La Cambra de Comerç de Barcelona ha demanat al govern espanyol que condoni el pagament de quotes dels autònoms i exoneri les petites i mitjanes empreses de pagar la seguretat social dels treballadors a condició de mantenir l’ocupació. La mesura tindria un impacte de 17.600 milions d’euros al pressupost públic, una xifra que la corporació considera ‘clarament assumible’. El president de la Cambra de Comerç, Joan Canadell, ha demanat a les administracions de pagar ‘immediatament’ les factures pendents per injectar fins a 14.000 milions de liquiditat a l’economia. En una roda de premsa telemàtica, Canadell ha dit que les mesures anunciades pel govern espanyol són ‘totalment insuficients’ per evitar la mortalitat ‘d’un gran nombre’ d’empreses. En aquest sentit, ha demanat d’aplicar les propostes ‘adequades’ amb ‘celeritat i eficàcia’. Entre aquestes, ha demanat condonar les quotes a la seguretat social de tots els autònoms durant tres mesos prorrogables. L’aplicació d’aquesta mesura tindria un cost per al sector públic de 2.600 milions d’euros. A aquesta proposta s’hi afegeixen els prop de 15.000 milions d’euros que costarien l’exoneració a les petites i mitjanes empreses de pagar la seguretat social dels treballadors durant tres mesos prorrogables, a canvi de mantenir-los a la plantilla. A més, Canadell ha reclamat ‘diferir’ les obligacions fiscals i els pagaments a les administracions, sense interessos ni recàrrecs, durant tres mesos prorrogables. Així mateix, ha proposat d’ajornar el pagament del lloguer d’empreses i particulars ‘en situació vulnerable’, els préstecs i hipoteques en vigor, així com el pagament de la llum, l’aigua i el gas. En cinquè lloc, ha demanat a les administracions que paguin ‘immediatament’ les factures pendents, cosa que suposaria una injecció de liquiditat de 14.000 milions d’euros. Pel que fa a la concessió de crèdits amb avals públics, Canadell ha demanat que s’estableixin mecanismes de concessió ‘àgils, transparents i operatius’, basats en paràmetres com el nombre de treballadors de l’empresa, el valor del balanç i la xifra de facturació abans de la crisi del coronavirus. L’objectiu de les mesures proposades és ‘evitar’ que la crisi temporal passi a tenir efectes ‘permanents’ a través de la destrucció d’ocupació i l’allargament de la recessió econòmica. En aquest sentit, Canadell ha plantejat l’Expedient de Regulació Temporal d’Ocupació (ERTO) com ‘la millor eina’ per garantir la continuïtat de les empreses. Per aquest motiu, ha fet una crida a fer servir aquesta mesura de manera ‘massiva’, sempre que les empreses ho necessitin, per evitar que la crisi sanitària esdevingui una ‘crisi econòmica de gran abast’ en dos o tres mesos, amb unes taxes d’atur properes al 20%. Canadell també ha parlat de la proposta de PIMEC de tancar els establiments de primera necessitat, com supermercats o farmàcies, a la tarda, i ha dit que no li ‘sembla malament’ però s’ha mostrat preocupat per les ‘cues’ o l’aglomeració que es puguin generar. Així mateix, ha reiterat el suport de la corporació al ‘confinament total’ durant dues o tres setmanes, fins que el sistema sanitari sigui capaç d’atendre els casos. Canadell ha defensat l’aplicació d’un ‘pla d’acció contundent’ i s’ha mostrat a favor d’una renda mínima universal, que beneficiaria als autònoms.

Summary: La Cambra de Comerç demana de suspendre les quotes d’autònoms i exonerar les pimes de pagar la seguretat social dels treballadors


Els dibuixos animats són el primer contacte dels infants amb la ficció. Els nens estan menys preparats que els adults per a ser crítics amb allò que veuen a la pantalla, així que creen models de conducta a partir dels dibuixos més fàcilment. Dins aquest cercle viciós on la ficció reflecteix la realitat sense qüestionar-la, d’alguna manera també la crea i fa que els espectadors la integrin en el seu imaginari. Es tracta d’un doble mirall: la ficció s’inspira en la societat i alhora els espectadors normalitzen allò que veuen a la televisió. Quan aquests missatges s’assimilen des de la infància, és molt més difícil desconstruir-los durant l’adolescència o l’etapa adulta. La televisió és un mitjà de comunicació de masses amb gran capacitat d’influir en l’opinió pública i de consolidar valors socials. Per tant, té un paper molt important en la perpetuació de rols de gènere i en l’educació en la igualtat, però realment les productores assumeixen aquesta responsabilitat? Segons estableix l’article número 36 del Consell de l’Audiovisual de Catalunya: “Les emissions de televisió no han d’incloure programes ni escenes o missatges de qualsevol tipus que puguin perjudicar seriosament el desenvolupament físic, mental o moral dels infants i els adolescents, ni programes que fomentin l’odi, el menyspreu o la discriminació”. Així doncs, la majoria de pares creuen que, pel simple fet de ser dibuixos animats, el seu contingut serà adequat i respectuós. D’altra banda, aquestes sèries sovint reben crítiques pels seus missatges sexistes i pels rols de gènere que perpetuen. Des de la sotmesa Vilma Picapedra o la passiva Olívia de Popeye, fins a les hipersexualitzades Monster High, totes elles formen part del nostre imaginari col·lectiu. Un estudi de la Universitat de Granada sobre els dibuixos animats que s’emeten a l’Estat espanyol, en el qual s’han analitzat 163 sèries i 621 personatges diferents, afirma que els personatges femenins són “consumistes, superficials, gelosos i obsessionats pel seu aspecte físic”. A més, han comprovat que només un 33,6% dels personatges són noies (parelles, mares o acompanyants del protagonista masculí) i que les directores de sèries d’animació espanyoles només representen un 7,4% del total, tot i haver-hi moltes més dones amb titulacions de Belles Arts o Comunicació Audiovisual. La presència femenina als dibuixos animats és molt inferior que la masculina, tan davant com darrere la pantalla. Aquest biaix de gènere en les productores perpetua la situació de desigualtat en els dibuixos. Els guionistes, sovint, només fan aparèixer una noia o dona dins un grup d’homes, “per a cobrir la quota”, segons afirma Sonia Herrera, docent del Màster en Comunicació i Gènere a la UAB. A més, el seu paper es redueix al de ser la parella del protagonista masculí, o el seu amor platònic, l’amiga o la mare. Difícilment tenen trets característics més enllà de ser el personatge femení, amb els estereotips que això comporta. És l’anomenada síndrome de la Barrufeta. Als dibuixos animats dels Barrufets existeixen diversos personatges masculins que se’ls coneix sota el nom de la seva professió o d’un tret característic de la seva personalitat. L’únic personatge femení és la Barrufeta, que no té cap altra funció que la de ser la noia de la sèrie. Passa el mateix amb altres dibuixos animats com Doraemon, Shin Chan, Phineas i Ferb, El Detectiu Conan, Hattori el ninja o Bob Esponja. La denúncia va més enllà de la invisibilització de la dona i es critica també l’establiment de conductes diferenciades entre els personatges femenins i els masculins, fet que afecta tant a nens com a nenes. Es pressuposen un conjunt de característiques per les noies: han de ser guapes, passives, responsables… D’altra banda, els nois han de ser forts i tenir sempre un paper actiu, tot i que hi ha més personatges masculins, i per tant es troben més prototipus. És per això que preocupa la manca de personatges femenins, perquè hi ha un únic model de referència femení, que segueix sempre aquestes característiques, tant físiques com personals. Una representació clara dels estereotips de gènere és l’associació del color rosa als personatges femenins. La majoria de dones dels dibuixos animats, fins i tot aquelles que són les heroïnes, deixen de banda les seves metes personals davant el desig de trobar “l’home de la seva vida”, de manera que els personatges femenins mai són independents, segons Sònia Herrera. Això provoca que el públic assumeixi des de la infància que allò que es prima en una dona és la bellesa i la necessitat de trobar la parella ideal. És per això que una sèrie com Pippi Calcesllargues, després de tants anys, continua sent transgressora. Presenta un model de dona valenta, independent i rebel, que actualment costa de trobar a la televisió. Això vol dir que, tal com lamenta Encarna Sant-Celoni, escriptora, traductora i activista feminista, “anem endavant i endarrere: hi ha bons exemples, com ara Steven Universo, però també trobem sèries com Monster High”. Steven Universo és una sèrie de dibuixos animats infantil, creada per Rebecca Sugar, on el protagonista és un noi però la majoria de personatges principals són femenins i no estan estereotipats. Tot i que algunes sèries tracten d’allunyar-se dels patrons esmentats, una gran part encara perpetua conductes i estereotips de gènere que ja no existeixen o que són minoritaris: -“Misae, porta’m una cervesa i prepara’m la banyera!” -“Sí, Hiroshi, de seguida. Com ha anat la feina?” Aquesta és una de les converses habituals entre els pares d’en Shin Chan, el protagonista d’uns dibuixos animats japonesos que s’emeten a Tv3 des del 2001. Com molts d’altres, no reflecteixen la incorporació de la dona al món laboral, que és una realitat en gran part del món, tot i els biaixos de gènere en molts llocs de treball. Això, segons Sonia Herrera, denota un desig de voler aferrar-se a un model tradicional i és fins i tot absurd. Per tal de comprovar si el masclisme als dibuixos animats és real, podem emprar el test d’Ellen-Willis, normalment aplicat a pel·lícules, però també vàlid pels dibuixos animats. Consisteix a canviar el gènere a tots els personatges i observar si la sèrie continua tenint sentit. Què passaria si una noia alta i forta apallissés a una de ploramiques, mentre una gata robot li treu les castanyes del foc? I si afegíssim un únic noi, intel·ligent, vestit de color rosa i que fos l’objecte de desig de totes les noies de la sèrie? A més, el pare treballaria a casa i la mare seria qui mantingués econòmicament tota la família. Aquest seria el resultat de canviar el gènere als personatges de Doraemon. I si tres nois espies fossin dirigits per una dona gran, vestissin amb roba ajustada i talons i tinguessin com a material un pintallavis i un assecador rosa? Espies de veritat és només un dels diversos exemples de masclisme als dibuixos animats que, en comptes d’educar en valors positius, segueixen inculcant actituds sexistes als més petits.

Summary: Dibuixos animats: el primer contacte amb el masclisme


El tercer dilluns de vaga al servei de metro de Barcelona ha tornat a causar aglomeracions de passatgers a les andanes i a l’interior dels combois. La menor freqüència de pas dels combois ha fet que els usuaris viatgessin atapeïts a l’interior dels vagons. Les aturades d’avui són de dues hores en cada torn: de les 7.00 a les 9.00; de les 16.00 a les 18.00, i de les 20.30 a les 22.30. Els serveis mínims decretats per la Generalitat de Catalunya són del 40% entre les 7.00 i les 9.00 i entre les 16.00 i les 18.00. A l’últim torn, entre les 20.30 i les 22.30 seran del 20%. La direcció i la plantilla negocien el conveni col·lectiu des de la tardor del 2015, moment des del qual els treballadors han convocat jornades de vaga. Reclamen un acord en el conveni col·lectiu. Transports Metropolitans de Barcelona (TMB) recomana als ciutadans d’evitar el metro amb transports alternatius i planificar els desplaçaments, i demana al comitè que sotmeti a votació la proposta de conveni articulada la setmana passada. ℹ🚇Dilluns 15 de maig, el servei de #metrobcn es veurà afectat per aturades parcials https://t.co/syVFlGRK4S pic.twitter.com/QTjSno1NkI — TMBinfo (@TMBinfo) May 12, 2017

Summary: Col·lapse a les andanes i als combois en un nou dilluns de vaga al metro


Ciutadans ha reivindicat l’acció que han dut a terme avui al matí uns individus que han arrencat la pancarta per l’alliberament dels presos polítics del balcó del consistori de Reus. De l’acció, n’han informat Reusdigital.cat; s’emmarca en la crida d’Albert Rivera a treure tots els llaços grocs i més simbologia relacionada amb els presos polítics de l’espai públic. Des del compte oficial de Twitter, Ciutadans ha aplaudit l’acció: 🎥Las instituciones representan a toda la ciudadanía independientemente de su ideología y deben respetar la neutralidad y la pluralidad. @Cs_Reus ha retirado del Ayuntamiento la simbología partidista que excluye a vecinos de la localidad porque las instituciones #SonDeTodos pic.twitter.com/H9VQvJcGYS — Ciutadans (@CiutadansCs) August 10, 2018 I fins i tot han enviat un comunicat reivindicant l’atac: Ciudadanos acaba de enviar una nota de prensa reivindicando el ataque al ayuntamiento de Reus. pic.twitter.com/1UNyinpTRd — Arturo Puente (@apuente) August 10, 2018 Els fets han passat a dos quarts de deu del matí. Un grup d’independentistes han retret als espanyolistes que arrenquessin la pancarta. La situació ha estat força tensa. A la plaça del Mercadal hi havia el portaveu de Ciutadans, Juan Carlos Sánchez, i el regidor Guillem Figueras. Segons el partit, la pancarta l’ha retirada simpatitzant i no pas representants del partit. Un grup espanyolista ha despenjat la pancarta dels #presospolítics del balcó de l'ajuntament de #Reus, el que ha generat una posterior discussió en ple Mercadal entre republicans i unionistes. #Reusdigital. pic.twitter.com/shbiku283C — Reusdigital.cat (@reusdigitalcat) August 10, 2018 El batlle de Reus, Carles Pellicer (CDC) ha anunciat que presentarà dues denúncies als Mossos d’Esquadra, la primera d’elles per defensar la institució municipal i, la segona, per amenaces i injúries contra ell mateix. ‘Ningú no pot atacar la seu de la sobirania popular, si hi ha una pancarta a l’ajuntament és perquè la majoria dels representants de la sobirania popular ho han decidit’, ha dit. A més, ha carregat contra el grup municipal de Ciutadans i els ha responsabilitzat de provocar ‘fractura social i enfrontaments greus’, entre la ciutadania. El batlle ha fet una crida a les autoritats i a la policia per vetllar per la convivència. Finalment, ha tornat a penjar la pancarta al balcó: El batlle de #Reus ha tornat a penjar la pancarta #llibertatpresospolíticsiexiliats al balcó de l'ajuntament després que militants de Cs l’hagin retirat aquest mati, i anuncia també que el consistori denunciarà les persones del grup unionista per haver-la arrencat i per amenaces. pic.twitter.com/LHT8TapAQu — Avis i Àvies per la República (@AvisxRepublica) August 10, 2018

Summary: Ciutadans reivindica l’assalt a l’Ajuntament de Reus en què han despenjat la pancarta pels presos polítics


El secretari general de CDC, Josep Rull, ha comparegut aquest migdia en una conferència de premsa per donar la versió del partit sobre els escorcolls que ha fet aquest matí la Guàrdia Civil a la seu de CDC, al carrer Còrsega. A banda de la detenció del tresorer del partit, Andreu Viloca, Rull ha confirmat la detenció de dues persones més que treballen a l’administració del partit. De moment no es coneixen el noms. Ha denunciat amb rotunditat la manera com i quan s’ha produït l’actuació policial: ‘No és casual que l’escorcoll i la detenció hagi tingut lloc el mateix dia que Mas signava el decret de convocatòria del Parlament’. Rull no creu necessari que s’hagin d’organitzar aquests tipus d’escorcolls, ja que el partit sempre col·labora amb la justícia i té les portes del partit obertes. Per això, ha titllat l’actuació policial d‘‘espectacle públic’. També s’ha referit a la informació publicada per diversos mitjans de comunicació espanyols, els quals han anunciat els escorcolls abans fins i tot que es duguessin a terme. ‘No és acceptable per a un sistema democràtic, és inadmissible que davant de l’administració de la Justícia hi hagi qui posi més èmfasi que no pas buscar la veritat’, ha dit. CDC, peça clau del procés ‘Hi ha algú que vol abatre aquesta peça clau, que és CDC. No és casual aquesta actuació’, ha explicat Rull. Ha defensat la legalitat dels contractes del partit i per això s’ha mostrat molt tranquil. ‘Són donacions legals, declarades, públiques i transparents’. I ha afegit: ‘Els contractes entre empreses i administracions són impecables, entre altres coses perquè les adjudicacions es fan amb garanties i amb una mesa de contractacions de funcionaris’.

Summary: Rull confirma la detenció de dos treballadors més de CDC


L’ex-lletrat del TC Joaquín Urías ha constatat un tomb ‘com més va més parcial’ del tribunal que jutja el procés, que, a parer seu, anticipa ‘una sentència condemnatòria‘. En declaracions a Catalunya Ràdio, ha detallat dues intervencions concretes del magistrat Manuel Marchena, en què ‘perd la impressió d’imparcialitat’. D’una banda, el jutge va recordar dimecres al responsable de Difusió de la Generalitat, Jaume Mestre, que les respostes evasives també són fals testimoni. ‘Deixa entendre que no se’l creu, i quan Zoido deia que no ho recordava el tribunal somreia content’, ha dit. L’altre moment fou ahir, quan Marchena va fer una pregunta al major Trapero sobre la reunió que va tenir amb Carles Puigdemont i Oriol Junqueras abans de l’1-O. Prèviament, Marchena havia prohibit que la fiscalia demanés sobre aquesta qüestió perquè el ministeri públic no havia demanat el major dels Mossos com a testimoni. Quan el magistrat acaba fent la pregunta ‘l’admet’, ha continuat Urías. ‘Si és un acord entre tribunal i fiscalia vol dir que ha pres partit’, ha afegit. Sobre les respostes del major Josep Lluís Trapero, Urías ha remarcat que va veure una ‘certa eufòria’ a Catalunya per la manera com va anar la compareixença, però ha recordat que Trapero és acusat i el tribunal ha d’avaluar quina credibilitat tenen les seves declaracions. Per exemple, ha subratllat que va dir que els Mossos tenien un pla per a detenir el govern, però el document encara no s’ha vist. Si ell fos advocat de la defensa, ha dit, demanaria que s’aportés aquest pla com a prova.

Summary: L’ex-lletrat del TC Joaquín Urías critica el tomb ‘cada cop més parcial’ de Marchena


La fiscalia de Girona ha acordat presentar una querella contra el batlle de Castelló d’Empúries (Alt Empordà), Salvi Güell, per donar suport a l’1-O. El ministeri fiscal demana al jutjat d’instrucció de Figueres que investigui Güell per presumpte delictes de desobediència i prevaricació en relació a la celebració del referèndum. Ara, el jutjat haurà de decidir si obre diligències prèvies i cita al batlle a declarar com a investigat. Güell assegura que està ‘tranquil’ perquè va fer el que creu que havia de fer i ho atribueix una persecució de l’estat espanyol. A més de Güell, l’acusació pública ha resolt querellar-se contra el batlle de la Bisbal d’Empordà (Baix Empordà) Lluís Sais i ha arxivat, en canvi, les causes contra els de Santa Coloma de Farners, Puigcerdà, Olot, Palafrugell i Girona. La fiscalia de Girona ha comunicat al batlle de Castelló d’Empúries que presenta una querellar-se contra ell per haver donat suport al referèndum de l’1-O. L’acusació pública demana al jutjat d’instrucció de Figueres que l’investigui per presumptes delictes de desobediència i prevaricació. Güell assegura que està ‘molt tranquil’ perquè va fer ‘el que havia de fer’ i si, calgués, ho repetiria. En aquest sentit, diu que tot plegat forma part de ‘la persecució de l’estat espanyol’ i de ‘l’estratègia de la por’ però assegura que no se’n sortiran.

Summary: La fiscalia es querella contra el batlle de Castelló d’Empúries per donar suport a l’1-O


L’eurodiputada d’ERC, Diana Riba, ha pogut adreçar-se a Ursula Von der Leyen, candidata a presidir la Comissió Europea, per a traslladar-li la necessitat que es respectin els drets dels eurodiputats Carles Puigdemont, Oriol Junqueras i Toni Comín. ‘Europa ha de ser proactiva i apostar per solucionar democràticament el conflicte entre Catalunya i Espanya’. El missatge li ha pogut traslladar aprofitant un moment just després de l’audiència que el grup dels Verds/ALE ha celebrat amb la candidata proposada pels estats per presidir la Comissió Europea. Avui he parlat amb @vonderleyen, candidata a la Comissió Europea. Li he traslladat la necessitat de respectar els drets polítics dels eurodiputats @junqueras @KRLS i @toni_comin i de tenir una Europa proactiva que aposti per solucionar democràticament el conflicte entre Cat i Esp pic.twitter.com/2FL26h9cCk — Diana Riba i Giner (@DianaRibaGiner) July 10, 2019 D’acord amb fonts republicanes, Riba li ha dit que el cas de Catalunya és ‘un conflicte europeu’ i li ha demanat que Europa ‘empenyi en la direcció d’aconseguir una solució política que passi pel diàleg i la negociació i no per la repressió’. Tot i que els ecologistes ja han anunciat que votaran en contra la seva candidatura, Von der Leyen pot esdevenir igualment successora de Juncker si obté una majoria a l’Eurocambra la setmana vinent.

Summary: Diana Riba demana a Von der Leyen que respecti els drets de Puigdemont, Junqueras i Comín si surt escollida


Des d’avui, la Fira de Barcelona allotja persones sense llar perquè passin sota cobert el confinament per la pandèmia del coronavirus 2019. L’ajuntament, la Creu Roja i l’exèrcit espanyol han preparat el pavelló 7, un espai de 6.000 metres quadrats, per allotjar-hi mil persones. De moment, ofereixen 225 places, que s’han d’afegir a les 160 que s’han obert a l’Espai Pere Calafell, l’alberg Dos de Maig i un dispositiu de Serveis Socials de Sant Joan de Déu. Aquest macroallotjament ha despertat l’escepticisme d’entitats que ajuden persones que dormen al carrer, com la fundació Arrels, que dubta de la idoneïtat d’encabir dos centenars de persones en un mateix espai, tenint en compte que les autoritats sanitàries demanen, justament, d’augmentar la distància social entre persones per evitar els contagis. Ferran Busquets, director de la fundació Arrels des del 2012, atén VilaWeb per valorar aquesta situació d’excepcionalitat, que encara és molt més crua per a les persones sense sostre. Sense casa, exposats a la malaltia i perseguits per l’ordre de confinament. Seguiu ací l’última hora sobre la pandèmia del coronavirus —Com viuen l’estat d’alarma pel coronavirus les persones sense sostre? —Tenen un doble problema. Per una banda, són població de risc perquè tenen la salut molt deteriorada. Una persona que ha viscut al carrer viurà, de mitjana, vint anys menys que el conjunt de la població. El 30% de les persones que dormen al carrer tenen una malaltia crònica. De fetge, de cor, de ronyó, de pulmó… Després, com que no tenen casa, no es poden confinar enlloc ni complir les recomanacions higièniques de les autoritats. —Com se suposa que s’han de confinar si no tenen casa? —Aquest és el drama. Quan hi ha una vulneració de drets, com el dret a l’habitatge, es desencadena la vulneració d’altres drets. No tens llar, i això et vulnera el dret a la salut, que es deteriora amb el temps. Tampoc no tens el dret a la seguretat, pateixes moltes agressions. Ets en una situació de desemparament total, i quan arriba una crisi com aquesta encara es fa més gran. No tenen cap opció de sortir-se’n. —No s’ha previst cap supòsit per a les condicions d’aquestes persones? —No hem vist res en aquest sentit. Ens preocupa que si ara s’habiliten espais per a persones sense llar, es reforci l’excusa que no poden ser al carrer i els forcin a anar-hi. En realitat, no és un lloc on anar. Creu Roja va penjar unes fotografies de l’espai que han habilitat a la Fira de Barcelona, són impressionants. No sé com es podrà gestionar això. Si hi va gent, fantàstic, però hi ha un gran gruix de persones que segur que no hi aniran, per diferents motius. Perquè serà un espai massificat que se’ls farà molt gran, perquè no es podran desplaçar, perquè per algunes persones la zona on són és casa seva… La dificultat és molt gran. —L’allotjament de la Fira de Barcelona tindrà una capacitat màxima de mil persones, encara que en un començament oferirà 225 places, que s’afegeix als allotjaments municipals ja existents. N’hi ha prou per a totes les persones sense sostre de la ciutat? —Entenem l’esforç que es fa i podem fer-ne alguna valoració positiva. A les fotografies es pot veure que són espais massificats, ja veurem com es gestionen. Si pensem en metres quadrats, probablement sí que hi cabria tothom, posats com si fos una granja, però parlem de persones. No creiem que obrir un gran espai massificat sigui cap solució, serà un problema. Nosaltres proposem obrir petits espais arreu de la ciutat. Tenim informació d’una persona de Madrid que ens explica que la gestió d’aquests espais no és gens fàcil. Hi ha conflictes i la gent dorm una al costat de l’altra. Si hi ha una infecció, serà un desastre. Treballant a contrarellotge pel muntatge de l'alberg de confinament per a persones #sensesostre a la Fira. En 48 hores allotjarem a 225 persones.#AccióCreuRoja #COVIDー19 #SomCreuRoja pic.twitter.com/HwkFUKiN61 — Creu Roja Barcelona (@CreuRojaBCN) March 23, 2020 —Se suposa que és una mesura per a evitar els contagis, però en compte de mantenir el distanciament social volen agrupar-hi moltes persones. —Quin és l’objectiu: ajudar les persones sense llar o només que estiguin confinades? S’ha muntat perquè volem que tothom estigui confinat, i com que hi ha un grup de gent que no té on anar, els muntem un lloc. No ho fan perquè hi hagi molta gent dormint al carrer, perquè si no, s’hauria fet abans. És una necessitat que ara es cobreix perquè ens interessa que els ciutadans estiguin coberts. El dia que això s’acabi els diran ‘gràcies per tot, a reveure’. —Se sap si en aquests allotjaments per a persones sense llar hi podran accedir animals de companyia, que en molts casos són els únics que s’estan amb ells? —No ho sabem, però és força probable que no. M’estranyaria que hi poguessin entrar, però no en tenim gaire informació. —Un altre problema és que si et confines sota un sostre no en pots sortir si no és per a les excepcions previstes pel decret del govern espanyol. Què passa amb els casos de drogodependències? —Aquest serà un dels problemes. Serà com a les presons. O passen una abstinència i la síndrome de dependència o bé els deixen sortir. Hi haurà gent que s’escaparà. És una de les dificultats més grans, tret que s’aprofiti l’espai per a fer alguna mena de desintoxicació. A nosaltres no ens ha arribat absolutament res de tot plegat. El confinament es pot allargar fins al juny, segons un informe del Departament de Salut —Ara mateix, si no tens símptomes greus, els hospitals et diuen que et quedis a casa. Què passa si una persona té la malaltia però no pot quedar-se a cap casa? —Algú que dorm al carrer tindrà més problemes que un altre ciutadà, que pot anar de tant en tant al CAP i li poden fer un seguiment telefònic. No sabem què passarà amb ells. Qualsevol situació difícil per a un ciutadà que no s’està al carrer ho és més per als qui hi dormen. Un home passa pel costat d’un cartell que diu ‘Vull que et quedis a casa’, al carrer del Bisbe de Barcelona. Fotografia: Albert Salamé —Ara per ara, què passa si un agent de policia es troba algú que viu al carrer i no té on anar? —Ens ha arribat que s’han aixecat actes a persones que dormien al carrer. En principi, els Mossos d’Esquadra i la Guàrdia Urbana ens van garantir que no hi havia cap instrucció de multar-los i que demanaven als agents que no ho fessin. Ara mirem de repartir certificats que expliquin que dormen al carrer perquè el puguin ensenyar a la policia. —Us heu trobat casos de conflictes entre aquestes persones i agents que els pressionin perquè es moguin? —Fins ara no, perquè no s’han obert aquests espais, però és força probable que passi. Com que hi haurà un lloc on confinar-se, pot ser que comencin a perseguir tots aquells que no hi vagin. Hem detectat un increment de gent que es queixa perquè els molesta trobar-se algú al carrer. També ens preocupa l’arribada de l’exèrcit. Amb els cossos de policia treballem, més o menys, la manera com tractar les persones que dormen al carrer. Però no sabem quina reacció tindran els militars. No sabem si l’exèrcit tindrà ordres de confinar tothom tant sí com no. —Les entitats socials teniu gaires problemes per a treballar durant l’estat d’alarma? —Hem tingut algunes dificultats perquè la policia ha aturat alguns dels nostres professionals, però ho hem solucionat fent documents acreditatius. Nosaltres som serveis bàsics i, com a tals, podem funcionar. Hem tancat serveis com el taller ocupacional, però mantenim els espais que allotgen 205 persones i intentem garantir que el servei funcioni. Tenim garantit el suport a les persones allotjades i uns serveis molt bàsics per als equipaments higiènics del nostre centre obert. No es pot anar a la sala d’estar, però. —Els menjadors socials s’han pogut mantenir oberts? —Els públics no s’han tancat, però el problema és que reparteixen menjar fred. Menjar cada dia de pícnic es fa complicat. Moltes persones han perdut la referència de llocs on anaven i els ajudaven. Restaurants que els donaven menjar o un cafè calent. Ara tot ha tancat i no saben on anar. —Als qui demanen almoina com els afecta que no hi hagi ningú al carrer? —Ho deuen notar, però tampoc no tenen gaires llocs on gastar-ho. Els arribaran menys diners, però se’n sortiran d’alguna altra manera. El carrer et fa desenvolupar una capacitat de supervivència brutal, però tindran moltes més dificultats que abans. —I psicològicament? —Malauradament, la gent que és al carrer ja està traumatitzada. Passa que estar més aïllats els fa sentir-se encara més estranys. Veuen que tothom es confina i pateixen per què haurien de fer ells. Ara rumiem si podem fer alguna proposta més concreta per a resoldre això. Ferran Busquets: ‘Si no ho fa l’administració, ho han de fer els ciutadans’

Summary: Ferran Busquets: ‘Si a l’allotjament de la Fira de Barcelona hi ha una infecció, serà un desastre’


Què tenen d’especial les matemàtiques? Les matemàtiques són una cosa sorprenent perquè, encara que en un principi puguen semblar un simple joc dissenyat per la ment humana, conformen un llenguatge que es repeteix en tota la natura. Quan parlem de «fer matemàtiques», el que estem fent és jugar amb uns objectes que hem creat, els elements matemàtics, seguint les regles que els hem definit per a observar què ocorre amb ells, quines propietats es van verificant i quins fenòmens es van repetint. Després, el mateix univers ens dóna la raó, perquè qualsevol procés natural es pot descriure emprant els objectes i regles matemàtiques que nosaltres hem establert. De quina manera influeixen en la nostra societat? Les possibilitats de la disciplina són infinites, sobretot en aquests moments tenint en compte tota la tecnologia que tenim al nostre abast, perquè tot està fet a base de matemàtiques. El món actual està controlat per les persones que saben treballar amb números. Com deia el matemàtic Edward Frenkel, «l’elit que ens controla ho fa amb matemàtiques». Ni Trump, ni Merkel. Qui realment controla el present és Google, Facebook, Amazon… Les plataformes digitals tenen un poder impressionant. Si per exemple Google eliminara tots els resultats de cerca relacionats amb un país, seria com si aquest territori no existira! Inclús ara que s’està investigant què va portar Trump a la Casa Blanca, alguns estudis apunten a l’ús i control de les xarxes socials, una tasca que requereix amplis coneixements matemàtics. El futur està fet de matemàtiques. Sent una disciplina tan rellevant, per què costa tant apropar-les a la gent? Aquest problema té moltes cares, moltes arestes. D’una banda tenim el mite que tots coneixem, aquell que diu que les matemàtiques són difícils, lletges i avorrides. Escoltar com la gent del teu voltant rebutja les matemàtiques influeix en la percepció que es té d’elles des de ben menuts, de la mateixa manera que els xiquets aprenen a odiar la verdura sense haver-la tastat. Tanmateix, tampoc és gaire difícil trobar algun tertulià que presumisca de ser un analfabet matemàtic en televisió. De tant de repetir-ho, la gent s’ho acaba creient. D’altra banda, l’educació també té els seus entrebancs a l’hora d’ensenyar matemàtiques, però el problema no es troba dins de les aules, sinó en les escoles de magisteri. Les facultats no exigeixen coneixements matemàtics als futurs mestres, que ixen de les classes sabent molt poc o quasi res al respecte perquè no estan en el programa, i encara que s’impartisca molta didàctica, és impossible ensenyar un concepte que tu mateixa desconeixes, per moltes estratègies que tingues al teu abast. Però són veritablement difícils les matemàtiques? Primer que tot, les matemàtiques són apassionants. És veritat que poden no ser senzilles, però de la mateixa manera en què tampoc ho són moltes altres disciplines que generalment agraden més. A partir de més o menys quart d’ESO, quan es comença a donar matemàtica abstracta, és normal que hi haja gent a qui li coste entendre alguns conceptes, però en primària les matemàtiques són accessibles per a qualsevol alumne. La ciència en general és molt dura, no és un camí de roses, però alhora és apassionant. La situació de l’educació em fa molta llàstima, perquè les mates poden ensenyar-se de manera entretinguda i amb molt de context però els professors es conformen a impartir-les de manera quasi mecànica. Així és normal que els xiquets les troben avorrides o difícils, i els acabem perdent pel camí. Quin paper juga la divulgació en el món de les matemàtiques? Abans d’obrir el meu blog en 2011 no en sabia quasi res de divulgació, però ara entenc perfectament que té un paper fonamental. Per una banda, té la funció social de fer entendre a la gent la transcendència que tenen les matemàtiques en la seua vida. És una manera d’introduir al públic general qüestions que puguen cridar-los l’atenció o que puguen relacionar amb el seu dia a dia, com poden ser unes eleccions legislatives, per a presentar les matemàtiques com una disciplina útil i interessant. La divulgació també realitza una tasca molt important en el sector educatiu perquè ofereix als mestres noves ferramentes amb les quals poder millorar la seua manera de donar classe per fer entendre als seus alumnes la utilitat de les matemàtiques. Llig l’entrevista sencera a la web de Mètode. Andrea Casas. Estudiant de periodisme de la Universitat de València. Què és Mètode?

Summary: Clara Grima: ‘El futur està fet de matemàtiques’


La Gran Sala del Tribunal Europeu de Drets Humans (TEDH) ha avalat avui les devolucions sumàries –conegudes com a devolucions ‘en calent’– de migrants a la frontera de Melilla al Marroc i considera que són legals i no contràries als drets humans. La decisió dels disset magistrats que conformen la Gran Sala del Tribunal d’Estrasburg s’ha conegut aquest dijous en una vista pública. Aquest pronunciament de la gran sala del TEDH és oposat a la sentència inicial emesa per aquest mateix tribunal l’octubre de 2017, quan va condemnar a Espanya per tornar al Marroc a dues migrants que van saltar la tanca de Melilla el 13 d’agost de 2014 en considerar que es va vulnerar el Conveni Europeu dels Drets Humans. Aquesta condemna –que ara ha estat revocada pel mateix tribunal– va ser recorreguda pel govern espanyol, un recurs que finalment ha permès l’absolució d’Espanya. La Gran Sala del Tribunal sosté que els dos migrants van optar per no utilitzar ‘el procediment legal’ per entrar en territori espanyol i que la seva devolució és ‘conseqüència de la seva pròpia conducta’. Segons recalca el tribunal, ells mateixos es van situar ‘deliberadament’ en una ‘situació d’il·legalitat’ en creuar la frontera per un lloc ‘no autoritzat’. A més de no utilitzar les vies legals d’entrada, ho van fer al costat d”un grup gran’ i mitjançant ‘l’ús de la força’, tal com destaca el tribunal. Les conegudes com ‘devolucions en calent’ van ser regularitzades el 2015 pel Govern de Mariano Rajoy a través de la figura del ‘rebuig frontera’, que va ser inclosa en una disposició de la Llei de Seguretat Ciutadana. El PSOE, en arribar a la Moncloa, va continuar realitzant aquest tipus de devolucions de migrants al Marroc, al·legant que es feia ‘en compliment de la legislació vigent’. No obstant això, el tribunal europeu en l’any 2017 va condemnar a Espanya per expulsar de forma immediata a un ciutadà de Mali i un altre de Costa de Marfil al Marroc, després enfilar-se a la tanca de Melilla el 13 d’agost de 2014. El tribunal va considerar llavors que es va produir una expulsió col·lectiva contrària a la Convenció Europea dels Drets Humans. Per això, va condemnar a l’Estat a indemnitzar amb 5.000 euros a cada demandant, representats per dos advocats col·laboradors del Centre Europeu pels Drets Constitucionals i Humans (ECCHR), Gonzalo Boyé i Carsten Gericke. Però aquesta condemna del TEDH va ser recorreguda pel govern de Mariano Rajoy. L’argumentari va consistir a parlar de ‘rebutjos en frontera’ perquè els migrants que salten la tanca hispanomarroquina no trepitgen sòl espanyol fins que no sobrepassin els agents dels cossos i forces de Seguretat de l’Estat que la custodien. A la seva arribada a Govern en 2018, el PSOE va decidir mantenir el recurs interposat per l’anterior executiu de PP, tot i que els socialistes es van comprometre a paralitzar les devolucions sumàries. És més, el 2015 els socialistes van presentar un recurs davant del Tribunal Constitucional contra la llei de Seguretat Ciutadana –coneguda com a ‘llei Mordassa’–, igual que van fer altres grups de l’oposició. El Tribunal de Garanties encara no s’ha pronunciat al respecte.

Summary: Estrasburg avala les ‘devolucions en calent’ a la tanca de Melilla


Unes noves revelacions sobre la fortuna amagada de Juan Carlos I apunten que el 2008 va dipositar cent milions de dòlars en un compte corrent a Ginebra. Segons que publica Tribune de Genève, els diners formaven part d’un regal del rei Abdul·lah de l’Aràbia Saudita. El compte corrent era al banc Mirabaud i anava a nom de la fundació Lucum, una entitat panamenca de la qual Juan Carlos I és l’únic beneficiari. Segons el diari suís, el rei espanyol va retirar diners d’aquest compte durant anys, fins que el 2012 bona part del que quedava, uns seixanta-cinc milions, van ser lliurats a Corinna zu Sayn-Wittgenstein, amant del monarca, que els va dipositar en la filial d’un altre banc de Ginebra a les illes Bahames. Aquestes transaccions, que fins ara no s’havien fet públiques, són sota investigació criminal per les autoritats suïsses, que les consideren ‘sospitoses d’emblanquiment de capitals’. La investigació va començar el 2018, quan diaris espanyols van revelar àudios en què Corinna zu Sayn-Wittgenstein afirmava que havia amagat diners de Juan Carlos I. En aquells enregistraments, deia que ell volia una comissió pel contracte del TGV a la Meca, que va guanyar un consorci espanyol després d’haver fet una rebaixa d’última hora del 30% del pressupost. El fiscal Yves Bertossa, que encapçala la investigació, considera que els cent milions de Juan Carlos I al banc Mirabaud són en realitat la comissió pel contracte del TGV a la Meca. Una versió que no admeten els advocats de Corinna zu Sayn-Wittgenstein, els quals diuen que les dates no concorden: Juan Carlos va rebre els diners el 2008 i el contracte es va atorgar el 2009. Tribune de Genève explica que, en una declaració, l’administrador de la fortuna del rei espanyol va confirmar que l’Aràbia Saudita havia pagat els cent milions a la fundació Lucum. Un traspàs de diners que va definir com un regal de rei a rei, i no pas com una comissió. Arran de l’escàndol de la cacera a Botswana (2012), Mirabaud va decidir de no fer-se càrrec dels diners de Juan Carlos I per raons de reputació. Llavors, el rei espanyol va cedir un milió a un resident de Ginebra i va donar la resta de la fortuna, uns seixanta-cinc milions, a Corinna zu Sayn-Wittgenstein. La defensa de l’amant del rei ha assegurat davant les autoritats que la donació va ser completament legítima i legal. ‘El 2012, la nostra clienta va rebre un regal no sol·licitat per part del rei emèrit, i el va considerar una mena de donació per a ella i el seu fill, per qui tenia afecte’, han al·legat. Comissions per la venda del Banco Zaragozano L’escàndol publicat per la Tribune de Genève s’afegeix al que ja va destapar The Telegraph fa poques setmanes. Segons el diari anglès, tant Juan Carlos I com el seu cosí Álvaro d’Orleans-Borbó van cobrar comissions en la venda del Banco Zaragozano a Barclays el 2003; concretament, D’Orleans-Borbó va ingressar quaranta-sis milions d’euros com a mitjancer en aquella operació que va acabar essent desastrosa per al banc britànic. La sospita sobre Juan Carlos I es fonamenta en el fet que ja se l’havia acusat públicament d’haver acumulat una fortuna en uns quants comptes secrets en bancs suïssos que duien el nom, precisament, del seu cosí.

Summary: Juan Carlos va rebre cent milions de comissions pel TGV saudita i han aparegut a Ginebra


Especialistes en Astronomia de la Universitat de València que han participat en la col·laboració internacional ‘Event Horizon Telescope‘ (EHT), formada per tres-cents quaranta-set experts que van obtenir la primera imatge d’un forat negre el passat mes d’abril, han rebut el premi Breakthrough de Física Fonamental, dotat amb tres milions de dòlars i un dels més prestigiosos del món. Entre ells, Rebecca Azulay i Ivan Martí Vidal, del Departament d’Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València, segons ha informat la institució acadèmica en un comunicat. El 10 d’abril de 2019, EHT va mostrar al món la primera imatge d’un forat negre. En concret, el forat negre súper massiu del centre de la galàxia Messier 87, situada 55 milions d’anys llum de la Terra. Uns mesos després, el 4 de setembre, la Fundació Breakthrough Prize ha concedit el Premi de Física a totes les persones que integren la col·laboració que van firmar els articles on s’anunciaven els resultats. Ivan Martí Vidal, investigador principal d’un projecte del programa d’Excel·lència CIDEGENT (subvencionat per la Generalitat Valenciana i relacionat amb EHT) i membre de l’Observatori Astronòmic i del Departament d’Astronomia, és coordinador del Grup de Polarimetria d’EHT i autor d’un algoritme (PolConvert) que ha contribuït a la participació del telescopi ALMA (l’instrument més sensible de tot el projecte) en aquestes històriques observacions. Rebecca Azulay, investigadora postdoctoral, va ser astrònoma de suport al telescopi IRAM 30m de Pico Veleta (Granada) durant les observacions d’EHT. A més, ha sigut premiat el professor Eduardo Ros (actualment en excedència en l’institut Max Planck de Radioastronomia de Bonn, Alemanya), i que encapçala el Grup de Sol·licitud de Temps d’Observació, és secretari del Consell de Direcció d’EHT i també responsable de divulgació científica de la col·laboració a Europa. ‘Aquest guardó suposa un gran reconeixement als esforços continuats de tots els membres premiats de l’equip; els qui, sense excepció, han fet possible el meravellós resultat d’EHT’, ha indicat Ivan Martí Vidal. Per la seva banda, Rebecca Azulay ha destacat que es tracta d’una gran notícia: ‘Estem molt contents i emocionats, ja que es tracta d’un enorme reconeixement per a tot l’equip i tot el projecte’. Els premis Breakthrough, que celebren la seva vuitena edició i ja es coneixen com els ‘Óscars de la Ciència’, premien anualment les fites d’avantguarda en ciències de la vida, física i matemàtiques. Els 2.718.000 euros del premi seran repartits entre les tres-cents quaranta-set persones que integren la col·laboració i van participar com coautores i coautores en els articles que van mostrar el forat negre súper massiu del centre de la galàxia Messier 87.

Summary: Experts en astronomia de la UV reben el premi Breakthrough, un dels més importants de Física Fonamental


La història que hi ha darrere del projecte ‘Vins de la memòria’, del sommelier Xavi Nolla, té com a fil conductor el seu avi, l’Agustín: nascut en un poble d’Almeria el 1907, quan tenia vint anys va arribar a Barcelona, fugint de la fam i de la vida de miner. Va treballar de manobre a l’Exposició Universal del 1929. Després es va instal·lar a Badalona, on va conèixer la que seria la seva esposa, la Josefa. Es van casar l’any 1933. L’Agustín era militant de la CNT. Amb l’esclat de la guerra el 1936 no va ser mobilitzat, perquè ja tenia gairebé trenta anys. Però el 1938, va ser cridat al front, amb la 27a divisió, que es va anomenar la lleva del sac, perquè amb l’edat que tenien aquests homes, la majoria ja comptava amb família, dona i fills, i portaven un sac ple de responsabilitats a l’esquena. L’Agustín tenia dona, però encara no tenia cap fill. Va ser enviat al Segre i després a la Batalla de l’Ebre. Fa vuitanta-un anys. El 1939 va iniciar un llarg camí cap a França, on va ser internat al camp d’Argelers. Després va tornar a Barcelona i el van tancar al camp d’Horta. L’Agustín es va morir als seixanta-sis anys, quan el seu nét gran, Xavi Nolla, era molt petit. ‘Vins de la memòria’ és un projecte complex, ple de detalls, de documentació i de contactes amb historiadors i responsables de memorials democràtics. El que ha fet Xavi Nolla és reconstruir els llocs, territoris i paisatges que el seu avi va trepitjar al llarg dels anys 1938 i 1939. Bona part d’aquests territoris eren vinícoles. L’Agustín, que no sabia llegir ni escriure, no va deixar cap carta ni document escrit. I tot i que no es parlava de la guerra a casa, era un episodi silenciat, ple de tabús i dolor, allò que va posar a Nolla en marxa de manera apassionada i obstinada, va ser trobar a les golfes de casa la seva àvia un bitlleter ple encara de bitllets i documentació de l’època de la República i dels anys de la guerra. La troballa va funcionar com una fiblada: calia recuperar la memòria de l’avi i resseguint la seva peripècia i penúria, elaborar alguns vins nascuts de vinyes velles d’aquelles terres, enclavades en llocs de batalles cruentes que l’Agustín va trepitjar, de raïms carregats d’història i memòria bèl·lica. El riu Ebre. I així en Xavi Nolla l’any passat va vinificar cinc vins difícils, pensant en com s’haguessin elaborat als anys trenta, de vinyes ecològiques, una part dels quals fets amb bocois de castanyer (un tipus de bótes de 650 litres tradicionals catalanes fa vuitanta anys, però que ara costen de trobar, com també la fusta de castanyer, que s’ha anat deixant d’utilitzar). D’aquestes cinc vinificacions, Xavi Nolla aquesta setmana n’ha presentat quatre, els quatre primers ‘Vins de la memòria’ dels set que imagina, que són un homenatge a tots els homes i dones que van patir la guerra i que volen ser vins de pau i de memòria. La bruixa Xavi Nolla va documentar que la 27a divisió va ser destinada primer a Balaguer i d’aquí va anar cap al front de l’Ebre. La divisió, que era lleugera i apareixia i desapareixia en diversos llocs gairebé de sorpresa, adoptà el renom de La bruixa. L’Agustín, amb experiència de miner i manobre, li va tocar construir trinxeres i potser això el va salvar de la mort. El 6 d’agost del 1938 La bruixa arribà a Vilalba dels Arcs, a la Terra Alta, que fou un dels punts on s’estabilitzà el front republicà en la duríssima batalla de l’Ebre. La bruixa que il·lustra l’etiqueta del vi La bruixa, de ‘Vins de la memòria’. A l’indret conegut per Quatre Camins es van construir encarades les trinxeres de tots dos bàndols, Enmig d’aquest indret tan connotat, avui s’hi conserva una vinya vella, al lloc conegut com la Vall de vinyes. I d’aquesta vinya n’ha nascut el primer vi, fet de garnatxa en un 80% (vernatxa s’anomena a la terra alta) i 20% de macabeu. Un vi brisat (macerat amb pells durant quinze dies), que ha fet fermentació espontània amb els llevats de la mateixa vinya, i treball de mares fines durant tres mesos, sense filtrar. N’ha fet una producció de 2787 ampolles. L’etiqueta mostra una bruixa nua, que inspira llibertat. Lo Ebre El riu Ebre va ser una barrera natural que el 1938 va separar tots dos bàndols i s’hi va produir una de les batalles més cruentes de la guerra. Van ser 115 dies de batalla, de dolor, de milers de morts. Un dels records més vius dels supervivents era que el riu baixava de color vermell. El vi Lo Ebre és el que ha costat més de fer, diu Xavi Nolla. És un blanc de noirs (un vi blanc elaborat a partir de raïm negre), nascut d’una vinya vella situada a la Cota 481, a la Terra Alta. Una vinya anomenada Camí de les Capçades, amb varietats de carinyena (Nolla recupera el nom antic de la varietat, el crusilló) i garnatxa. Un vi 50% de crusilló i 50% de garnatxa negra. Verema manual, fermentació espontània amb llevats propis de la vinya, que ha reposat en tines d’acer inoxidable sense mares cent quinze dies, com els que va durar la Batalla de l’Ebre. La Memòria Hi ha un tercer vi de ‘Vins de la Memòria’ elaborat a la Terra Alta. Porta per nom La Memòria i és un vi de garnatxa o vernatxa 100%, que surt d’una vinya de la Vall de la Novena, entre les cotes 481-Punta Targa i 548-Vèrtex Gaeta. Són vinyes emmarcades en murs de pedra seca, murs que van servir de trinxera als soldats republicans durant la guerra. Aquest vi, fermentat amb un bocoi de fusta de castanyer, afinat en el bocoi durant sis mesos, encara s’està fent. Les 866 ampolles que en sortiran es comercialitzaran a partir del juny. A l’etiqueta d’aquest vi Nolla hi ha posat un petit fragment d’una carta trobada a l’arxiu general militar d’Àvila del soldat Ramis, que va escriure el 3 d’agost del 1938. El soldat tenia trenta-dos anys i va ser mobilitzat a l’Ebre. Al final de la carta es declara un ferm propagandista de la pau. Cinc dies després d’escriure la lletra, el soldat Ramis va perdre la vida. El sommelier Xavi Nolla amb els quatre vins de ‘Vins de la memòria’, que acaba de presentar. Pólvora L’Agustín, l’avi del Xavi Nolla, va iniciar la retirada pel Priorat (hi ha un vi també en procés, fet a prop de Bellmunt, que no sortirà fins al 2020) i va passar cap a Montblanc, a la Conca de Barberà, creuant les Muntanyes de Prades. Tocant a Montblanc, Nolla va trobar una vinya vella de trepat, situada al tram final del pas del barranc de la Pasquala, que travessa la serra i se situa molt a prop d’una masia on es refugiaven els soldats republicans que fugien cap a França. Una vinya de trepat on encara avui s’hi troba molta munició. El vi porta el nom de Pólvora, perquè el trepat també és una varietat que dóna un regust de pólvora. Nolla l’ha elaborat amb bocois de fusta de castanyer i com els altres vins ha fet la fermentació espontània, a partir dels llevats propis de la vinya. N’han sortit 1266 ampolles. La imatge de ‘Vins de la memòria’. Els vins del 2020 L’Agustín de camí cap a l’exili va passar per Badalona a veure la dona i la família, que es trobaven amagats a ca l’Alemany, una masia avui enrunada, enclavada a la Vall de Betlem, a Badalona. Nolla pretén elaborar un vi de pansa blanca d’una petita vinya que conreen els propietaris de can Coll, al barri del Canyet, molt a prop de ca l’Alemany. Aquest és un dels ‘Vins de la memòria’ que vinificarà aquest 2019 i sortirà el 2020, com el vi de la vinya del Priorat i com un tercer vi d’una vinya que, si tot va bé, podrà vinificar a prop del camp d’Argelers, on l’Agustín va ser tancat uns mesos. Una història intensa la de ‘Vins de la memòria’, que parla de la guerra i que fa memòria de les veus silenciades pel franquisme, veus que amb aquest projecte es tornen paisatge i sentits. I que, com si fossin faules, acaben amb un missatge clar: són vins de pau.

Summary: Quan el vi fa viva la memòria de la guerra civil


El relat d’Inés Arrimadas sobre la sortida dels diputats de Ciutadans del Parlament de Catalunya durant la concentració d’ahir ha estat desmuntat en poques hores. La dirigent de Ciutadans a Catalunya va dir ahir a Twitter que s’havien vist obligats a sortir escortats per la pressió dels manifestants i va penjar un vídeo on es veia el cordó dels Mossos d’Esquadra. Hoy de nuevo, al acabar la preparación de los plenos de mañana, hemos tenido que salir escoltados del Parlament por un fuerte cordón policial por la presencia de una manifestación de los comandos separatistas en la puerta pic.twitter.com/5GvkzCJaE0 — Inés Arrimadas (@InesArrimadas) 1 d’octubre de 2018 Finalment, però, s’ha evidenciat que els diputats de Ciutadans van esperar que la manifestació arribés al punt culminant per a sortir. Ho ha explicat a Twitter Enric López, treballador del parlament i tècnic assessor i secretari de la Joventut Socialista, que ha dit que l’actuació de Ciutadans era un ‘xou’: ‘No, Inés, us heu esperat fins que ha arribat la manifestació per sortir amb escorta i fer el xou de sempre. Els que venim al Parlament a treballar, no a fer teatre, hem marxat quan tanca el recinte sense cap problema. Deixa d’intoxicar’. No Inés, os habéis esperado hasta que ha llegado la manifestación para salir con escolta y hacer el show de siempre. Los que venimos al Parlament a trabajar, no a hacer un teatro, nos hemos ido cuando cierra el recinto sin ningún problema. Deja de intoxicar. #cancelled #cuñadanos https://t.co/5Tp4Zo2loo — Enric López Jurado (@enriclopezj) 1 d’octubre de 2018 El diputat d’ERC Ruben Wagensberg ha donat suport a aquesta versió i ha publicat una fotografia on es pot veure com la cap de premsa del partit comprova ‘que hi ha càmeres abans de la sortida’, per tal de captar l’atenció dels mitjans. Els diputats de C’s han esperat al punt àlgid de la manifestació per sortir del Parlament. A la foto, la cap de premsa a l’exterior comprovant que hi ha càmeras abans de la sortida. Son tot show. pic.twitter.com/91bak0XBLs — Ruben Wagensberg (@wagensberg) 1 d’octubre de 2018 Alguns usuaris de Twitter han subratllat l’especial lentitud dels diputats a l’hora de caminar, com també el llenguatge ‘exagerat’ dels agents de seguretat en una situació que no resultava perillosa i que semblava ‘perfectament estudiada i programada’. Podeu veure-ho ací: Aquí teniu la sortida de C’s del Parlament perfectament estudiada i programada 1) Sortim tots de cop per encrespar 2) Caminem lentament 3) Graba un de l’equip per devant 4) El seguratas anant exagerant amb “cuidado cuidado” “tirem tirem”… Les performance victimista 🔝de C’s pic.twitter.com/TbB0ZvMDYM — @CataloniaLegion (@CataloniaNewss) 2 d’octubre de 2018

Summary: Desmunten el relat de Ciutadans sobre la violència al parlament


Camil Ros (1972) és el secretari general del sindicat UGT a Catalunya. Ros va entrar-hi mentre militava al partit independentista ERC, el qual va acabar deixant per centrar-se únicament en la seva activitat sindical. Ros és independentista i sindicalista a la vegada, i aquí ens parla sobre la manifestació d’avui amb motiu del Primer de Maig, d’actualitat política i del judici als presos que afecta, entre més, la militant d’UGT Dolors Bassa. —La campanya del Primer de Maig d’UGT demana: ‘i tu, per què et manifestes?’. Per què us manifesteu? —Perquè volem treballar millor, treballar menys, guanyar més i viure millor. —Serveix de res, la manifestació del Primer de Maig? —Crec que sí. Totes les manifestacions serveixen. Els qui critiquen que les manifestacions no serveixen, ni les vagues, després fan lleis com la llei mordassa per a prohibir-les. Sempre tenen vigència. Enguany, per exemple, commemorem el centenari de la vaga de la Canadenca, que va aconseguir les vuit hores de jornada laboral. Per tant, hi ha la part de futur, però també hi ha la part de memòria històrica. No hem de renunciar als Onze de Setembre, ni els 8 de març, ni els 23 d’abril. —Com valoreu els resultats de les eleccions espanyoles? —A Catalunya, dels 48 diputats escollits, 34 són d’organitzacions d’esquerres. Crec que això ja és un missatge molt clar. I n’hi ha un altre: com que són unes eleccions espanyoles, la xifra absoluta de vot independentista és, més o menys, com la del 21-D. Per tant, aquí hi ha una realitat tossuda. Voldria que aquest 28 d’abril signifiqués polítiques d’esquerres i obrir un procés de diàleg i negociació per a trobar una sortida al conflicte polític. —Trenta-quatre diputats d’esquerres. Hi incloeu el PSC, doncs? —Sí, és clar. Esquerra ho és, quan pacta amb la dreta de Convergència? Si ens tornem ‘puretes’, ningú és d’esquerres. Són organitzacions d’esquerres, oi? Una altra cosa és que en alguns moments hagin fet unes polítiques o unes altres. Però és important que hi hagi un govern d’esquerres per a recuperar els drets. —Per exemple, què reclamaríeu al PSOE, que segurament serà al govern? —La primera cosa que ha de fer, des d’un punt de vista social, és revertir la reforma laboral, i en política, obrir el diàleg. Són els dos elements clau. La gent ha demanat això, majoritàriament, ja siguin els qui han votat per frenar el trifachito o els qui han votat per tenir polítiques d’esquerres. —Quin és el gran drama de l’actual reforma laboral? —És tot un drama. Abans de la crisi podies treballar i arribar a final de mes. Ara ja no. Ara tenim treballadors pobres. La reforma laboral permet que les empreses multiservei et paguin un 30% o un 40% menys del salari que et tocaria per conveni de sector. Sense aquesta reforma laboral, empreses multinacionals, i en tenim exemples, no presentarien els ERO que presenten. No els podrien fer. Ha desregulat el mercat de treball. Ha estat la barra lliure de la patronal. —Camil Ros fa públic què va votar? —No es pot dir. —Hem vist com José Maria Fidalgo, ex–secretari general de CCOO, donava suport a Cayetana Álvarez de Toledo. Em va impressionar. —No és la primera vegada que Fidalgo s’acosta a l’entorn d’Aznar. No representa el que representa les Comissions Obreres. —Com valoreu la humil entrada del sindicat Intersindical? —Tot allò que impliqui més delegats sindicals, i sindicalisme, és bo. I la qüestió important és que es faci sindicalisme, i no que es faci servir per a fer altres coses. Era una organització amb dos-cents delegats i escaig, i ara en tenen quatre-cents i escaig. Nosaltres en tenim vint mil. Sindicats com la CGT, USO, en tenen més. Forma part de la pluralitat sindical. —El sindicalisme a Catalunya pot anar cap al model basc, amb sindicats propis i no estatals? —No. La dada que donava és molt evident. Ells es presenten, principalment, en algunes parts del sector públic. Al sector privat, a molt pocs llocs. Crec que queda molt lluny. Històricament, el sindicalisme ha optat per una altra mena de sindicalisme. El nostre, i d’altres, és clarament arrelat a les empreses i al país. Si no, no tindríem els nivells d’afiliació que tenim. I a Catalunya la gent escull el sindicat per la feina sindical i no pel posicionament polític. —El judici, l‘heu anat seguint? —L’he seguit. No puc anar-hi i veure’l en directe perquè sóc testimoni de Dolors Bassa i de Jordi Cuixart i no puc entrar a la sala fins que hi hagi anat de testimoni. —Amb Dolors Bassa, hi teniu una relació d’amistat més enllà del sindicat, diuen. —Sí. La vaig anar veure a Alcalà Meco el 9 de març. Ens escrivim cartes setmanalment, quinzenalment. Depèn del moment. En la darrera carta, m’explicava que havien superat una mica els testimonis dels policies nacionals, aquests senyors tan alts i tan grossos que s’espantaven perquè els deien coses. I ara esperen que amb el relat dels testimonis de la defensa es pugui equilibrar. I, sobretot, diu que està cansada. Perquè és molt dura la presó, i molt dur el judici. —Podria ser que la sentència fos dura. Els sindicats i la classe obrera, quina reacció haurien de tenir-hi? —Nosaltres hem de crear els consensos per a tenir la resposta més àmplia possible. Treballarem en aquest sentit. No què fem, sinó quants som. És en això, que hem de poder ajudar. Durant el procés hi ha hagut vegades que ho hem fet, i unes altres vegades que no. Nosaltres, ara, hem de mirar de teixir consensos per a tenir una resposta àmplia. —Visiteu l’estat per feina? —Potser una vegada al mes vaig a la reunió federal, sí. —I en ambients sindicals us situen com l’independentista? —Dins la UGT, sóc el secretari general de la UGT Catalunya i, per tant, represento això. Ara, saben que sóc independentista, sí. A mi em respecten molt, i entenen perfectament la pluralitat de la UGT de Catalunya. —I com viu el món sindical estatal el judici, per exemple? —Va haver-hi uns moments que la cosa potser estava més tensa. Però la moció de censura va ajudar a rebaixar-la. I cada vegada hi ha més gent que vol una solució política. Que hi hagi una solució negociada. Des de l’òptica d’esquerres, nosaltres tenim des del 2012 més de tres-centes persones encausades per haver participat en piquets a tot l’estat. Nosaltres, la judicialització de la protesta ja l’havíem patida abans. Hi ha aquest punt de solidaritat, de rebuig a la presó preventiva. —Res a afegir? —No.

Summary: Camil Ros: ‘Si ens tornem “puretes”, ningú és d’esquerres’


L’entrega de l’edifici ‘Luxa Silver’ està fixada per a febrer del 2018 BARCELONA, 7 (EUROPA PRESS) Amazon ha signat amb el Grup Immobiliari Castellví i els fons immobiliaris Stoneweg i 1810 Capital Investments el contracte de l’edifici ‘Luxa Silver’, situat en el 22@ de Barcelona i que serà la seu de les oficines del nou Seller Support Hub de la multinacional americana a la ciutat durant els pròxims 15 anys. La nova seu és un edifici d’11.000 metres quadrats i 200 places d’aparcament i la seva entrega a Amazon està fixada per a febrer del 2018, han informat en un comunicat aquest dimecres els grups immobiliaris. Es tracta de l’operació immobiliària més gran de Catalunya en els últims deu anys, i ha estat realitzada amb la mediació de Cbre. Després de l’arribada d’Amazon.es a Espanya el 2011, ha creat un miler d’ocupacions fixes, tant en les oficines corporatives com als dos centres logístics de Sant Fernando de Henares (Madrid) i Castellbisbal (Barcelona), així com als dos centres urbans de distribució dedicats específicament a ‘Prime Now’. La multinacional també està construint unes noves instal·lacions al Prat de Llobregat (Barcelona) que, amb una superfície de 60.000 metres quadrats, estaran en funcionament a la tardor i, gràcies a les quals, es generaran 1.500 llocs de treball més d’aquí al 2019. A més, va anunciar al març que obrirà a Barcelona el seu ‘Seller Support Hub’ del sud d’Europa, un centre multilingüe que donarà suport a les petites empreses franceses, italianes i espanyoles que venen els seus productes a través del ‘maketplace’ de la companyia. Amazon completa la seva aposta per Espanya amb un centre de desenvolupament de programari de Madrid en el qual ja treballen 120 enginyers dissenyant noves funcionalitats i serveis per a les cinc webs que la firma té en Europa, així com donant suport a Amazon Business. A més, el gegant del comerç electrònic va confirmar fa uns mesos la seva intenció de crear el 2017 més de 500 noves ocupacions fixes, la qual cosa suposa que, en solament un any, augmentarà la seva plantilla més d’un 50%, passant dels 1.000 treballadors actuals als 1.500 que tindrà a finals del 2017.

Summary: Amazon tanca el lloguer de la seva seu d’11.000 metres quadrats en el 22@ de Barcelona


Alfred Bosch (1961) és el candidat d’ERC a la batllia de Barcelona. En aquests moments, la seva formació hi té dos regidors, resultat que espera millorar. Bosch, conscient que s’haurà de fer un lloc en una campanya molt polaritzada entre el batlle Xavier Trias i Ada Colau, en aquesta entrevista parla sobre el seu projecte de ciutat. Hi hem conversat al terrat de la redacció de VilaWeb, a Ciutat Vella de Barcelona. Podeu veure l’entrevista en vídeo ací: Eleccions municipals 2015 a Barcelona: Alfred… per vilawebtv —Us sap greu no tenir a ningú de l’actual consistori d’ERC a la seva candidatura? —D’ERC hi ha una persona, Jordi Portabella, que va dir que es retirava. Li estem molt agraïts per tot el que ha fet aquests setze anys. Ha deixat una herència positiva. I hem de començar una nova etapa. —I Oriol Amorós? —També vam fer-li l’oferiment. I va preferir ser portaveu al parlament portant coses tan importants com el cas Pujol. Cadascú és lliure de fer el seu camí. —Vau participar en la Barcelona olímpica. Considereu que és un actiu aquella experiència? —Encara vivim a la Barcelona olímpica. La de les rondes, les quatre àrees olímpiques, la recuperació de les platges. En gran mesura, la nostra Barcelona és l’olímpica. Hi visc, la visc i la reivindico. I hem d’anar uns passos més enllà. I allò que va ser la ronda del ciment i els vehicles, ara han de ser les rondes de les persones. Hem d’humanitzar. Amorosir. I canviar el perímetre. —La Barcelona olímpica també va ser la de les ràtzies contra independentistes. —Aquest llegat no el recollim, com és evident. Recordo que abans era l’independentista dels olímpics. I ara sóc l’olímpic dels independentistes. No em sembla malament. Sempre he cregut aquella visió del Maragall, que s’inclina cap al Besòs que és on pateix més, i el projecte de república catalana amb Barcelona com a capital eren complementaris. I que d’alguna manera s’havien de fondre. A la nostra candidatura ho hem fos prou bé. —Us trobeu en un sandvitx entre Trias i Colau? —Hem tingut la gran sort que Trias vol pactar amb nosaltres i Colau també. Ens han portat en un punt de confluència que som la força que genera consens. 'Recordo que abans era l'independentista dels olímpics. I ara sóc l'olímpic dels independentistes.' —No és veure-ho massa positiu? —El negatiu ja el donaran els altres. Nosaltres som els dels sí, els propositius. En una ciutat on hi ha un cert risc de diferenciació social, quan hi ha un perill de ruptura social, abonar aquesta diferència… Nosaltres ens enfilem a la Barcelona de la Diagonal! Nosaltres ens apropiem la de la Meridiana! Nosaltres això no ho compartim. Creiem que la majoria dels ciutadans de Barcelona tampoc no ho comparteixen. I la nostra missió és cosir. Estimular els pactes de ciutat per combatre la desocupació, la crisi de l’habitatge, per millorar la gestió del model turístic. No hem de crear conflicte ni enfadar-nos ni trencar Barcelona, sinó evitar que això passi. Hem de construir una sola Barcelona igualitària, una sola Barcelona pròspera que arribi a tothom. —Sona bonic, però no és gens fàcil. —Ningú no va dir que ho fos. Estem embarcats en camins de llibertat, de prosperitat i de justícia que són molt complicats. Però no hem de renunciar a caminar-los, aquests camins. —L’oficina antifrau va denunciar que la Marina del Port Vell era una inversió fosca. Després es va arxivar la causa per manca de proves. Què en penseu? —És una operació ofensiva per als ciutadans de Barcelona. Sóc de Ciutat Vella i aquest espai públic tancat i barrat, amb una tanca davant els veïns, per fer-hi un port esportiu per a milionaris resulta ofensiu. No ho compartim. El projecte va començar amb els socialistes, i l’alcalde actual, amb pactes amb el PP, l’ha transformat en això que és. —S’ha d’investigar la guàrdia urbana. Creieu que s’ha fet net del passat feixista i de corrupció d’algunes persones d’aquest cos? —La guàrdia urbana es pot millorar. Molt. Per exemple, l’accés. No es demana un temari per concurs, com a la resta de treballadors de l’ajuntament. No hi puntuen els idiomes, el batxillerat, les carreres universitàries. La guàrdia urbana l’hem de millorar perquè els agents tinguin més autoestima, siguin més estimats pels ciutadans, i més formats. Volem una policia cívica, democràtica, que tothom, quan l’avisi, tingui la sensació que és a prop i ens pot ajudar. —L’ajuntament té competències per a canviar l’accés? —Tota la resta de cossos de l’administració van per temari. Per tant, es pot fer. Cal tenir una mica de coratge. També es pot canviar Afers Interns de la guàrdia urbana. Té un equip de nou persones per a tres mil agents. És poc. A més a més, es troben sota el comandament jeràrquic de la guàrdia urbana i treballen a la mateixa caserna: mengen i dinen amb els companys. És molt difícil que a Afers Interns hi hagi independència per a fer el seguiment. Per millorar el cos seria bo de canviar-ho. —Què penseu fer perquè no continuïn tancant els locals emblemàtics de la ciutat? —Utilitzar les normes que sí que existeixen. Sobretot el patrimoni físic. Els més desprotegits són els emblemàtics pel seu ús. Forns de tota la vida, pastisseries. Nosaltres estem interessats que aquests locals no es perdin. Com? Amb un pla d’usos que protegeixi els usos i eviti els abusos. I que faci possible de preservar els usos de certs locals. —Que li diríeu a l’Eduard, veí de la Rambla, que es troba que al portal de casa seva s’exerceix la prostitució, amb la passivitat de la guàrdia urbana. —Li diria allò que em dic a mi mateix, i a la resta de veïns de Ciutat Vella. Cal una acció decidida de l’ajuntament i l’administració. No tant per a fer la guitza a aquestes dones, que fan una feina, sinó per a regularitzar la prostitució. De vegades és més intel·ligent que els problemes aflorin. Que sapiguem quanta gent es dedica a la prostitució. Saber qui són. Poder gestionar-ho millor. A l’etapa que ERC era a l’equip de govern, amb la Pilar Valluguera de regidora, va ser molt reeixit. Ara creiem que hi ha una certa deixadesa. 'No hem de crear conflicte ni enfadar-nos ni trencar Barcelona, sinó evitar que això passi.' —Per què no es parla d’immigració, en aquesta campanya? No hi ha cap problema d’integració? —Sí que n’hi ha. També és cert que, a diferència de tres o quatre anys enrere, la tendència migratòria ha canviat. En lloc d’atraure més extracomunitaris, ara hi ha més cap enfora. Perdem població immigrada. Això fa que l’actitud dels mitjans, i de tothom, hagi canviat. Així i tot, les polítiques d’integració i interculturals han de ser serioses. Nosaltres hi creiem. —Hi ha llits calents, com al segle XIX. —No ho equipararia mecànicament a la immigració. No importa d’on venim, sinó cap on anem. I si anem cap a una societat injusta hem de tractar els problemes de justícia i pobresa. Sigui qui sigui l’afectat. —Els llits calents els afecten sobretot a ells. —Cert. Però la qüestió no és d’on venen. Sinó què els passa. Nosaltres defensem un pla de xoc social, com defensa la taula de tercer sector. Proposa que sigui un 5% del pressupost municipal. Pensem que d’un any per un altre seria difícil, però gradualment hem d’anar-hi. —L’escriptor italià Saviano ha denunciat la presència de les màfies al cor de la ciutat. Itziar Gonzàlez també. Què hi dieu? Sigueu concret. —Si sabés els problemes en conflicte, i amb detall, aniria a la fiscalia i ho denunciaria. No ho tinc. No ho sé. És molt difícil. La impressió és que aquí hi ha un risc, i un problema. És un dels costos de Barcelona, ciutat oberta, magnètica, que atreu molta gent, també aquestes organitzacions i de xarxes. I aquí cal l’acció de la policia local en coordinació amb els mossos. Diria que Barcelona sí que és un imant per a aquestes organitzacions. Com ho són totes les ciutats magnètiques. Com ho és Londres, París. És un dels preus que sembla que toca pagar. Però ho hem de combatre. Sobretot els cossos ho han d’afrontar amb decisió. —La pobresa ha passat del 20% al 40% a la ciutat. Els veïns de Nou Barris diuen que no és pobresa, és injustícia. És el problema principal? —Ho és. Redreçar una situació d’injustícia social és prioritat. Som garantia de progrés social i procés nacional. Volem que totes dues vagin juntes. Hem d’afrontar els problemes de desigualtat social. Un pla de xoc immediat, un fons per a lluitar contra la pobresa, i després mesures estructurals de llarg abast, com la creació d’ocupació. —Com es poden solucionar les molèsties que ocasiona el turisme? —Moratòria al cor de la ciutat. Ciutat Vella. Que no s’hi puguin fer més allotjaments turístics. Tancar els que operen il·legalment i esponjar el centre de la ciutat. Incentivar que aquestes activitats que fan algun hotelet o allotjament es traslladin a zones més allunyades. Barcelona és molt compacta. No és cap disbarat que hi hagi allotjaments a vint minuts directe amb metro al centre de la ciutat. Canyelles, Roquetes. —Això al Gremi d’Hotelers no li agrada gens. Ells ho volen concentrar. —No ho sé. Però jo no represento el Gremi d’Hotelers. Tenim un projecte de ciutat. Jo n’he parlat amb hotelers. Alguns ho veuen més clar, alguns altres no tant. Però som conscients que si volem que aquest èxit es mantingui, l’hem de socialitzar. Hem de fer que els ciutadans apreciïn els guanys darrere la prosperitat. Tots els hotelers són conscients d’això. Alguns arrufaran al fins, però a llarg termini tots entendran que s’ha de gestionar millor. —És necessari soterrar el tros de les Glòries? —Sí. Els túnels d’entrada i sortida de la Gran Via, que també afecten la Diagonal s’han de soterrar. Ara mateix s’aguanta pels pèls. Hi ha una bona gestió del trànsit a Glòries, però comença a haver-hi problemes de trànsit i pol·lució. D’esquerra a dreta: Alfred Bosch, Assumpció Maresma i Andreu Barnils al terrat de VilaWeb. —No valdria més fer arribar el metro a tot arreu primer amb la línia 9 i la línia 10? —Per nosaltres és prioritari, abans que Glòries, que la línia 10 del metro pari a la Zona Franca. Foneria, Motors i Carrer del Foc. Com a mínim Foc s’ha d’inaugurar. Seria un insult que el metro no hi parés, perquè la línia hi passa. Seria un insult per als veïns. Val uns 35 milions d’euros. Són mots diners, però l’ajuntament ho ha de fer. El tram central de la línia 9 i la línia 10 costa uns 1.300 milions d’euros. Si l’ajuntament hagués d’invertir això, no faria res més a la ciutat. És més de la meitat del pressupost. O trobem una manera de finançar-ho, a través de la Generalitat, o d’un nou estat català, o serà molt complicat o molt gradual. —Barcelona ha de ser la capital de la Catalunya independent? Per què no Tarragona, i així ho reequilibrem? —De la capitalitat política en podem parlar i debatre. Ara, és incontestable que Barcelona és el cor de Catalunya econòmicament i continuaria exercint de capital a efectes pràctics. Una ciutat que pugui liderar el país en tots els sentits. Que pugui rebre els beneficis d’una república catalana. Que la línia 9 i la línia 10 es puguin sufragar. Necessitem un estat a favor. De moment, el tenim en contra. Nosaltres som garantia de progrés i de procés. Pensem que seria molt bo assolir aquesta capitalitat de debò. Una de les millors coses que li passaria. —Amb qui pactaríeu? —Hi ha diversos alcaldables que ja han manifestat que els agradaria pactar amb mi. Com a alcalde Barcelona jo estaria disposat de rebre el suport de tants grups com ho creguin adient. Sempre que no hagi de renunciar a cap peça fonamental del meu programa. Som garantia de progrés social i procés nacional. No penso renunciar a cap dels dos. Allà on tenim més força és combinant aquestes coses més el fet de l’ètica política. Som un partit degà, mots anys pel món, i estem nets. No tenim corrupció, sobres, etc. Jo penso que com que tenim aquesta oferta, som una opció guanyadora. Connectem amb la majoria dels ciutadans de Barcelona i per tant és per aquí per on anirem. Que algunes altres forces hi volen col·laborar? Doncs encantats. Crec que estem en un lloc ideal per a liderar el consens. Tot a partir d’una ciutat que es considera d’esquerres, republicana i que vol el procés d’autodeterminació i llibertat nacional. Perfil d’Alfred Bosch en vint preguntes —Quin és el vostre defecte principal? —La impaciència. —Quins dons naturals us agradaria tenir? —Ser més pacient i no posar-me nerviós. He trobat a faltar un parell de pams. —Quin nom (de noi i de noia) prefereix? —Alfred i Paula. Alfred és el nom del meu fill, i Paula de la meva filla. —Quin és el seu artista preferit? —Fins ara ho era Juanjo Puigcorbé, però ara s’ha tornat el meu polític preferit. —Quin és el seu heroi de ficció preferit? —De petit m’agradava molt Superman. Ara m’agrada més Asterix. O Obelix. Tinc dubtes. —Quin personatge històric valoreu més? —Sens dubte, Francesc Macià. El tàndem Macià-Companys per mi és molt complet. Si els poguéssim tenir en una sola persona seria el meu personatge preferit. I després Nelson Mandela, que m’ha marcat moltíssim i és un referent per a mi. —Quin és el seu lema? —Sigues honest. Fes tant com puguis. Descansa. I gaudeix del que et dóna la vida. —Quines feines heu fet fora de la política? —Quiosquer, maquinista en una fàbrica, noi dels encàrrecs, oficinista, comptable, novel·lista, professor universitari, professor de català adults, membre de Barcelona 92 organitzant els jocs olímpics, portaveu de Barcelona Decideix. He estat moltes coses. I el que més m’agrada és ser jo mateix. —L’escola on porteu els fills és públic o privat? —Un institut públic. —L’última vegada heu fumat marihuana? —Fa molts anys. És una experiència, com el tabac i l’alcohol. És bo de conèixer-la per saber fins a quin punt et pot beneficiar o perjudicar. —Amb quina llengua parleu als pares? I als fills? —En català als pares, i als fills en anglès. —Quina és la mentida més grossa que han publicat mai sobre vós en un mitjà de comunicació? —Que no sabia gestionar. De fet, m’he passat mitja vida gestionant. I és allò que menys se sap i suscita menys titulars. Però a mi em sap greu que es digui. —El millor batlle de la ciutat fins avui? —Potser Carles Pi Sunyer. Un dels alcaldes republicans. Són gent que s’ho van jugar tot. Molt valents. I tenien un somni de ciutat diferent. Després d’aquests, Pasqual Maragall, que el conec personalment, i també va aportar allò que més es demana a un alcalde, que és tenir visió. Cap on vols anar. —La cosa que ha fet més bé el batlle actual? —Fer poques coses. —La que ha fet més malament? —Fer poques coses. —Quan cobrareu si sou batlle? I si sou regidor? —Vaig mirar-me quant cobra i ara no me’n recordo. Sé que era una xifra més que notable. Crec que es pot ajustar. —Cobrareu les dietes? —No s’han de cobrar dietes. S’han de cobrar despeses contra justificant. A tot arreu on som hem demanat que es canviï el sistema. —Qui us ha fet políticament? —’Strictu senso’, Oriol Junqueras. —Qui creieu que faria millor la vostra feina, entre la resta de candidats —Amb tota modèstia, Alfred Bosch. —Qui creieu que la faria pitjor? —Si fos alcaldessa Carina Mejías, que em costa d’imaginar, seria un problema gros per a la ciutat de Barcelona.

Summary: Alfred Bosch: ‘Trias vol pactar amb nosaltres i Colau també’


El llibre La batalla de l’exili (Ara Llibres), del cap de redacció de VilaWeb, Josep Casulleras, es presentarà avui a les 19.00 al Teatre Poliorama de Barcelona (Rambla dels Estudis, 115). Comptarà amb la participació dels advocats Jaume Alonso-Cuevillas i Aamer Anwar, autors del pròleg i l’epíleg, respectivament; de Neus Torbisco-Casals, professora de drets humans i dret internacional al Graduate Institute de Ginebra; del director de VilaWeb, Vicent Partal; i del director editorial d’Ara Llibres, Joan Carles Girbés. Ja se n’han exhaurit les entrades. Quina estratègia han seguit els advocats per posar en evidència la cúpula judicial espanyola? Quins errors han comès Llarena i els jutges del Tribunal Suprem espanyol a Europa i quines conseqüències poden tenir? Quina resposta es pot donar a la repressió en l’àmbit internacional? Aquestes són algunes de les qüestions que es posaran a debat en aquest acte. Podeu comprar La batalla de l’exili a la Botiga de VilaWeb Més informació: Josep Casulleras: ‘A Alemanya tot estava més controlat que no ens pensàvem’

Summary: Presentació de ‘La batalla de l’exili’, de Josep Casulleras, avui a les 19.00


La policia de l’Haia ha confirmat que les tres persones que han resultat ferides en un apunyalament en un dels carrers més comercials de la ciutat neerlandesa són menors d’edat. Els serveis d’emergències s’han traslladat fins a la zona, on continuen treballant. L’atacant, d’entre 45 i 50 anys, ha fugit. Segons ha informat la policia, que demana col·laboració a la ciutadania per trobar-lo, es tracta d’un home que en el moment dels fets vestia roba d’esport i portava una bufanda negra. En declaracions a la televisió pública, un portaveu de la policia no ha descartat cap hipòtesi al darrere de l’atac, tot i que sembla que la motivació terrorista perd força. Es tracta del segon atac amb ganivet succeit avui a Europa. Aquesta tarda un home ha mort dues persones i n’ha ferides més al Pont de Londres.

Summary: Diversos ferits a l’Haia arran d’un apunyalament en un carrer comercial


El secretari general del PP, Teodoro García Egea, ha dit aquest que avui contactarà amb Vox per a repetir l’acord amb els ultres que ja van tancar amb Ciutadans per repartir-se la mesa del Parlament d’Andalusia. Si bé ha assegurat que ‘més que discutir mesures concretes’, ha dit que el rellevant és que ‘comenci a caminar’ la legislatura. En declaracions a Onda Cero, recollides per Europa Press, el dirigent popular ha defensat que l’acord programàtic amb Ciutadans, recolzat per 47 diputats, han de ser ‘les vies per les quals circuli el tren’. Tanmateix, ha dit que parlaria amb el secretari general de Vox per a sumar els seus dotze diputats al pacte. ’Trucaré a Ortega Smith durant el dia d’avui. Amb tota normalitat, contactarem amb qui volen fer fora Susana Díaz’, ha assegurat. ‘Més que discutir sobre mesures concretes, cal fer caminar legislatura i deixar de mirar-nos el melic, som un instrument per millorar Andalusia’, ha assenyalat García Egea, que ha destacat que durant la legislatura seran els diputats els que impulsin les mesures legislatives que considerin. Ahir Vox va supeditar el suport a un govern de Juanma Moreno a una negociació política a tres bandes que els inclogui i va posar sobre la taula l’eliminació de la llei contra la violència masclista. Sobre això, García Egea ha contestat que Vox ‘tindrà difícil’ explicar al seu electorat perquè decideix votar ‘no’ a la investidura de Moreno i donar ‘una pròrroga’ a la socialista Susana Díaz. ‘Sabent que la presidenta del parlament ha convocat la ronda de contactes els dies 10, 11 i 12, i que d’aquesta ronda pot sortir el candidat a presidir la Junta i es pot tirar a caminar una legislatura històrica, començar a plantejar qüestions que posen en dubte que això es pugui produir, em sembla difícil de sostenir’, ha dit.

Summary: El PP trucarà a Vox per a continuar negociant la presidència d’Andalusia


Marc Màrquez s’ha proclamat avui campió del món de MotoGP per sisena vegada en la seva carrera i quarta consecutiva. Avui Márquez només necessitava treure dos punts a Andrea Dovizioso i ho ha aconseguit. Després d’una lluita igualada amb Fabio Quartararo, a qui ha avançat en l’última volta, ha acabat el Gran Premi de Tailàndia primer. Amb només 26 anys, el de Cervera continua fent història en guanyar el seu sisè títol de la categoria reina (2013, 2014, 2016, 2017, 2018 i 2019) i el vuitè de la seva carrera (125 cc el 2010 i Moto2 el 2012), i s’ha assegurat el primer lloc a falta encara de quatre proves pel final de temporada, cosa que fins ara només ho havien aconseguit Mick Doohan i Valentino Rossi. En un cap de setmana complicat, en què el català va sofrir una dura caiguda durant la primera jornada d’entrenaments lliures, els comptes eren clars: havia d’acabar per davant de Dovizioso i treure-li dos punts. Ahir va tornar a córrer i, tot i que va caure a terra un altra vegada, es va assegurar la tercera plaça de sortida. El ‘poleman’ de dissabte, Quartararo (Yamaha), ha aconseguit defensar la seva posició de privilegi en l’arrencada de la prova d’avui a Buri Ram, i Márquez ha pujat una posició per posar-se darrere seu; ha arribat fins i tot a avançar-lo a la volta dos, però ha cedit després d’anar-se’n llarg en una corba. ‘Dovi’, mentrestant, anava quart. El caràcter del campió ha sortit una vegada més a relluir; lluny de relaxar-se i tot i que sabia que amb aquesta posició li era suficient per revalidar la seva corona, ha iniciat una frenètica lluita amb el ‘rookie’ niçard, intercanviant-se voltes ràpides i aconseguint baixar de l’1:30 al traçat tailandès. Per darrere, Maverick Viñales (Yamaha) ha fet de cordó de seguretat, tercer, entre els dos aspirants al títol. La carrera avançava i la glòria s’aproximava. Quan quedaven quatre girs, ha intentat per primer cop superar el francès, però ha estat llarg en la corba. No ha parat de cercar-ho i ho ha aconseguit al principi de l’última volta, quan ha confirmat el seu avançament i, encara que Quartararo no ha cedit i ha arribat a passar-lo, ha recuperat la seva posició fins a veure primer la bandera a quadres i proclamar-se campió del món. Amb això, suma el seu novè triomf de la temporada, el 79 a categoria regna. Mentre Quartararo plorava desconsolat, veient com se li escapava una altra vegada la victòria de la mateixa manera, el de Cervera s’ha dirigit a fer la seva ‘performance’ tradicional de campió, en aquesta ocasió una taula de billar de la qual ha agafat la bola 8, en referència al seu nombre de títols del Mundial de motociclisme. UNBELIEVABLE 🙌🙌🙌@marcmarquez93 has done IT, he is the World Champion again! 🏆#8ball | #ThaiGP 🇹🇭 pic.twitter.com/XR9Kpkc1Sb — MotoGP™ 🇹🇭 (@MotoGP) October 6, 2019

Summary: Marc Màrquez, campió del món de MotoGP per sisena vegada


Esquerra Unida torna a tenir representació a les Corts Valencianes, que va perdre a les eleccions autonòmiques del 2015, després d’haver estat present a l’hemicicle de manera ininterrompuda durant vint-i-vuit anys. Aquesta vegada, hi ha concorregut en coalició amb Podem, dins la coalició Unides Podem-EU. Tindrà com a diputada autonòmica la coordinadora general, Rosa Pérez Garijo, que anava segona a la llista de València. I a Alacant ha aconseguit l’escó la número 3 de la llista, Estefania de los Reyes Blanes. Esquerra Unida fou a les eleccions del 2015 la sisena força del País Valencià, amb 106.917 vots, és a dir, el 4,38% del total; li van faltar, per tant, un 0,62% per a entrar a les Corts. La formació que ara dirigeix Rosa Pérez va entrar per primera vegada a les Corts el 1987, quan va obtenir 6 diputats, i des de llavors va ser-hi present ininterrompudament amb diverses denominacions. En la seva millor legislatura, la quarta (1995-1999), va arribar a tenir deu escons.

Summary: Esquerra Unida del País Valencià torna a les Corts


L’esferificació és una preparació alimentària líquida, com ara un suc, un vi, un licor o una barreja liquada, en forma de petites boletes, que es trenquen quan les mastegues i deixen sortir tot el líquid. Aquesta és la proposta de Xavier Aliaga i Sembra Llibres amb Fuster per a ociosos, que arriba avui a les llibreries amb una portada ben vermella i il·lustracions d’Aitana Carrasco. Un Fuster esferificat –que vol dir també rodó– amb petites dosis de gusts diferents i presentats de manera elegant, seductora. Qui no conegui Joan Fuster –’la xamba genètica’ de Sueca– podrà tastar-ne unes quantes cares en les cent pàgines d’aquesta antologia. Els qui ja el coneixien potser en descobriran algun nou racó o bé passaran el gust que ja han passat anteriorment. Què fem, sinó repetir, quan ens agrada molt allò que hem tastat? L’esferificació fusteriana se’ns ofereix quan falten dos mesos per als vint-i-cinc anys de la seva mort, esdevinguda abans de complir-ne setanta. Fa quatre dies s’inaugurava finalment l’Espai Fuster al carrer de Sant Josep de Sueca, després de tants entrebancs i trifulgues. Fuster sobreviu als seus il·lusos enterradors (per dir-ho com Francesc Pujols) sense haver caigut pas en l’oblit en cap moment. Que no hagi estat mai prou reconegut per l’oficialitat no vol dir que no hagi estat ben viu en el pensament cívic i popular a tota la nació. Que ha incomodat? És clar. D’això es tractava. I encara és bo que ho continuï fent. En aquest volum (que hom sabrà valorar sense haver de ser gaire ociós), Aliaga ens proposa unes flamarades fusterianes sobre literatura, filosofia, llengua, cultura popular, creativitat, música, poesia, política, pensament i més. Hi ha fragments extrets de llibres, d’articles, d’entrevistes, de pròlegs, de revistes… Al pròleg, Aliaga diu del Fuster escriptor: «… algú que a través de l’aforisme i l’assaig, en diferents variants i variables, construí una obra exuberant i enlluernadora, catedralícia, repartida entre desenes de llibres i publicacions. Una producció ingent, fruit d’una tasca sobrehumana de lectura, assimilació i reelaboració de conceptes. Un meteorit procedent d’un indret ignot aterrat al bell mig de la història del pensament.» Com reconeixen l’autor de l’antologia i l’editorial, aquest llibre és concebut amb el propòsit de mostrar uns quants dels molts Fusters possibles per a despertar la curiositat dels no iniciats i mostrar nous perfils als qui ja ho són. Els no iniciats hi trobaran cinquanta fils diferents per a estirar i continuar una aventura que potser ja no voldran abandonar mai més. Els qui ja ho són hi trobaran pessics –o petites esferes, per a seguir la metàfora del principi– que potser no havien tastat encara. Cadascú té el seu Fuster a la butxaca. Amb la vasta producció de l’afinat intel·lectual assagista es podrien fer centenars d’antologies diferents. Tot és començar i fer-se cadascú el Fuster particular. O portàtil, com recorda Aliaga. Que la cosa millor que pot passar amb un savi és que a banda de ser enlluernador sigui útil. Joan Fuster a Formentor el maig del 1959. Fuster va ser un despertador no programat de la societat valenciana i, per extensió, de la nació sencera. Alguns posen en dubte la seva recepta. Però es fa difícil de dubtar de la selecció d’ingredients i, encara menys, d’una fam compartida de desvetllament que ell va capitanejar modestament. Llegir Fuster vint-i-cinc anys després de la seva mort serveix per a recordar d’on venim (hi ha dies que sembla que tot acaba de néixer), per a refrescar eines i criteris d’orientació política i cívica (com una mena de brúixola intel·lectual) i per a sacsejar una vegada més les neurones més despertes que tinguem (les altres no aguanten el ritme). I Fuster per a ociosos és una bona manera de fer-ho. Podeu comprar el llibre a la botiga de VilaWeb

Summary: Joan Fuster, portàtil i esferificat


Set persones, entre les quals cinc policies, s’han mort, pel cap baix, i més de trenta han resultat ferides en una cadena d’atemptats perpetrada durant les últimes hores d’ahir i avui al matí a la capital de l’Afganistan, Kabul, i a la ciutat de Gazni, al sud-est. Els atemptats de Kabul han estat reivindicats per l’autoanomenat estat islàmic. Avui al matí han sacsejat un barri de l’oest, segons el portaveu del Ministeri de Sanitat afganès, Wahidullah Mayar. Ahir el primer va ocórrer per la detonació d’una bomba adossada sota un autobús d’estudiants, seguida de dues altres explosions simultànies als voltants, segons el portaveu de la policia de Kabul, Ferdous Faramarz. Van deixar dos morts i vint-i-quatre ferits. Hores abans, es van morir cinc policies i onze persones més (set policies i quatre civils) arran de l’explosió d’un cotxe bomba contra una base de policia al sud de la ciutat de Gazni, segons l’oficina del governador provincial.

Summary: Set morts i més de trenta ferits per una onada d’atemptats a Ghazni i Kabul