El Senat dels Estats Units d’Amèrica ha aprovat per unanimitat el projecte de llei de Drets Humans i Democràcia d’Hong Kong arran de la repressió exercida per part de les forces de seguretat contra els manifestants, els quals fa cinc mesos que protesten a la regió administrativa especial xinesa. La mesura requeriria que els Estats Units revisessin anualment si la Xina respecta l’autonomia d’Hong Kong segons la llei nord-americana. ‘El poble de Hong Kong sap el que ve. Estan veient l’esforç constant després de l’erosió de la seva autonomia i de les seves llibertats’, ha assenyalat durant un breu debat el senador republicà i principal impulsor de la mesura, Marco Rubio. La llei ara ha de tornar a la Cambra de Representants, que a l’octubre va aprovar la seva pròpia versió de la mesura. Les dues cambres hauran de resoldre les seves diferències abans que qualsevol legislació pugui ser enviada al president, Donald Trump, per a la seva ratificació. Les autoritats de la Xina, per la seva part, han condemnat el projecte aprovat pel senat. El Ministeri d’Afers Estrangers ha assenyalat en un comunicat que ‘els Estats Units no han d’interferir en els assumptes de la Xina i Hong Kong’ i ha urgit al senat a aturar la mesura que podria convertir-se en llei.

Summary: El projecte de llei estatunidenc sobre Hong Kong tensa les relacions amb la Xina


La seriositat de la situació és clara: cal contenir el coronavirus. Però sembla que hi ha confusió al voltant de qüestions concretes que afecten el dia a dia i que, en una situació de confinament, sigui total o parcial, són ben pertinents. Puc anar a comprar? A passejar la mascota? A veure els amics? Hi ha molta gent que en dubta. És per això que la Protecció Civil del Principat ha fet circular una llista de demandes i respostes per a situacions concretes i n’ha demanat la difusió. 1. Es pot entrar o sortir dels municipis? Arreu de Catalunya es demana que no hi hagi mobilitat. A més, a Igualada, Òdena, Santa Margarida de Montbui i Vilanova del Camí hi ha controls per a no entrar-hi ni sortir-ne. Només és permès als serveis essencials (seguretat i emergències, electricitat, aigua potable, combustibles, gas, telecomunicacions, permisos penitenciaris, residus urbans i industrials, residus i subministraments sanitaris i de farmàcia, distribució alimentària humana i per a granges i centres d’animals, i animals vius i morts per als escorxadors). 2. La gent pot sortir al carrer i a comprar? Sí, però només si és imprescindible. 3. Seran obertes les botigues d’aliments, supermercats i similars? Sí, seran obertes. 4. El subministrament a supermercats i restaurants és assegurat? Sí, la distribució alimentària és considerada un servei essencial i l’arribada de productes bàsics es coordina amb les plataformes de distribució. 5. Puc trobar-me amb gent al carrer? Sí, si són trobades puntuals i reduïdes en espais oberts, i sempre mantenint les distàncies i mesures de protecció i seguretat. 6. Puc portar els infants al parc? No és recomanable. 7. Puc anar a veure el meu familiar, amic o veí a casa seva? Sí, però no és recomanable i sempre seguint les mesures de protecció. 8. Puc visitar els meus familiars dependents? Sí, per garantir l’atenció que necessitin. 9. Sóc persona depenent. Podrà venir el meu assistent? Sí, forma part dels serveis essencials permesos. 10. Puc sortir a passejar la meva mascota? Sí, però mantenint les distàncies i les mesures de protecció i seguretat. 11. Puc anar a bars i restaurants? Són tancats a partir d’avui i durant quinze dies. Confinament de Catalunya i les Illes: set preguntes i respostes sobre què vol dir i què passarà 12. Puc anar al cinema o al teatre? Són tancats a partir d’avui i durant quinze dies. 13. Són oberts la biblioteca, els museus i els centres cívics? Hi puc anar? Són tancats a partir d’avui i durant quinze dies. 14. Els centres comercials seran oberts? No, tan sols els dedicats exclusivament a productes alimentaris, d’higiene o neteja i els espais dels centres comercials que en distribueixen. 15. Les botigues en general poden obrir? Sí, amb les limitacions dels centres comercials. 16. Tinc una visita mèdica. Hi puc anar? Si no és urgent, millor ajornar-la. 17. Tinc una cita de rehabilitació. Hi puc anar? Si no és imprescindible, millor ajornar-la. 18. Funciona el transport públic? Sí però amb reducció d’un terç de l’ocupació i no se’n recomana l’ús. 19. Puc anar a fer gestions a l’ajuntament (multes, impostos…)? Abans d’anar-hi, consulteu amb l’ajuntament de la vostra vila si podeu fer-los de manera telemàtica o bé ajornar-los. 20. Hi ha cap telèfon d’informació centralitzat? D’informació, el 012; per simptomatologia, el 061. 21. Són assegurats els moviments dels serveis d’emergència? Sí, són assegurats. 22. Què es considera un servei essencial? Seguretat i emergències, electricitat, aigua potable, combustibles, gas, telecomunicacions, permisos penitenciaris, residus urbans i industrials, residus i subministraments sanitaris i de farmàcia, distribució alimentària humana i de granges i centres d’animals, vius o morts, inclosos els escorxadors. Què puc fer i que no? FAQs del #coronavirus a 14 de març. si us plau, demanem difusió. pic.twitter.com/D5HNxwYjwK — Protecció civil (@emergenciescat) March 14, 2020

Summary: Vint-i-dues preguntes i respostes sobre què es pot fer i què no en la situació de confinament


La batllessa de Barcelona, Ada Colau, s’ha compromès a donar suport al procés d’independència si les forces sobiranistes obtenen la majoria a les eleccions del 27-S. ‘Aquest govern municipal sempre serà al costat d’allò que democràticament decideixin els veïns de la ciutat i el poble de Catalunya, sigui en aquestes eleccions, en un referèndum o a qualsevol altra cita democràtica que es faci’, ha afirmat en una entrevista a El Balcó, a SER Catalunya. Colau no ha deixat clar si per donar aquest suport a la independència de Catalunya n’hi hauria prou amb una majoria d’escons de Junts pel Sí i la CUP o si també reclamaria que s’assolís una victòria en vots: ‘Això ho haurem de valorar al moment que toqui’. Colau no ha parlat d’eleccions plebiscitàries, però ha assegurat que els comicis serien ‘excepcionals’, com a conseqüència ‘d’una actitud arrogant i prepotent’ del govern del Partit Popular. També ha destacat que a les eleccions no solament es decideix sobre la qüestió nacional, sinó que també hi ha la necessitat d’impulsar un procés constituent, posar fi a la corrupció i les retallades de sanitat. La batllessa s’ha desmarcat de les formacions polítiques que es presenten el 27-S, també de Catalunya Sí que es Pot: ‘Som una candidatura municipalista, que no té una expressió a l’àmbit català, i ara valorem quin ha de ser el nostre posicionament al context de les eleccions catalanes’.

Summary: Ada Colau diu que donaria suport a la independència si obtingués majoria el 27-S


El ministre de Consum espanyol, Alberto Garzón, ha presentat el projecte de reial decret per a regular la publicitat de les cases d’apostes, que permetrà que les cases d’apostes es continuïn anunciant durant els esdeveniments esportius —tant a l’estadi com a les retransmissions— que es facin a partir de les 20.00. Això sí, Garzón ha dit que serà un tipus de publicitat ‘enormement restrictiva’ perquè no hi podran aparèixer famosos ni anunciar cap mena d’abonament ni incitació directa a fer una aposta. Garzón ha argumentat que han apostat per un ‘paradigma regulador estricte’ i no la ‘prohibició total’, ja que consideren que serà més ‘eficaç’. Pel que fa a publicitat dels jocs de casino o màquines d’atzar en línia, la publicitat estarà restringida a la franja entre la 1.00 i les 5.00 de la matinada, també a plataformes com YouTube. Aquestes limitacions, però, no afectaran les campanyes publicitàries de Loterias y apuestas del estado ni les de l’ONCE. La meitat dels anuncis d’apostes a televisió s’emeten durant horari protegit El contingut del decret llei ha provocat una protesta a les portes del ministeri convocada per la Coordinadora contra les cases d’apostes de Madrid. Denuncien un incompliment del pacte de govern entre el PSOE i Unides Podem, que preveia mesures més restrictives com limitar la publicitat de manera similar a la del tabac. ‘Considerem que el paquet de mesures no resol el problema d’arrel, són mesures molt tímides i moltes no tenen cap explicació’, explica a VilaWeb Cristina Barrial, portaveu de la coordinadora. Ho exemplifica amb la permissivitat de mantenir la publicitat durant els partits que es juguen després de les 20.00 o que no es prohibeixi l’esponsorització de cases d’apostes a equips de futbol. ‘Es podrà continuar jugant partits amb samarretes on hi ha les marques de les cases d’aposta, sigui l’hora que sigui’, diu. Garzón, coordinador federal d’Esquerra Unida, ha justificat la rebaixa dient que una prohibició total de la publicitat hauria estat ‘imprudent’ perquè, en la seva opinió, hauria promogut el joc il·legal. Sobre l’equiparació amb la publicitat del tabac, ha dit que ‘fumar t’omple sempre els pulmons de porqueria’, però que els jocs d’apostes no són ‘necessàriament’ un problema. ‘No hem canviat d’opinió, hem aprofundit en una idea’, ha dit. Amb tot, ha dit que el text que ha presentat tan sols és un esborrany, que ahir es va enviar a la Comissió Europea i que dilluns es publicarà íntegrament. El decret també preveu prohibir l’ús de la marca d’una empresa de jocs d’atzar per a productes dissenyats per a menors o per patrocinar instal·lacions esportives o institucions d’entreteniment. Tampoc podran tenir el nom d’una empresa d’apostes els equips esportius i es prohibirà que facin publicitat amb la imatge de persones famoses. A més, també inclou canvis en els algoritmes que tenen els jocs de pòquer gratuïts que generen la sensació de guanys fàcils per evitar generar addicció. Entrevista a Oriol Esculies (Projecte Home): ‘Han aconseguit la relació perfecta entre el futbol, l’opi del poble, i el joc.’

Summary: El govern espanyol permetrà que les cases d’apostes es continuïn anunciant en retransmissions esportives


Dissabte vinent hi ha convocada una manifestació a Madrid a favor dels presos i l’autodeterminació, organitzada no únicament per l’ANC, Òmnium i els partits catalans, sinó també per una multitud d’organitzacions madrilenyes. Són els aliats dels independentistes a la capital espanyola, que han fet crides a mobilitzar-se sota l’eslògan ‘No hi ha democràcia sense el dret de decidir‘. Guia de la manifestació del 16 de març a Madrid contra el judici Entre els convocants no hi ha cap partit dels grans, i ni Podem ni Esquerra Unida s’hi han afegit, sinó que hi trobem una vintena d’organitzacions de l’esquerra madrilenya de base i vinculada als moviments socials com el 15-M, Rodea el Congreso i Coordinadora 25S; sindicats obrers com la CGT Educació; o la gent que aquests dies organitza les consultes sobre la república i la monarquia a les universitats espanyoles, com ara Referendum UAM. També hi ha l’Izquierda Castellana, els nacionalistes d’esquerra castellans, que provenen de la tradició comunera. L’etiqueta que fan servir tots plegats és #NoHayDemocracia. Para tirar la estaca debemos tirar a una, unos fuerte por aqui, otras fuerte para allá.En este régimen monárquico heredero del franquismo #NoHayDemocracia para ningún pueblo.Porque esto va de democracia, la de tod@s. El #16marzo 18h Atocha- Cibeles l@s republican@s a la calle! pic.twitter.com/7Qlv0HRGLA — Izquierda Castellana (@IzcaNacional) March 4, 2019 VilaWeb va entrevistar fa uns quants dies membres d’aquests col·lectius a Madrid per saber quines motivacions tenien. Elena Martínez, d’Izquierda Castellana, deia: ‘Com a demòcrata i comunera, republicana i antifeixista, crec que, si no hi ha democràcia per als catalans, no en tindrem tampoc nosaltres. Si es reprimeix brutalment algú per un referèndum i no es defensa un diàleg, també ens reprimeixen aquí. I no parlo pas del futur, parlo del present. La repressió contra els catalans és la repressió contra nosaltres.’ Ramon Gómez, de la Coordinadora 25-S, afegia: ‘El règim abans venia la il·lusió de Podem i ara ven la por de Vox. El règim ha posat èmfasi a sostenir el centre i no ha arribat a sostenir el lateral. Podem se’ls ha gastat i ara treuen Vox. Puigdemont és a l’exili i Pablo Iglesias, en un xalet a Galapagar. Això t’explica la situació.’ ‘Sense dret de decidir no hi ha democràcia. Votar, decidir, que la gent ens expressem és la base de la democràcia. I això jutgen ara. Si no hi ha democràcia per a Catalunya, no n’hi haurà per a ningú’, declara el manifest de la convocatòria que fan circular les organitzacions. Heus ací la llista completa dels convocants: ANC Madrid, Anticapitalistas Madrid, Asamblea Popular de La Elipa, Ateneo Popular de Alcorcón, Ateneo Republicano de Fuenlabrada, Catalans a Madrid, Catalans al Món, CGT Sindicato de Enseñanza de Madrid, Comision de Anticapitalismo Sierra Norte, Coordinadora 25S, Coordinadora Estatal Solidaridad con Cuba, Consultas Monarquía o República, Contracorriente, Corriente Revolucionaria Trabajadores/as, Espacio Republicano de Madrid, Euskatuak/Euskaldunes por los Madriles, Federación Republicanos, Fenda (galegos soberanistas en Madrid), Fora el Borbó (Plataforma referèndum universitats UPF i UB), Información Obrera, Iniciativa Acercar-Convivir, Izquierda Castellana (IZCA), Izquierda Revolucionaria, JCE(m-l), La Comuna, Madres contra la Represión , Madrileñ@s por el Derecho a Decidir, Marchas de la Dignidad, Móstoles Decide, Movimiento Antirrepresivo de Madrid, Pan y Rosas, PCE (m-l), Red Roja, Referéndum UAM, Referéndum URJC, Referéndum Unizar, Sindicato de Estudiantes, Unidad Cívica por la República, Valdezarza Decide, Vallekas Decide, Vicalvaro Decide, Yesca

Summary: Quines són les entitats madrilenyes que convoquen la manifestació del dia 16 juntament amb l’ANC i Òmnium?


La batllessa de Barcelona, Ada Colau, i la consellera d’Empresa, Àngels Chacón, han fet una crida a la calma després que LG i Ericsson hagin cancel·lat aquesta setmana la seva participació al Congrés Mundial de Mòbils (MWC) davant el risc de contagi pel coronavirus. En una entrevista a Catalunya Ràdio, Colau ha dit que espera que no hi hagi més companyies que descartin la seva presència per aquest motiu i les ha convidat a venir a la ciutat a ‘gaudir d’un congrés que ha de ser un èxit’. Ha recordat que les autoritats sanitàries estan aplicant els protocols corresponents i que l’esdeveniment es podrà desenvolupar amb total normalitat. Ha afegit que no té constància de cap episodi de discriminació cap al col·lectiu xinès a la ciutat, ha explicat que vestir mascareta no forma part de la recomanació de les autoritats durant l’esdeveniment i ha preguntat si ‘algú creu que si hi hagués risc per Barcelona no s’estaria fent alguna cosa’. Per la seva banda, Chacón ha declarat a RAC 1: ‘Hem de posar un xic de racionalitat. No només hem de parlar d’esdeveniments. Cal pensar en les relacions comercials.’ Sobre les baixes del congrés, ha dit que és una decisió de les empreses i que cadascuna té la seva estratègia: ‘És una situació sanitària global, i afecta a nivell mundial. El que hem de fer és coordinar territoris i recursos’. També ha advertit dels efectes del coronavirus sobre l’economia catalana: ‘És obvi que la situació pot alterar les cadenes de valor de subministrament d’empreses. Moltes empreses estan neguitoses en totes dues direccions’. Sobre la permanència del Congrés Mundial de Mobils a Barcelona, Colau ha dit que els organitzadors obriran converses quan ho considerin i que des de l’Ajuntament de Barcelona, la Fira de Barcelona i la Generalitat tenen la màxima col·laboració. També ha lamentat les declaracions de la presidenta de la Comunitat de Madrid, Isabel Díaz-Ayuso, que va afirmar que farien el possible per atreure el congrés a Madrid: ‘És l’autèntica vella política, de buscar confrontació per animar els seus votants, però no produeix res de bo com a resultat’, ha dit. Així mateix, s’ha preguntat si Díaz-Ayuso cerca ‘generar polèmiques’ per distreure l’atenció sobre la seva feina.

Summary: Colau i Chacón fan una crida a la calma per al Congrés de Mòbils tot i les baixes pel coronavirus


‘Bitcoin’ i ‘Blockchain’, dues paraules que com més va més apareixen en les pàgines d’economia. Dos conceptes que volen democratitzar l’economia a gran escala i afavorir l’intercanvi econòmic sense intermediaris, sense bancs ni caixes. Per a entendre com funcionen i quina possibilitat de futur tenen, parlem amb Miquel Noguer, director de tecnologia i innovació de l’Institut d’Estudis Financers i professor d’ESADE i la Universitat de Colúmbia de Nova York. —Anem a pams. Què són les criptomenedes? —Bàsicament és una forma de pagament amb què es pot fer una transacció automàtica anònima, segura i sense gaires intermediaris, fet que n’abarateix els costos. Pot tenir un impacte semblant al que va tenir internet, que va abaratir el cost de les comunicacions brutalment. En diem ‘criptomonedes’ però legalment no són monedes. És una mena d’actiu financer digital, que te’l pots quedar en el teu moneder digital i mantenir-l’hi. Va començar essent un mitjà de pagament però no teníem gaire clar que arribés a ser una inversió. I és la revaloració extraordinària que ha tingut que ara fa pensar-hi seriosament. —És clar, no van néixer per a ser una inversió, sinó com una moneda virtual. —Exacte. No era pensat per a ser un actiu d’inversió, sinó per a fer transaccions. L’origen és aquest. Fent una analogia, les criptomonedes és com tenir diners en efectiu. Una cosa que passa de tu a mi sense haver de fer servir intermediaris. Però amb la diferència que un bitllet de cent dòlars l’endemà val cent dòlars. —I ens trobem que el Bitcoin, la criptomoneda més popular, fluctua contínuament. La setmana passada va arribar a valer 7.000 dòlars. I en el moment de fer l’entrevista està a 8.500. Per què és tan inestable? —I havia arribat a valer 19.000 dòlars! No és una moneda legal, no és un actiu que paga dividends ni té una empresa amb ingressos al darrere. És un instrument especulatiu, que es regeix per la demanda i l’oferta, cosa que fa que fluctuï. Com que és un actiu molt nou, els mecanismes d’oferta i demanda són molt inestables i això crea aquesta volatilitat tan i tan gran. Es pot fer el símil amb les monedes emergents, que també són molt volàtils perquè els bancs centrals d’aquests països tampoc no tenen gaire poder per a gestionar-la i es converteixen en un actiu d’especulació. No dit en un sentit pejoratiu. —I qui la crea, l’oferta? —L’oferta està en el fet que hi ha una comunitat creixent, sobretot gent jove i lligada a la informàtica, que són d’alguna manera el principal públic que ho demana. Són els que n’han fet apujar el preu. Els organismes internacionals són els que tenen més dubtes, com també els financers i els acadèmics financers. —Però hi ha molta gent que ho veu com una esperança positiva. —Hi ha molta gent que diu, i jo també ho penso, que les criptomonedes poden ser molt útils per a països emergents que no tenen un banc central potent i que no poden crear tota la infrastructura per a una divisa. Tothom té accés a internet i en països emergents on la gent no està bancaritzada, les criptomonedes podrien ser una gran solució. Perquè no has de crear tot el sistema que hi ha al darrere i amb un compte d’internet pots comprar i vendre. És la manera més barata de crear un sistema financer nou des de zero sense haver de crear bancs. —Un sistema descentralitzat a l’alça també pot implicar menys control de certs organismes com ara la Reserva Federal i els bancs. Entenc que no interessen les criptomonedes perquè és un sistema que s’autogestiona. —Sí, jo crec que evidentment tots estem interessats que en el sistema financer hi hagi menys intermediaris i funcioni d’una manera més senzilla. Als bancs no els interessa un sistema de criptomonedes. Encara són a l’expectativa. I, per als consumidors, per una banda la idea intel·lectualment és atractiva i la implantació és bona perquè es poden fer pagaments i funciona. Però, és clar, quan me les quedo al moneder, hi ha una volatilitat molt gran. Tu pots pagar qui vulguis en el país que vulguis amb bitcoins, i al cap d’un moment canviar a la teva divisa. Nosaltres, com a usuaris del sistema financer, estem a l’expectativa. Primer, perquè encara no s’han adoptat en massa, no els pots fer servir en molts llocs, i segon, perquè si te’ls quedes t’exposes a un risc molt gran. Crec que el model s’ha de refinar. —Els banquers estan preocupats? —Els banquers centrals no saben com resoldre el dilema que els causa aquest fenomen. Com a banquers, necessiten el dòlar per a fer política monetària, però hi ha l’emergència d’afrontar aquest fenomen perquè té una capitalització de bilions de dòlars. I els països desenvolupats no han volgut prohibir les criptomonedes, tret de la Xina. Això és una qüestió oberta. Com conviurà el sistema normal i un sistema descentralitzat? És una qüestió que no s’ha resolt. —Hi ha una altra paraula que ha aparegut amb força: ‘Blockchain’. Què és exactament? —És un fenomen molt trencador. No té precedents. Igual que internet ho va trencar tot, és molt possible que Blockchain també ho faci. És un banc de dades distribuït en milers d’ordinadors que permet de fer transaccions d’una manera segura i anònima. Això es fa mitjançant una tecnologia criptogràfica, és a dir, a partir d’algoritmes que generen claus públiques i claus privades. Cada vegada que fas una transacció, per a ser confirmada, proposa un problema matemàtic. Un càlcul molt feixuc. Els ordinadors han d’intentar resoldre aquesta equació que com més va més difícil és. Això obliga a posar molts ‘miners’ –com s’anomenen aquests ordinadors que es dediquen a confirmar transferències– per a fer càlculs. Una de les garanties que té el sistema és que el problema matemàtic és tan complicat que difícilment pot ser atacat. —Aquí és on diríem que Blockchain està una mica encallat: cal posar proves difícils perquè sigui un sistema segur, però, en canvi, gasta molta energia. De fet, en una conferència recent, dèieu que el consum d’energia elèctrica de Bitcoin supera el de tota la República d’Irlanda. —El Blockchain i les criptomonedes susciten dos debats. Un és el debat tècnic i si la tecnologia és prou afinada per a fer tot allò que volem. Probablement, en l’apartat tècnic, la resposta és que no, no és prou afinada. El sistema de confirmacions ha de ser feixuc perquè ningú no el domini. Per tant, has de posar molts ordinadors a fer càlculs per a evitar que un de sol pugui resoldre el càlcul, canviar el Blockchain i robar bitcoins als altres. Això requereix un gran poder computacional amb un gran consum elèctric. I això és un problema. Blockchain: què és i com ens canviarà la vida —I el segon debat quin és? —Que el Bitcoin necessita trenta minuts per a confirmar una transacció. Per a algunes coses trenta minuts no són cap problema. Però en algunes altres, és molt de temps. Si vas a un comerç i vols pagar la compra, has de pagar-la en aquell moment. El sistema és raonablement segur, perquè permet de fer transaccions anònimament i segura, però per una altra banda tenim el gran consum elèctric i que per confirmar es tarda molt. —Cada vegada es poden fer més operacions amb criptomonedes. En un futur ens serviran per a pagar-ho tot? —És una qüestió interessant. Crec que això no passarà si els reguladors i el sistema financer no fan un pas més. Almenys en el món desenvolupat. És molt difícil. Cal que els comerços ho acceptin com a mitjà de pagament, que les universitats ho acceptin, que els bancs ho acceptin… Si els reguladors fessin el pas i diguessin que els sembla bé, seria fàcil que es pogués substituir el sistema tradicional de pagaments per aquest descentralitzat. —El premi Nobel Joseph Stiglitz creu que s’haurien de prohibir perquè és una moneda alternativa per a activitats il·lícites com ara l’emblanquiment de capital, evasió o especulació. —Bé, entre els acadèmics financers hi ha una mena de consens en la següent direcció: Blockchain ho pot canviar tot en el sentit positiu, però les criptomonedes són un fenomen més incert. No sabem si és un model sostenible, no pas per la part tècnica i els mitjans de pagament, sinó per la inversió. En part, la volatilitat del fenomen està en el fet que hi hagi tantes preguntes obertes. No saps si es regularitzarà, no saps què passarà amb el consum… —Amb tanta incertesa, em recomaneu de comprar bitcoins? —Les revaloracions han estat molt altes i hi ha una volatilitat molt gran, de manera que si ho enganxeu malament podeu patir molt. Per a ser capaç d’entendre’n la dinàmica, diria que cal tenir un alt coneixement tècnic a fi d’entendre la tecnologia que utilitza la moneda. Amb aquesta condició, una part del patrimoni relativament petita podria invertir-se en criptomonedes. Jo, tenint en compte la volatilitat que tenen, que és del 100%, no hi invertiria gran part del patrimoni. La gent que va posar uns diners en bitcoins fa tres anys, ha guanyat moltíssim. Ningú no els pot dir que es van equivocar. Però cal tenir en compte que hi ha un risc elevats. —Sobretot hi inverteixen els joves? —Sí, perquè és una manera d’estar implicat en un fenomen modern, també és una manera de posar estalvis a treballar, fet que als joves els sembla avorrit de fer-ho en bancs i en accions. Jo a Colúmbia faig classes a gent relativament jove i, com a feina, els demano que creïn un fons d’inversió. Decideixen si ha de ser d’accions, d’obligacions de matèries primeres… Fa cinc anys que ho faig i aquest ha estat el primer any que diversos grups han decidit de fer fons de criptomonedes. L’any passat no n’hi havia cap. És un exemple de la popularitat que té entre la gent jove.

Summary: ‘Als bancs, no els interessa un sistema de criptomonedes’


La Plataforma per la Llengua al País Valencià ha denunciat un nou cas de discriminació lingüística, aquest cop en un hotel a Mareny blau, dins del terme municipal de Sueca. Un cambrer de l’establiment va negar-se a prendre nota a tres clientes si parlaven català, segons explica a VilaWeb Manel Carceller, portaveu de la Plataforma al País Valencià. Quan van demanar que les atengués una cambrera que sí que parlava català, l’amo de l’hotel va convidar-les a marxar. Després d’uns moments de tensió la situació va calmar-se. Tanmateix, van comprovar com sí que es prenia nota a uns nois d’una altra taula que eren del municipi i que també van demanar en català. I que a elles les servien amb mala gana. Quan ahir les clientes van anar a pagar l’estada i van demanar el full de reclamacions, l’encarregat, de Jaén però a València des de fa catorze anys, els plantà cara. Els va reconèixer que tot i entendre-les, ‘no li donava la gana’ de parlar català. Quan les clientes van recordar-li que la llei l’obligava, se’n rigué d’elles i agafà pel braç una de les clientes, a qui tragué fora de l’hotel. Aquesta clienta, que afirma que mai s’havia sentit ‘tan humiliada’, va ser qui ahir a la nit va posar els fets en coneixement de la Plataforma a través de les xarxes socials. Un cambrer diu a unes clientes de l'hotel #AlqueriadeVilches #marenyblau (Cullera) que no les atén si li parlen valencià. L'amo les convida a anar-se'n. L'encarregat, de Jaén, 14 anys a València, diu que coneix el valencià però no li dona la gana entendre'l #Proudevalencianofòbia pic.twitter.com/5HbM8vMk56 — Plataforma per la Llengua País Valencià (@PlataformaPV) July 31, 2019 Carceller afirma que els fets són ‘un acte més de valencioanofòbia’. La Plataforma considera que no és un cas aïllat i destaca l’eficàcia de les denúncies públiques. Explica que, com més casos de discriminació lingüística fa públics, més gent s’atreveix a comunicar-los-en de nous. Els últims dotze mesos, la Plataforma ha recollit deu casos greus al País Valencià.

Summary: Un hotel de Sueca es nega a atendre tres clientes per parlar en català


El batlle de València i candidat de Compromís a la reelecció, Joan Ribó, ha dit que el govern de la ciutat no pot ser ‘moneda de canvi’ en les negociacions entre els partits per a formar el nou Consell. En una entrevista a l’agència Efe, ha dit que no posaria línies vermelles al repartiment d’àrees per a repetir el pacte de la Nau amb el PSPV i València en Comú. ‘Sis ulls hi veuen més que no dos i entre els uns i els altres compensem els nostres defectes i estridències’, ha dit. No preveu que pugui guanyar el bloc de dretes perquè no hi ha cap enquesta que ho indiqui. A més, està convençut que aconseguirà una majoria folgada i que serà reelegit batlle. També ha dit que reclamaria la llei de capitalitat a la Generalitat i el soterrament de les vies i la condonació del deute de la Marina al govern espanyol. Ribó ha defensat la política de mobilitat que ha fet aquesta legislatura perquè, a parer seu, han fet de València una ciutat més sostenible. ‘Volem arribar a un acord de programa i sobre aquesta base volem treballar’, ha afegit. Ha demanat el vot per continuar el ‘procés de canvi’ a la ciutat. Entre els objectius de la legislatura vinent, ha destacat un parc d’habitatges de lloguer assequible públic o amb part de recursos privats, avançar en aspectes socials i mantenir les polítiques de sostenibilitat, que vol dir fer més parcs, reduir la contaminació atmosfèrica, lumínica i acústica i treballar per una alimentació sostenible. També s’ha compromès a elaborar una ordenança de convivència.

Summary: Joan Ribó: ‘València no pot ser moneda de canvi en pactes del Botànic’


El Tribunal Suprem espanyol ha obert judici oral aquesta setmana contra la vintena d’acusats en el judici de l’1-O, que podria començar el mes de gener vinent. Previsiblement, aquesta setmana entrant la fiscalia i l’advocacia de l’estat presentaran els seus escrits, i se sabrà de quins delictes acusa els presos polítics. De moment, el processament és per rebel·lió, malversació i desobediència, depenent dels acusats. Però aquest judici pot ser inconstitucional, segons que alerta des de fa mesos el catedràtic de dret constitucional Javier Pérez Royo. Avui hi insisteix amb aquest article a ElDiario.es, en què diu que és justament ara el moment en què els advocats dels presos haurien de presentar un recurs d’empara al Tribunal Constitucional espanyol contra la interlocutòria d’obertura de judici oral que ha fet el Tribunal Suprem, ‘perquè és la possibilitat mateixa que es pugui obrir el judici el que s’ha d’examinar.’ Pérez Royo diu: ‘L’especial transcendència constitucional del recurs és evident, i la necessitat que el TC aclareixi la incògnita abans no comenci el judici, també. En la meva opinió, a més dels advocats dels consellers, la fiscalia mateixa hauria d’anar al TC perquè no hi hagués ni el més mínim dubte sobre la constitucionalitat de l’obertura d’un procés d’aquesta rellevància.’ I per què seria inconstitucional, aquest judici? Segons el catedràtic, el fet que en aquest judici no hi hagi Carles Puigdemont, perquè el Tribunal Superior de Slesvig-Holstein va denegar-ne l’extradició per rebel·lió a Espanya, fa que jutjar els consellers del seu govern vulneri el principi de legitimitat democràtica descrit tant en l’estatut d’autonomia com en la constitució espanyola. Aquest judici, tal com és presentat, vulnera l’estatut i la constitució espanyola. ‘Sense acusació contra el president no es pot acusar els consellers per res relacionat amb la convocatòria i la realització del referèndum de l’1-O. No només pel delicte de rebel·lió, sinó per cap altre. L’obertura d’un judici penal com a conseqüència de la convocatòria d’un referèndum com el de l’1-O exigeix inexcusablement que Carles Puigdemont sigui un dels acusats. A partir de l’acusació contra ell, es pot acusar els altres. Però sense l’acusació contra ell, no es pot fer. El codi penal i la llei d’enjudiciament criminal han de ser interpretades de conformitat amb la constitució i l’estatut, sense que es pugui fer abstracció d’aquestes normes’, escriu Pérez Royo. Ja fa mesos que uns quants juristes, entre els quals el professor Pérez Royo mateix, alerten que jutjar els consellers per rebel·lió és inconstitucional si Puigdemont no pot ser jutjat per aquest delicte després de la resolució del tribunal alemany. Efectivament, el nomenament dels consellers es fa constitucionalment per decisió de Puigdemont, i si qui els ha nomenat i indirectament ha fet que ara hagin estat acusats d’haver comès el delicte de rebel·lió no pot ser acusat ni jutjat per aquest mateix delicte, vol dir que som davant de tota una incoherència. Més informació: Cap al judici a l’1-O: Totes les garanties que vulnera el Tribunal Suprem espanyol

Summary: L’avís de Pérez Royo als advocats: és el moment d’intentar aturar el judici de l’1-O


La diputada no adscrita Elisenda Alamany deixarà avui el seu escó del parlament. L’ex-portaveu dels comuns ha pres aquesta decisió després d’haver tancat un acord per anar de número dos a la llista d’ERC a Barcelona a les eleccions municipals vinents. En un comunicat, Alamany ha lamentat que treballar per redreçar el rumb de Catalunya en Comú ha deixat de ‘tenir sentit’ i el més ‘coherent’ és renunciar a l’acta. Per això, ha apostat per renovar l’agenda de polítiques públiques des d’una visió ‘progressista’ i ‘desacomplexadament’ sobiranista. Amb la renuncia d’Alamany i de Joan Josep Nuet, el grup de CatECP recupera els vuit diputats.

Summary: Alamany renuncia al seu escó al parlament i els comuns tornen a tenir vuit diputats


La documentació tècnica de les quaranta-cinc empreses que van optar a tres dels contractes de la construcció del circuit de Fórmula 1 de València, que ara investiga la justícia, es va destruir un mes després de l’adjudicació, segons que revela un informe aportat a la causa que n’investiga les irregularitats. És per aquest cas que és encausat l’ex-president de la Generalitat, Francisco Camps. Es tracta dels concursos d’obra per a construir ‘la infrastructura de la connexió de l’Albereda, avinguda de França, Port’ adjudicada a la Unió Temporal d’Empreses (UTE) FCC–Pavasal–Becsa, i de les licitacions per a la passarel·la per als vianants a Natzaret (batejada com ‘el Cuc de Llum’) a més del pàdoc, l’aparcament i les instal·lacions complementàries per al circuit de Fórmula 1, adjudicades a Construccions Formigons Martínez (CHM). Els representants legals de l’anterior UTE, a més de l’ex-directiu de FCC, José Mayor Oreja, i els germans Tomás i Rafael Martínez Berna (propietaris de CHM) són citats a declarar el setembre davant la titular del jutjat d’instrucció 17 i el fiscal anticorrupció. Segons l’informe, la destrucció de la documentació tècnica fa ‘inviable analitzar la bondat d’aquesta valoració ni els concrets criteris’ que van poder fer els tècnics del Gestor de Transports i Ports (GTP) encarregats de la tramitació dels concursos i adjudicacions d’obra. La celeritat amb la qual es van desfer de la documentació també sorprèn: amb prou feines un mes després de l’adjudicació del concurs. Un fet poc habitual perquè la llei de contractes regula la ‘possibilitat de restituir als licitadors la documentació que acompanya a les proposicions, però en cap cas la de destruir-ne de manera immediata la valoració’.

Summary: Els contractes de la F1 es van destruir un mes després de l’adjudicació


Els sindicats USTEC–STEs i CGT han dut carbó aquest dimecres al matí al Departament d’Educació per visibilitzar que consideren que ‘no  han fet els deures’. Les organitzacions veuen ‘lamentable’ l’esborrany de pressupost per al 2020 perquè només augmenta dos-cents mil euros els darrers comptes aprovats, els del 2017. El portaveu d’USTEC–STEs, Ramon Font, ha qualificat la mesura de ‘sadisme institucional’, ja que creu que ja no només es busca ‘l’estalvi econòmic’ sinó que es tracten ‘malament’ els treballadors públics. Des dels sindicats demanen revertir les retallades després de set anys de creixement econòmic i adverteixen el conseller Josep Bargalló de mobilitzacions ‘continuades i contundents’ si no respon a les seves demandes. Font ha explicat que l’esborrany que han pogut conèixer aporta dos-cents mil euros més al pressupost del 2017, cosa que suposa un 4% d’increment. Pel sindicat, doncs, és una xifra molt més baixa que la que demana el Marc Unitari de la Comunitat Educativa (MUCE) que aposta per triplicar la inversió en educació i apuntava per un 10% més que el 2017 aquest 2020. Entre altres mesures, els sindicats demanen recuperar l’horari lectiu del professorat, una mesura que xifren en quaranta-cinc mil euros, recuperar la reducció de dues hores lectives per als majors de cinquanta-cinc anys, cobrir substitucions des del primer dia i derogar el decret de plantilla per ‘recuperar’ la ‘democràcia als centres’. Quant a l’augment previst per enguany, Font ha explicat que, a banda de les aportacions per a escoles bressol, al voltant dels cent mil se’n van a l’escola inclusiva però que no s’utilitzaran per reduir ràtios o augmentar professorat sinó que majoritàriament serviran per ‘externalitzar’ el personal laboral com són les vetlladores. Ha criticat també que el Departament no els dóna els números i que han d’anar al Parlament per saber quin pressupost tindrà cada partida. En Formació Professional, ha recordat Font, la proposta del Departament no s’ha modificat respecte a l’any anterior. Per tot això, Font, creu que el Departament ‘no ha fet els deures’ i per això els reis ‘els han dut carbó’. El portaveu nacional del sindicat majoritari del sector també ha alertat que en una projecció de pressupostos fins al 2025 es vol aprofitar la davallada demogràfica per reduir el pressupost per al Departament. Per Font, el Govern no té al cap ‘millorar el sistema perquè l’actual inversió és poc més del 2% del PIB i hauria de ser del 6%’. Considera, a més, que el pressupost per l’any vinent és ‘lamentable’. ‘No és estalvi, és sadisme institucional’, ha dit Font, perquè creu que no revertir les mesures de les retallades és ‘tractar malament els treballadors públics’. Per la seva banda, el portaveu de CGT Ensenyament, Pedro Mercadé, ha advertit el conseller Bargalló que, si no atén les demandes dels treballadors, hi haurà ‘mobilitzacions contundents i continuades’. Fonts del Departament han explicat que s’estan acabant de tancar els ‘últims serrells’ dels pressupostos i calculen explicar els detalls els dies vinents.

Summary: USTEC-STEs i CGT duen carbó al Departament d’Educació per protestar contra el pressupost del 2020


El govern espanyol ha xifrat en 7.593 els trens de rodalia i mitjana distància que s’han anul·lat al País Valencià durant el 2019, gairebé 2.000 més que durant el 2018, quan se’n van anul·lar 5.676. Entre 2015 i 2019 els trens suprimits han estat 20.544. Les dades s’han publicat arran d’una pregunta del senador de Compromís, Carles Mulet, al govern espanyol, que volia saber quants trens s’havien suprimit els anys 2015, 2016, 2017, 2018 i 2019. El senador també va demanar quins eren els motius de les anul·lacions. Son las 10:50 y ya llevamos más de 7 trenes cancelados, pero para @CercaniasVLC es un día que se desarrolla "sin incidencias relevantes" Són les 10:50 i portem més de 7 trens cancel·lats, però per a Renfe és un dia que es desenvolupa "sense incidències rellevants" #XiulemPelTren pic.twitter.com/SGLHVjr6mH — Compromís (@compromis) February 3, 2020 El govern espanyol ha especificat que la causa principal d’aquestes suspensions havien estat ‘problemes derivats de la dotació de recursos humans i la manca de disponibilitat de material’. Concretament, ha dit que el 2015 van ser 543 trens; el 2016, 1.289; el 2017, 5.443; el 2018, 5.676 i el 2019, 7.593. En la resposta també s’ha especificat que en aquests anys les circulacions programades van ser de 147.108 (2015), 151.158 (2016), 155.442 (2017), 157.536 (2018) i 159.155 (2019).

Summary: Renfe va anul·lar més de 7.500 trens al País Valencià durant el 2019


J.V. Foix, nascut a Sarrià quan encara era un poble, el 28 de gener de 1893, i mort el 29 de gener de 1987 també a Sarrià, quan ja feia temps que era un barri de Barcelona, va ser un dels poetes determinants de la literatura catalana d’avantguarda del segle XX. També va escriure prosa i va col·laborar en diferents capçaleres com ara La Publicitat, La Revista, L’amic de les arts… D’ell són els poemaris Sol i de dol, Les irreals omegues, Onze Nadals i un Cap d’Any i les proses Gertrudis, KRTU, Catalans del 1918, Cròniques de l’ultrason… Aquest gener, Edicions 62 i la Fundació J.V. Foix publicaran un aplec d’escrits dedicats als escriptors i artistes que va tractar i admirar, una part dels quals havien estat amics seus. El volum, Noms propis: escriptors i artistes, arribarà la setmana entrant a les llibreries. Ja s’havia editat abans: es va publicar per primera vegada a les Obres completes l’any 1990, a cura Manuel Carbonell. Foix hi havia intervingut decisivament en la planificació i la preparació, però va aparèixer tres anys després d’haver-se mort. Explica Edicions 62: «D’aquell volum, molt meritori però introbable des de fa anys, n’extraiem ara, corregits, reordenats i ampliats, tots aquells textos que Foix va dedicar als escriptors i als artistes que van fer sentir més la seva presència en la vida i en l’obra del poeta de Sarrià. Durant prop de cinquanta anys, en articles de diari, anotacions de dietari, pròlegs i conferències, Foix va deixar constància dels seus tractes, literaris o artístics, i sovint també personals, amb autors de primeríssim ordre. Entre moltes altres, les figures de Llull, Riba o Ferrater, i les de Dalí, Miró o Obiols, en surten brillantment il·luminades.» En la justificació editorial inicial que conté el volum, l’editor Jordi Cornudella i la Fundació J.V. Foix precisen les noves aportacions i els canvis d’aquesta edició: «De la part dels escriptors n’excloem naturalment tot el material que pertany al llibre Catalans del 1918, que circula de nou en una edició recent. Els capítols, que abans es presentaven en un ordre aleatòriament foixià, ara els disposem seguint la cronologia objectiva dels autors als quals està dedicat cadascun d’ells: primer Llull, després Verdaguer, després Maragall, etc.». I han volgut fer-ne una mica més generós el contingut afegint-hi aquests tres texts: ‘Llull, campió universal de la Unitat’, ‘Lletra a En Joan Salvat-Papasseit’ i la conferència del 1953 ‘Llenguatge i poesia en l’obra d’En Josep Pla’. Aquesta edició també elimina un nom, Vicenç Xatard, que no corresponia a cap escriptor ni artista, sinó que Foix utilitzava com a personatge de ficció per a convertir-lo en corresponsal de les seves explicacions (de fet, Vicenç Xatard havia estat un company d’escola que s’havia mort el 1932). Dins aquest nom hi figurava, entre més, una carta que fa referència a Jaume Vicens Vives, nom que s’incorpora al volum. Al final també s’inclou en apèndix el conjunt de texts relatius al ballet Ariel, creat conjuntament amb el compositor Robert Gerhard i el pintor Joan Miró. Llegiu un fragment de Noms propis: escriptors i artistes, el que fa referència a Ramon Llull.

Summary: Avançament editorial: ‘Noms propis: escriptors i artistes’, de J.V. Foix


El carrer Escudellers és una de les zones més afectades pel soroll BARCELONA, 3 (EUROPA PRESS) Un estudi realitzat per l’Agència de Salut Pública de Barcelona (Aspb) sobre l’impacte del soroll relacionat amb l’oci nocturn en el districte de Ciutat Vella ha revelat que el nivell acústic de la majoria de barris de la zona supera els llindars associats amb la pèrdua de salut i qualitat de vida. L’anàlisi, presentat per la regidora de Ciutat Vella, Gal·la Pin, i l’autora de l’estudi, Vanessa Puig, s’emmarca en el procés d’elaboració del nou Pla Especial d’establiments de concurrència pública, hostaleria i altres activitats del districte, més conegut com a Pla d’Usos. El 78,1% dels veïns de Ciutat Vella també consideren que al seu barri “hi ha molt soroll”, mentre que els sis sonòmetres instal·lats a les zones amb major oci nocturn –als carrers Joaquim Costa, Robador, Arc del Teatre, Escudellers, passeig del Born i Sant Carles– superen tots els llindars de benestar, per sobre de 60 decibels (dB). Els valors més elevats en gairebé totes les franges horàries es registren en els sonòmetres situats en Arc del Teatre i Escudellers, espai limítrof entre els barris del Gòtic i el Raval, i superant la majoria de la nit els 70 dB. TURISME I SOROLL Els grups de discussió que han participat en l’estudi han identificat el turisme com la “font principal” del soroll, tant per les molèsties generades pels pisos turístics com pel fet que acostumen a moure’s en grans grups i anar a locals d’oci nocturn. Els veïns també han destacat entre les causes l’acumulació de persones a carrers i places i davant dels locals nocturns; el comportament de la persones que xisclen, canten i ballen pels carrers, així com l’ús de monopatins, música, les brigades de neteja i els vehicles de càrrega i descàrrega. IMPACTES I MESURES El soroll ambiental, especialment el nocturn, té un impacte en la salut i en la qualitat de vida de les persones, i un dels efectes més immediats és la pertorbació de la son, que està associat amb la deterioració psicològica i emocional, efectes adversos a nivell cognitiu –especialment a l’etapa infantil– i canvis en el comportament social, sobretot en l’agressivitat. En els casos detectats per l’estudi, i més enllà de les mesures que es puguin recollir en el Pla d’Usos de Ciutat Vella, l’Ajuntament implantarà aquest 9 de juny una reorganització en el servei de recollida de residus al carrer Escudellers per evitar molèsties als veïns i millorar el descans. També s’impulsarà el treball amb operadors en el marc de les taules d’oci nocturn; es reforçaran els educadors ambientals de nit i la presència d’agents cívics i se subvencionarà la substitució d’elements de tancament com finestres.

Summary: El nivell acústic de Ciutat Vella supera els llindars associats a la pèrdua de salut


La campanya Ara és l’hora ha aconseguit d’omplir la plaça de Sant Jaume amb uns tres mil assistents en una acció de suport a les eleccions del 27-S. La concentració es fa just l’endemà que el president de la Generalitat, Artur Mas, signés la convocatòria d’eleccions. Ara és l’hora, que inclou l’ANC i Òmnium, vol donar importància a aquest gest que posarà data al plebiscit. L’acte també ha servit per a fer una crida a la mobilització per a la manifestació prevista a l’avinguda Meridiana per la diada de l’Onze de Setembre. A declaracions als mitjans, el president de l’ANC, Jordi Sànchez, ha dit que ja hi havia 110.000 inscrits per a aquest acte, que no serà electoral sinó obert a tothom. De la seva banda, el vice-president d’Òmnium Cultural, Jordi Cuixart ha demanat no deixar-se endur pel discurs de la por i s’ha mostrat confiat de la victòria de les forces del sí a les urnes. L’objectiu de la independència, ha explicat, no és cap altre que deixar enrere un estat que ‘el mateix dia’ que impugna el decret de pobresa energètica a Catalunya atorga una indemnització multimilionària als responsables del projecte Castor. Cuixart i Sànchez han parlat a l’acte que ha tingut per lema ’27-S, on tot comença’. S’ha desplegat una gran lona per a fer una crida a participar en les dues cites transcendentals dels pròxims mesos: l’Onze de Setembre i el 27 de setembre. Podeu veure-la a continuació: L'11S omplim la Meridiana, el 27S guanyem la República Catalana! #Araéslhora pic.twitter.com/4W8bTkVkbZ — Ara és l'hora! (@Araeslhora) August 4, 2015 Heus ací un piulet d’Ara és l’hora amb una imatge de la plaça plena de gom a gom: Ja tenim la plaça plena de gom de gom per donar suport a la convocatòria de les eleccions del 27! #27SOnTotComenca pic.twitter.com/dCDw1p6BAU — Ara és l'hora! (@Araeslhora) August 4, 2015

Summary: La plaça de Sant Jaume s’omple en suport a la convocatòria del 27-S


El secretari general de Podem, Pablo Iglesias, ha anunciat que es reunirà divendres amb el president d’ERC, Oriol Junqueras, a la presó dels Lledoners. Iglesias vol reunir-s’hi per a parlar sobre el pressupost espanyol després que Podem i el PSOE arribessin a un acord la setmana passada. Ha insistit que els presos polítics han de ser lliures i que ‘cal treballar durament’ per a desjudicialitzar el conflicte. Me confirman que veré a Oriol Junqueras el viernes. Él y sus compañeros deben estar libres. Hay que trabajar duro para desjudicializar el conflicto, defender el diálogo y construir vías democraticas. Creo que eso sólo es posible si la mayoría de la moción de censura se mantiene — Pablo Iglesias (@Pablo_Iglesias_) October 17, 2018 Des dels passadissos del congrés espanyol, Iglesias ha dit que parlaran ‘de tot’ i que la reunió es preparava des d’abans de l’estiu. Ahir el dirigent de Podem reconeixia que també parlarien del pressupost i afegia pressió a ERC: ‘Estic convençut que una formació d’esquerres no impedirà que els catalans puguin guanyar 900 euros de salari mínim’. Per què l’augment del salari mínim no depèn de l’aprovació del pressupost de l’estat? Ahir, el portaveu d’ERC a Madrid, Joan Tardà, va reafirmar que Esquerra Republicana no donarà suport al pressupost si el govern espanyol no mou fitxa en el judici contra els presos polítics. Tardà va insistir que cal que la fiscalia general de l’estat retiri les acusacions contra els presos i que l’única sortida és l’absolució de tots els dirigents independentistes. El dirigent republicà també va retreure la pressió a Podem i va preguntar-los com actuarien en el cas que Iglesias estigués empresonat.

Summary: Iglesias es reunirà amb Junqueras divendres als Lledoners per a parlar del pressupost


El jutge deixa en llibertat amb càrrecs el regidor de la CUP de Vic Joan Coma, acusat d’incitar a la sedició. I a petició de la fiscalia, li ha retirat el passaport. ‘Li han preguntat què significava truita, què significava ous i què significava trencar’, ha explicat el seu advocat i diputat de la CUP, Benet Salellas. ‘Coma ha explicat la posició de legitimació de la desobediència civil com instrument democratitzador i de canvi social’, ha afegit. ‘Li han preguntat si reconeixia els tribunals espanyols, i Coma ha respost que no era un problema específic dels tribunals espanyols sinó que no volia comparèixer davant de cap tribunal que no reconegués els drets polítics mínims i que entenia que el procediment que s’havia dirigit contra ell no els reconeixia pas’. Heus ací el vídeo de la sortida de Coma de l’Audiència espanyola: Així ha estat la sortida de @joancomaroura de l’AN espanyola fa uns minuts. #LlibertatJoanComa pic.twitter.com/dsxmTPKi0a — Arran #NiReiNiPor 🔥 (@Arran_jovent) 28 de desembre de 2016 Joan Coma, ‘acusat d’instigar la sedició’ El regidor de Vic anunciava la detenció ahir al matí a les xarxes socials. ‘L’estat espanyol em deté. Aprofitem tot allò que ens uneix per plantar-li cara col·lectivament. Una abraçada a tots, de tot cor. Amor etern.’ Era una detenció prevista, després d’haver-se negat a declarar a l’octubre pel suport a la declaració independentista del 9-N. L’audiència va rebre a mitjan desembre el tercer informe que el fiscal havia sol·licitat a la Guàrdia Civil, la policia espanyola i els Mossos d’Esquadra sobre la conferència de premsa que va fer Coma el dia que havia estat citat a declarar, després de dir que no hi aniria. Un cop rebuts, el jutge havia de decidir el pas següent i finalment va optar per enviar la policia a detenir Coma i obligar-lo a comparèixer. El jutge i ex-policia franquista Ismael Moreno Chamarro és qui jutja Coma. És el mateix que va ordenar l’ingrés a la presó d’uns titellaires de Madrid i que investiga l’ANC. Vegeu el perfil que en va fer Andreu Barnils arran del cas dels titellaires. I vegeu com ha utilitzat un concepte franquista per a interrogar Coma. Aquest procés judicial que encara Coma es basa en les manifestacions que va fer el dia 9 de desembre en el ple municipal en què es va debatre i aprovar una moció de suport a la resolució independentista del Parlament de Catalunya. ‘Per fer la truita s’han de trencar els ous’, va dir aleshores. Podeu escoltar i llegir el discurs que li ha valgut la persecució judicial ací.

Summary: El jutge deixa Joan Coma en llibertat amb càrrecs i li retira el passaport


L’Obra Cultural Balear (OCB) ha convocat un acte cívic d’homenatge a l’ex-presidenta d’Òmnium Cultural, Muriel Casals, avui a les set del vespre. L’acte, que es farà a Ca n’Alcover, consistirà en uns parlaments i una breu actuació musical. A continuació es farà la presentació de la novel·la ‘Els cors de pedra’, de Miquel Àngel Maria, amb les intervencions de Francesc Vicens i l’autor del llibre.

Summary: L’Obra Cultural Balear s’afegeix als homenatges a Muriel Casals


La plataforma ‘Aturem la Llei Aragonès‘ ha ocupat la seu del carrer Sepúlveda de la Conselleria de Treball, Assumptes Socials i Famílies de la Generalitat de Barcelona. A les sis de la tarda, hi havia una seixantena de persones a l’edifici. Han enganxat cartells a les parets del vestíbul amb el text: ‘No a la privatització dels serveis públics’. També han penjat pancartes a l’entrada de l’edifici, i els manifestants han cridat proclames com ara ‘Violència és la llei Aragonès’ i ‘No a la privatització’. 🔴 Departament de Treball, Afers Socials i Família: ocupat per la Plataforma #AturemLleiAragonès! ✅ pic.twitter.com/TPU1Oslg9B — Arran #NoClaudiquem (@Arran_jovent) November 13, 2019 Les entitats que integren la plataforma consideren que el projecte servirà per a ‘consolidar, normalitzar i regularitzar la mercantilització i privatització de serveis públics al seu favor’. Les organitzacions alerten que amb aquest text, un gran nombre de serveis de titularitat, gestió i provisió actualment 100% pública, podrien ser privatitzats o derivats a la gestió privada mitjançant licitació per règim contractual, i posen en qüestió que hi hagi cap directiva que hi obligui. També consideren que els serveis que han estat externalitzats els darrers temps mitjançant subhasta al mercat es consolidaran com un sistema de provisió ‘privada, benefici empresarial i lucre de serveis públics a les persones’. La plataforma denuncia que en comptes de revertir el projecte de llei regularitzarà, fomentarà i reforçarà les externalitzacions que, asseguren que no són ni més eficients ni impliquen menys costos, i que en canvi, si que suposa una ‘desresponsabilització pública flagrant’ de no assumir políticament la gestió dels mitjans i serveis públics per cobrir els drets socials bàsics. La ‘llei Aragonès’: una millora o un perill per les externalitzacions de serveis?

Summary: La plataforma ‘Aturem la Llei Aragonès’ ocupa la Conselleria de Treball al carrer Sepúlveda


Semblava que el col·loqui entre Erri de Luca i Miquel Desclot havia de ser una conversa entre iguals, de poesia, de traducció, de procés d’escriptura…, però no va anar exactament així. A Desclot, li van encomanar que donés joc a De Luca, de manera que es va preparar una sèrie de preguntes, ben argumentades, per a escrutar diversos aspectes del personatge. Erri de Luca les va respondre amb cortesia i generositat i l’acte va ser intens i satisfactori, tot i que en certa manera s’hi notava una certa fredor, potser pel fet que els autors no es coneixien personalment i que Desclot va arribar just per començar l’acte, a causa de trànsit, i no van poder bescanviar quatre paraules. També hi hagué una anècdota al final que va crear una certa incomoditat, però que va ser un toc d’atenció per als editors de Seix Barral. Desclot va qüestionar la traducció de Fernando Valverde del volum que aplega la poesia completa de De Luca, Solo ida. I ho va argumentar. L’escriptor italià va suavitzar la situació dient que n’estava content, del volum, que per primera vegada aplegava tota la seva poesia, i que si hi havia cap error, com que s’havia fet amb bona voluntat i honradesa, es podia considerar de lliure interpretació. Dit això, heus ací una crònica dels moments compartits amb Erri de Luca, sempre intensos i reveladors, per bé que alguns aspectes ja siguin coneguts. Per ser més rics i fidels, hem demanat a Miquel Desclot les preguntes que va preparar, de manera que les reproduïm exactament com ell les va llegir. I de les respostes d’Erri de Luca, us n’oferim les notes preses durant l’acte, exhaustives, però notes al cap i a la fi. Miguel Desclot va començar així: «Vós no sou un intel·lectual ni ho voleu ser. No heu tingut una formació acadèmica ni l’heu trobada a faltar. Heu tornat sense prejudicis a les fonts primigènies de la nostra cultura, i fins i tot heu après l’hebreu per accedir sense intermediaris als textos fundacionals de la cultura judeocristiana. Hi arribeu amb la ingenuïtat de qui s’hi acosta per primera vegada, i hi trobeu una veu nova. ‘Tornate all’antico e sarà un progresso.’ (Verdi).» Erri de Luca va explicar que el fet d’aprendre l’hebreu antic no naixia pas d’una voluntat de capturar el lector, sinó de la voluntat d’entendre el sentit primigeni de la paraula de la divinitat, que es va manifestar des de la paraula dita, no pas escrita. I això és entendre que el dir produeix la creació, que és el punt més alt mai assolit per la paraula. La divinitat diu que va crear la llum, però, en veritat, la llum ja hi era: fou amb la paraula que va manifestar-la, perquè la paraula no crea la realitat però la fa veure. Això és la paraula, va dir De Luca. I, amb aquesta premissa, l’escriptor va tenir la necessitat de conèixer la llengua que havia assumit la responsabilitat d’introduir el monoteisme en un món de politeisme. Roma en aquell temps era la capital mundial del politeisme. Va voler conèixer la llengua que va saber fer aquesta revolució, de totes les divinitats fer-ne una. I va puntualitzar: ‘No sóc creient, sóc lector.’ Erri de Luca va explicar tot seguit que llegir l’hebreu antic permet d’entendre la distància entre els mots originals i les traduccions que se’n van fer. L’hebreu antic és una llengua que s’articula amb cinc mil mots, només. I cadascun té diversos significats i matisos. I la paraula hebraica es va traduir de diferent manera. Va posar l’exemple que la paraula ‘vent’ també té el significat de ‘ànima’. Conservar el format original permet de comprendre la llengua i la paraula. I adonar-se que hi ha greus falsificacions. La més greu, la que posa la divinitat contra la dona. En els texts originals no hi ha la intenció de la divinitat de condemnar la dona al dolor, sinó que parla d’esforç i fatiga. Que concebre impliqui esforç i fatiga és una constatació, però en cap cas això es pot equiparar al dolor. I podem dir que aquesta és una greu falsificació, perquè en més passatges dels texts antics la mateixa paraula es fa servir bé. I això ha implicat dos mil·lennis de culpabilització i submissió del cos femení. Erri de Luca i Miquel Despclot (fotografia: Albert Salamé). Després d’aquest inici intens, Miquel Desclot continua indagant sobre la paraula dita, però, en aquest cas, des de la importància que per Erri de Luca ja va tenir des de petit: «El vostre pare, que era un treballador, en tornar a casa de la feina, posava el disc de Vittorio Gassman recitant el Llanto por la muerte de Ignacio Sánchez Mejías de Lorca. Heu declarat que aquest va ser el vostre primer contacte amb la literatura. Us vau iniciar en la literatura per l’oïda, doncs, com els oients d’Homer. La vostra cura exquisida en l’elaboració del text prové d’aquest primer aprenentatge per l’oïda?» De Luca explica que les històries li van arribar per l’oïda, les històries de Nàpols que es contaven les dones: històries de bombardeigs, de com s’havien defensat, de fantasmes, de com havien resistit, de les erupcions i els terratrèmols. Escoltava les veus de les dones a través dels murs, perquè aquelles històries no eren cosa de nens, les dones se les explicaven entre elles i així es desfogaven, digerien el sofriment.’ Per això explica que quan escriu posa molta cura en el ‘jo narratiu’, perquè per a ell la seva escriptura és oral. ‘Aquell disc que citeu, amb la veu tan ben treballada de l’actor, em feia una mica malbé la poesia, perquè per a mi era més dura i em xocava la solemnitat de l’actor amb la potència vital de la poesia. I, tanmateix, em fascinaven aquells poemes.’ Miquel Desclot passa a enfocar la conversa cap a la poesia. La darrera edició de l’obra d’Erri de Luca és el volum Solo ida. Poesía completa (Seix Barral), que aplega tota l’obra poètica, publicada i inèdita, de De Luca en un sol volum, amb traducció de Fernando Valverde. I diu Desclot: «Com sorgeix la necessitat de passar de la prosa a la poesia, tretze anys després de publicar el primer llibre de narrativa? La prosa ja tenia una concentració i una densitat pròxima a la de la poesia. Però en algun lloc dieu que la poesia se us resisteix. Com s’entén?» De Luca va dir que era un lector que admirava la poesia del segle XX. I que ell era un escriptor de prosa, que de tant en tant tenia l’impuls d’escriure un pensament més condensat. I va parlar de la poesia com un format que depèn de la mera incapacitat, que és una noble raó, perquè t’hi has esforçat. Digué que en poesia les síl·labes no les gestiona el poeta. I ho explicà així: ‘Per a mi la prosa és com caminar a peu. Les passes són síl·labes i accents. Sé on poso els punts. En canvi, en poesia és com si anessis a cavall i les síl·labes les marca el cavall. I el meu cavall no és un pura sang.’ Erri de Luca (fotografia: Albert Salamé). Desclot: «En algun lloc heu dit que la poesia del segle XX és una poesia de lluita, recordant l’anècdota d’Anna Akhmàtova, que va respondre a una altra dona que esperava com ella davant la presó per veure el seu fill que sí, que podia escriure sobre ‘allò’, com li demanava. Però també heu admès que la poesia no canvia la col·lectivitat, sinó a tot estirar l’individu. No deu ser que tota poesia, en qualsevol temps, és sempre una lluita contra l’estolidesa i la indiferència? Bona part de la poesia d’Anna Akhmàtova és justament poesia d’amor.» Erri de Luca, efectivament, va citar Anna Akhmàtova i va destacar l’assumpció de responsabilitat que va fer la poetessa a l’hora de respondre a aquella dona. I també va dir que la poesia lluitava contra l’estupidesa. ‘Quan escrius poesia és com posar-te unes ulleres i veure la vida d’una altra manera. Quan llegeixes el Quixot es diu que és el cavaller invencible dels assedegats, ell, que no va vèncer mai res, doncs això xoca amb la realitat. I, tanmateix, és invencible, perquè els invencibles són aquells que no deixen de tornar a aixecar-se una vegada i una altra. Per això són invencibles. La poesia perseguia Cervantes.’ Continua De Luca citant un vers de la poeta russa Marina Tsvetaeva, la seva preferida, que diu: ‘Més enllà de l’atracció terrestre existeix l’atracció celeste.’ Hi ha coses en la natura que empenyen de baix cap amunt. El foc, el volcà, els arbres ho són per excel·lència, que pugen del fons de la terra per ocupar un espai en l’aire. És la força de la natura. I la bellesa és aquesta llei de l’atracció celeste, que empeny de baix cap amunt. ‘Jo vaig néixer en un golf forjat per catàstrofes immenses. I aquest també és el sentiment d’un poble, que habita de puntetes, hoste d’un monstre. San Gennaro, el patró, és un vulcanògraf (diu, divertit), perquè quan hi ha una erupció la gent el porta al davant de tot, on arriba la lava, San Gennaro, una estàtua que és de fusta!, perquè ens defensi. El vers de la Marina Tsvetaeva em va explicar Nàpols.’ Pregunta Miquel Desclot: «Heu escrit que els poetes són variants menors dels profetes, perquè el profeta enuncia la paraula de la divinitat, i el poeta, no. Com sabem que Moisès o Isaïes diuen la paraula divina, i Homer o Èsquil, no?» Respon Erri de Luca: ‘Al principi de la Ilíada, el poeta fa una invocació a la deessa per tal que pugui cantar. No sabem si li farà cas. En canvi, el profeta sempre fa cas de les ordres que li mana la divinitat. No pot negar-s’hi. El poeta és un perseguit per la paraula o la consciència.’ En aquest punt, Desclot torna a avançar, introduint la passió d’Erri de Luca per la muntanya: «El vostre pare us va llegar una gran passió per la muntanya, que vós heu desenvolupat com a alpinista i com a defensor actiu de l’entorn natural contra la depredació humana gratuïta. Aquesta passió alpina de l’escalador, però, sembla alguna cosa més que una fal·lera esportiva. Encara que un poema vostre diu que ‘No m’acosto a res, el cel no s’escala. Pujo a les muntanyes per estar lluny, per atènyer un confí i tornar, entrenament de contrabandista’. Com viviu, doncs, el contacte amb l’alta muntanya, més enllà de l’esforç físic i de l’assoliment d’una fita?» I l’escriptor napolità li diu que la muntanya (l’alpinisme i l’escalada) li ha produït l’esforç físic més feliç i festiu que ha trobat i practicat. Durant molts anys va treballar fent un esforç obligat. Però, en canvi, en la muntanya el gest físic no serveix per a produir cap benefici econòmic, és un acte inútil. Perquè un cop arribes dalt d’una muntanya, què fas? Tornes a baixar . I amb l’alpinisme puges a una muntanya però amb més dificultat. S’assembla a l’escriptura. L’escriptura també és festiva i sempre té el nas a pocs centímetres d’una superfície, girada d’esquena a la resta.’ Miquel Desclot (fotografia: Albert Salamé). Miquel Desclot va entrar a parlar del conflicte de De Luca amb la justícia: «La setmana vinent, a l’Ateneu d’aquesta ciutat, es presenta un acte titulat ‘Morir en defensa de la terra: clima hostil contra periodistes i activistes ecologistes’. Vós vau tenir problemes seriosos amb la justícia italiana pel fet de defensar sense pèls a la llengua la integritat de la vall alpina de Susa, amenaçada per un projecte ferroviari que crèieu innecessari. Com veieu el futur de la Terra, sotmesa a tantes pressions i tan diverses?» I De Luca va respondre que havia contribuït a evitar una catàstrofe. Perquè és una vall creuada per moltes infrastructures. No es batallava per salvar una bellesa paisatgística, sinó per una qüestió de salut, perquè és una muntanya plena d’amiant. ‘Els activistes de la vall de Susa ja tenien veu, però no els escoltaven, els difamaven i els menystenien. I jo vaig ajudar a amplificar aquesta veu. Vaig servir d’altaveu. Donar veu al mut, que diuen les escriptures, és també donar veu a aquell que no és escoltat. De manera que vaig ser una eina, un instrument per a cercar el respecte de la gent d’aquesta vall. I jo defensava les meves paraules repetint-les: que calia sabotar les obres. Perquè el verb sabotar és noble i tenim tot el dret de fer servir aquest verb i repetir-lo.’ Miquel Desclot: «Tant com la vall de Susa, però, vós defensàveu els drets dels seus habitants. Vós no sou un poeta contemplatiu. Sou un poeta actiu. ‘Abans que escriptor sóc ciutadà’, heu declarat. No en teniu prou d’alçar la veu contra el carnatge de la guerra dels Balcans o contra la indiferència d’Europa davant l’escandalosa mortaldat contínua dels migrants que travessen el Mediterrani empesos per la desesperació. Vós heu anat a Sarajevo a ajudar els seus habitants assetjats, i heu anat a Lampedusa a escoltar els sobrevivents del gran naufragi. La vostra literatura neix d’aquesta actitud activa: heu declarat que la vostra obra neix de la veu dels més dèbils. Heu dit que vós transformeu en cants les històries que us expliquen, com feia Homer (amb la diferència que Homer no semblava interessat pels més dèbils, sinó per la força dels herois).» Erri de Luca: ‘Tanmateix, Homer va aconseguir donar noblesa als vençuts. La literatura és més justa que la història. La història modifica les seves definicions segons on es trobi el poder. Ja es diu que només el futur és segur, el passat sempre canvia.’ I la pregunta final: «En la vostra poesia se senten ecos de poetes que, com Walt Whitman, van créixer al marge de la tradició acadèmica i es van acostar directament al drama humà. La vostra ‘Preghiera di un soldato di notte’ té més a veure amb ‘Vaig fer una estranya vetlla una nit, al camp de batalla’, de Whitman, que no pas amb la poesia de guerra de Giuseppe Ungaretti. De fet, a la vostra obra no hi apareix mai cap referència a poetes italians. Quin paper hi té, la tradició poètica italiana, en la vostra obra?» Erri de Luca va respondre que no gaire. ‘M’agrada la poesia del món del segle XX. I en aquest context, la literatura italiana l’ha considerada insuficient, perquè no es troba a l’altura de la realitat. No tenim una gran novel·la sobre les nostres migracions i les guerres que hem sofert. Per això no he apreciat mai gaire els poetes italians.’ I aquí va posar-se a parlar del poeta de Sarajevo Izet Sarajlić, que va conèixer i que va ser amic seu i que considera un mestre en fidelitat cívica. Perquè Sarajlić es va quedar a Sarajevo durant tot el setge. Perquè els seus poemes eren els que els seus conciutadans feien dir en les cerimònies de casament. I si els seus poemes compartien els moments d’amor i de felicitat, ell sentia que també els havien d’acompanyar els moments de desgràcia del seu poble. I així els seus conciutadans l’estimaven més encara. Per fer-se passar el fred, Sarajlić va anar cremant els llibres de la seva biblioteca. Primer els de filosofia, després les novel·les, el teatre. I l’hivern que tocava cremar la poesia, es va acabar la guerra. I així, a les nits de setge, quan els franctiradors no podien actuar, ell i més poetes llegien poemes en veu alta, tota la nit fins a la matinada. Eren nits de versos que servien de consol a les penúries. ‘Els poetes feien el torn de nit per impedir l’aturada del cor del món.’

Summary: Erri de Luca: ‘Els poetes feien el torn de nit per impedir l’aturada del cor del món’


La defensa de l’eurodiputat i president d’ERC, Oriol Junqueras, ha presentat un recurs de súplica al Tribunal Suprem espanyol contra la resolució en què van prohibir-li de participar en el ple del Parlament Europeu, aixecant la suspensió de la seva inhabilitació i donant la raó a la Junta Electoral espanyola. La defensa demana a la sala segona que elevi una qüestió pre-judicial al Tribunal de Justícia de la Unió Europea (TJUE) perquè pregunti si és conforme a la doctrina del TJUE que Junqueras fos condemnat el 14 d’octubre tot i haver obtingut la immunitat com a eurodiputat el 13 de juny sense que el Suprem hagués sol·licitat el suplicatori pertinent a l’eurocambra. Al recurs, l’advocat Andreu Van den Eynde denuncia la desobediència del Suprem a la sentència del Tribunal de Luxemburg. ‘Aquesta excel·lentíssima sala no pot reinterpretar la interpretació del TJUE, sinó que ha d’aplicar la seva sentència’, recull el recurs. ‘Que la immunitat és incompatible amb la realitat de l’empresonament és de sentit comú si no es vol buidar de contingut la prerrogativa i atemptat contra la seva essència’, afirma. Junqueras traça un altre camí a Luxemburg per ser reconegut eurodiputat Per últim, asseguren que s’han vulnerat els drets de Junqueras –llibertat, llibertat d’expressió, participació i representació política, i tenir un procés amb garanties i un judici just–, que té immunitat i que s’ha de permetre que es desplaci al Parlament Europeu. Heus ací la qüestió pre-judicial que la defensa de Junqueras demana al Suprem que adreci a Luxemburg: ‘És conforme a la interpretació de la normativa de la UE realitzada en la sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea de data 19 de desembre de 2019 (assumpte C-502/19) que una persona proclamada diputat electe el dia 13 de juny de 2019 (i que era immune des d’aquest dia conforme al paràgraf segon de l’article 9 del Protocol de Privilegis i Immunitats de la Unió Europea i en garantia del dret previst en l’article 39 de la Carta de Drets Fonamentals de la Unió Europea, que hauria d’haver estat alliberat en aquell moment, i que a partir del 2 de juliol de 2019 gaudia de la immunitat prevista en el paràgraf primer del mateix article) pugui ser condemnada penalment en data 14 d’octubre de 2019, sense haver sol·licitat el tribunal sentenciador al Parlament Europeu la suspensió de la seva immunitat, de manera que finalment no s’ha produït el seu alliberament per a exercir les seves funcions com a eurodiputat?’

Summary: Junqueras demana al Suprem que adreci qüestió una pre-judicial al TJUE per l’incompliment de la sentència


Almenys una persona ha mort i més de seixanta han resultat ferides en enfrontaments entre simpatitzants i detractors del president de Bolívia, Evo Morales, a la Paz i a la ciutat de Cochabamba, en el marc de les protestes que s’han succeït d’ençà de les eleccions presidencials fetes el 20 d’octubre. Davant de la seu del Moviment al Socialisme (MAS) a Cochabamba, el partit de Morales, s’han produït enfrontaments a cops i amb pedres entre els dos bàndols que s’ha prolongat fins que la policia ha intervingut amb gasos lacrimògens. Els enfrontaments s’han saldat fins al moment amb desenes de ferits i un mort, el tercer d’ençà que van començar les protestes. Mentrestant, a la localitat de la Paz s’han registrat enfrontaments entre un grup d’universitaris – que rebutgen els resultats electorals- i miners – que donen suport a Morales – que es trobaven a la plaça Murillo, on a l’almenys deu persones han resultat ferides. El ministre de Defensa bolivià, Javier Zavaleta, ha denunciat els fets i ha responsabilitzat d’ells al cap del Comitè Cívic de Santa Cruz, Fernando Camacho, que ha fet una crida a paralitzar el país i ha anat a la Paz per a lliurar a Morales una carta exigint la seva dimissió. En aquest context, Morales ha accedit que l’Organització dels Estats Americans (OEA), que compta amb el suport d’estats com Mèxic, Perú o l’estat espanyol, realitzi una auditoria electoral de caràcter vinculant. El candidat opositor, Carlos Mesa, en canvi, no l’accepta perquè diu que és fruit d’un acord unilateral entre el govern i el bloc hemisfèric sense tenir en compte a l’oposició. L’oposició de Bolívia fa una crida a paralitzar el país amb l’objectiu que renunciï Morales

Summary: Almenys un mort i més de seixanta ferits en enfrontaments entre simpatitzants i detractors de Morales a Bolívia


El partit d’extrema dreta Vox cerca als tribunals allò que no ha aconseguit mai a les urnes: visibilitat i notorietat política. Aquesta setmana, per exemple, ha presentat dues querelles pel 17-A. Una contra els CDR, per haver penjat les pancartes contra Felipe VI, i una altra per la gestió de Forn, Trapero i l’ex-cúpula dels Mossos. Vox ha pres el relleu del grup ultra Manos Limpias com a màquina judicial de les entranyes més reaccionaries de l’estat espanyol. L’historial de querelles relacionades amb el procés i l’independentisme és etern. Han acusat el president Quim Torra d’encobriment, conspiració per a la rebel·lió i delicte d’odi. També han assenyalat l’ex-president espanyol Mariano Rajoy per ‘deixament de funcions’ durant el 9-N. La croada legal per la defensa d’Espanya ho abasta pràcticament tot. Per això també han denunciat xiulades a l’himne espanyol i la cremada d’una constitució que va fer Empar Moliner a TV3. Hay argumentos y razones de sobra para suspender el partido si el separatismo supremacista insulta de nuevo a millones de españoles por el hecho de serlo. #SinSePitaElHimnoNoPitesElPartido No tenemos que aguantar que se nos insulte como una fatalidad inevitable #CopaDelRey pic.twitter.com/lhR5yejjk4 — Santiago Abascal (@Santi_ABASCAL) April 21, 2018 La major part de querelles, més propagandístiques que fonamentades, solen acabar essent lletra morta. Però Vox insisteix com un martell pneumàtic. Ha aconseguit personar-se com a acusació particular en la causa general contra el primer d’octubre al Suprem espanyol. De fet, la seva posició inflexible sobre l’empresonament dels presos polítics va impedir que el conseller Joaquim Forn fos alliberat sota fiança de 100.000 euros com demanava la fiscalia. Però com es paga tot plegat? El president de Vox, Santiago Abascal, ha declarat unes quantes vegades que tota l’activitat del partit es finança amb les quotes dels afiliats i les donacions privades: 272.275 i 189.763 euros l’any passat, segons els seus comptes. Abascal també justifica la hiperactivitat judicial dient que l’equip legal no cobra. ‘Treballen per patriotisme’, assegura. Segons eldiario.es, Vox té amb un exèrcit d’advocats, concretament dinou… El partit només té una vintena de regidors a tot l’estat espanyol. Captura de pantalla dels comptes de Vox en l’exercici del 2017. Qui és Santiago Abascal? El president de Vox, Santiago Abascal Conde (Bilbao, 1976), és fill de l’ex-diputat del PP al congrés espanyol Santiago Abascal Escuza, de qui ha seguit les petjades i ha heretat una ideologia ultraconservadora i ultranacionalista. Abascal fill no ha trepitjat el congrés, però ha estat regidor de Laudio (Quadrilla d’Aiara) –el seu avi fou batlle franquista d’Amurrio, un poble de la vora–, membre de les Juntes Generals d’Àlaba i diputat al parlament basc. Políticament s’ha alimentat de la línia dura del PP basc de Jaime Mayor Oreja i María San Gil. El seu pare va aparèixer implicat en els papers de Bárcenas. El 2013, Abascal pare fou citat com a testimoni a l’Audiència espanyola. Davant el jutge Pablo Ruz va declarar que el febrer de 1999 un còctel molotov havia destrossat el seu comerç a Amurrio i l’assegurança no cobria totes les reparacions. Llavors va recórrer al PP i Bárcenas li va lliurar 12.000 euros en efectiu. ‘A mi em van donar els diners, però jo no sabia d’on venien’, va dir. Tanmateix, estava convençut que no era l’únic que havia rebut ajuts del PP al País Basc. Pare i fill varen abandonar el PP el 2015 i el 2013, respectivament. Ambdós varen acusar Mariano Rajoy d’haver segrestat el partit i haver-ne traït els valors. Van criticar-li que s’estovés amb ETA i la situació política al Principat. President d’una fundació extremista subvencionada L’hemeroteca de Santiago Abascal és plena de declaracions incendiàries i polèmiques. Ha demanat cadena perpètua pel govern de Puigdemont; ha assegurat que va sempre armat amb una pistola Smith & Wesson i que prefereix ‘una Espanya amb escortes i unida que no pas lliure i trencada.’ Tanmateix, hi ha coses més cridaneres en la seva carrera político-professional. Abascal es descriu com un element renovador i acusa els partits espanyols d’haver convertit Espanya en una ‘partitocràcia’… Però, en canvi, no diu que ell n’ha participat activament. El 2006, encara amb acta de diputat, va crear la fundació Denaes per a la defensa de la nació espanyola. En va ser president fins el 2014, tot i que en continua essent patró. La fundació no té pas cap activitat clara –al portal de transparència no té els comptes actualitzats del 2015 ençà–, però això no ha estat cap entrebanc per a rebre subvencions públiques. El govern de Madrid d’Esperanza Aguirre li va atorgar centenars de milers d’euros en subvencions: 100.000 només el 2007. La relació d’Abascal amb Aguirre i el PP madrileny ha estat llarga i fructífera, però no ens avancem als esdeveniments. Només afegirem que la suposada fundació organitza cada any els premis ‘Españoles ejemplares’, dels quals Aguirre i el seu successor, Ignacio González, han estat membres del jurat. Denaes s’ha dedicat bàsicament a convocar o adherir-se a manifestacions espanyolistes, on s’ha barrejat amb companys d’extremisme com la Falange. El 30 de setembre, abans del referèndum, va organitzar una concentració a la plaça de Colón de Madrid en defensa de la unitat d’Espanya. En l’acte es va veure simbologia franquista i part dels assistents van cantar el ‘Cara al sol’. De totes maneres, com Vox, també ha tingut vici pels processos judicials. Denaes es va fer famosa denunciant l’actor Pepe Rubianes per ultratge a Espanya per unes declaracions a ‘El club’ de TV3. El cas es va arxivar inicialment, però el 2008 l’Audiència de Barcelona el va reobrir. ‘Podríem haver anat a sopar plegats a la Barceloneta i parlar d’unes altres coses, però havíem de perdre el temps parlant amb advocats i jutges. Sé que això, a tu, et va amargar algun dels últims mesos de la teva vida i em sap molt de greu’, va explicar més tard el presentador del programa, Albert Om. El 2009, amb la mort de Rubianes, es va retirar la denúncia. Aguirre li resol la vida El 2010, poc després de perdre l’escó al parlament basc, Esperanza Aguirre es va tornar a encreuar en la trajectòria d’Abascal. La presidenta madrilenya va imposar-ne el nomenament com a director de l’Agència de Protecció de Dades de la comunitat Madrid. Això, malgrat que la llei que regula l’agència explicita que el director ha d’actuar amb ‘plena independència i objectivitat’. Abascal, llicenciat en sociologia, no tenia en absolut preparació per al càrrec. Des dels 23 anys s’havia dedicat a l’activitat política i prou. Però Abascal i Aguirre, eren companys de partit i bons amics. A més, el govern madrileny continuava subvencionant la fundació ultra Denaes. El diari El País va acusar la presidenta madrilenya de polititzar l’agència: ‘Serà un nou cas d’un polític del PP poc afí a les tesis de Mariano Rajoy a qui Esperanza Aguirre aixoplugarà a la Comunitat de Madrid.’ Aquell estiu mateix, Abascal va esdevenir vocal per Madrid de l’Agència de Protecció de Dades espanyola. El 2012, en plena crisi, el govern madrileny va dissoldre l’agència. Les retallades van enviar vint-i-dos treballadors i el director al carrer. Però Abascal en va ser una víctima efímera. La primavera següent, Aguirre ja li havia trobat un càrrec nou: gerent de la Fundació per al Mecenatge i el Patrocini Social, l’organisme a través del qual se subvencionava Denaes. La fundació no va voler revelar el sou d’Abascal, però més endavant es va saber que cobrava 82.491 euros l’any. El pressupost de l’entitat era de 250.000, tot i que gairebé no va registrar cap activitat. Abans de l’entrada d’Abascal, la fundació havia perdut 440.000 euros en quatre anys. Alberto Reyero, diputat d’UPyD, va definir-la de la següent manera: ‘No és res més que un cau per a col·locar persones afins al PP amb una despesa escandalosa.’ José Guirao, actual ministre de Cultura espanyol, n’era membre del patronat com a director de la fundació de Caja Madrid. El govern madrileny va eliminar la fundació el desembre del 2013. De totes maneres, l’any següent encara va pagar una subvenció de 33.680 euros a Denaes. Absacal ja havia abandonat el PP i havia participat en la creació de Vox amb José Antonio Ortega Lara, Cristina Seguí i Aleix Vidal-Quadras. Candidat a la Moncloa i vincles amb l’extrema dreta europea Vox és un partit d’extrema dreta, tot i que Abascal es defineixi com a ‘patriota’. El seu programa polític poua en els corrents populistes i xenòfobs que també s’expandeixen per Europa. Proposa de derogar l’estat de les autonomies i les llengües cooficials i també il·legalitzar els partits independentistes. Vox vol un estat espanyol fortament centralitzat que pugui plantar cara a la immigració, que considera una invasió per ‘islamitzar’ Europa. També és contrari a la llei de memòria històrica, les polítiques d’igualtat sexual i l’avortament. Y por cierto Albert, ¿Por qué no te atreves a pedir la ilegalización de los partidos separatistas que quieren destruir -ellos sí- la unidad de España y también esa Constitución que invocas? Acaban de darnos un golpe de Estado pero con esos no te atreves. pic.twitter.com/OsCFM6qiDa — Santiago Abascal (@Santi_ABASCAL) July 27, 2018 Abascal s’ha reunit i fotografiat amb els principals dirigents del mal anomenat euroscepticisme. Marine Le Pen del Front National francès; Frauke Petry d’Alternativa per Alemanya; i Geert Wilders del Partit per la Llibertat dels Països Baixos. De fet, també s’ha vinculat Vox amb Steve Bannon, una de les cares més radicals del supremacisme blanc als EUA i antic assessor de Donald Trump. El president de Vox amb la dirigent del Front National, Marine Le Pen. Malgrat aquest suport, Vox continua essent una opció marginal i extraparlamentària a la majoria de sondatges. Abascal ha estat candidat a la Moncloa consecutivament el 2015 i el 2016. No ha superat mai els 60.000 vots, un percentatge inferior al 0,25%. En plena escalada judicial i repressiva, el sondatge del CIS del novembre passat els atorgava un escó. Tot i que el partit manté la hiperactivitat judicial i la retòrica incendiària, la darrera prospecció els torna a excloure del congrés. Mentrestant, a les xarxes socials, Abascal pretén construir-se una imatge de madelman patriòtic. Un home jove, fort, barbut i clenxinat, capaç d’escalar una muntanya al matí i assistir a una correguda de bous a la tarda. I tot, sempre, amb una bona dosi d’espanyolisme. Abascal es deleix per tenir un escó al congrés, però no s’ha de menysprear la seva capacitat interpretativa. De moment acumula més memes que vots.

Summary: Santiago Abascal, un extremista format al PP disposat a tot per Espanya


El secretari general del PSOE, Pedro Sánchez, ha reaccionat a la proposta del líder de Podem, Pablo Iglesias, de renunciar a la seva vice-presidència per afavorir l’acord entre PSOE i Podem recordant que Iglesias ‘es va proposar sol i ell s’ha exclòs sol’. ‘Nosaltres no hem vetat ningú’, ha dit, sinó que ‘s’ha adonat que va cometre un error i l’ha corregit’. També ha expressat la seva disposició a avalar el diàleg entre el PSC i En Comú Podem sobre Catalunya i s’ha mostrat convençut que aquest acord es pot encabir dins dels marges de l’acord amb Ciutadans: ‘Si ens posem a parlar en com resoldre la qüestió catalana estic convençut que hi ha elements en comú’, ha dit. Segons Sánchez, després de la reunió es posa de manifest que ‘amb totes les cauteles i dificultats avui estem més a prop del govern del canvi i més lluny de la repetició de les eleccions’. Ha insistit en la seva aposta per la ‘via dels 199’ suports al congrés espanyol, és a dir, la senda de l’acord entre el PSOE, Podem i C’s, tot i que ha admès que veu gairebé impossible un govern tripartit.

Summary: Sánchez sobre la renúncia d’Iglesias: ‘Ell es va proposar sol i ell s’ha exclòs. Nosaltres no hem vetat ningú’


El batlle de Perpinyà, Jean-Marc Pujol, ha ofert al Consell per la República rebre els eurodiputats Carles Puigdemont, Toni Comín i Clara Ponsatí a l’ajuntament, coincidint amb l’acte del 29 de febrer que es preveu que atraurà desenes de milers de persones. ‘Com sempre, he ofert als organitzadors rebre les personalitats al consistori’, ha explicat Pujol, també en referència als presidents Artur Mas i Quim Torra. Guia de l’acte de Puigdemont, Ponsatí i Comín a Perpinyà Jean-Marc Pujol ha explicat que el paper del consistori s’ha limitat a ‘posar a disposició’ del Consell per la República el Parc de les Exposicions. I que a partir d’aquí, era ‘competència’ de la prefectura –i per extensió, del govern francès- avalar o prohibir l’acte. Precisament, avui, durant una reunió que han mantingut l’ajuntament, el Consell per la República i representants de la prefectura, aquesta última ja ha dit que respectarà ‘el principi de llibertat de manifestació’; i que per tant, l’acte del dissabte 29 de febrer tira endavant. A partir d’ara, Jean-Marc Pujol ha explicat que el dispositiu per gestionar la mobilitat i la seguretat dependrà, en gran mesura, de la prefectura. ‘Els organitzadors ens diran què és allò que necessiten, i qui ha de garantir la seguretat és l’Estat’, ha dit. ¡

Summary: El batlle de Perpinyà s’ofereix a rebre Puigdemont, Comín i Ponsatí abans de l’acte


La Junta Electoral espanyola (JEC) ha apressat el president del parlament, Roger Torrent, a tramitar immediatament la retirada de l’escó al president de la Generalitat, Quim Torra, després que la sala tercera del Tribunal Suprem espanyol hagi avalat l’acord de la mateixa JEC contra Torra desestimant les mesures cautelars demanades per la defensa del president. La JEC requereix a Torrent que faci els tràmits necessaris per a fer efectiva la pèrdua de la condició de diputat de Torra i que li enviï la documentació que ho certifiqui. L’acord es pot recórrer a la sala tercera del Suprem en un termini de dos mesos. Paral·lelament, la Junta Electoral de Barcelona ha donat un termini de dos dies al secretari general del parlament perquè comuniqui el diputat que substituirà Torra, i adverteix que si no actuarà d’ofici i nomenarà un candidat de la llista de JxCat el 21-D. Torrent va assegurar fa pocs dies que Torra podria votar al pròxim ple perquè continua essent diputat, atès que la legislació catalana preveu que només pot cessar per sentència judicial ferma. La sala segona del Suprem encara s’ha de pronunciar sobre el recurs de la defensa del president contra la sentència del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, que no serà ferma fins d’aquí a uns mesos. L’informe dels lletrats del parlament sostenia que Torra pot continuar com a diputat perquè el reglament de la cambra i l’estatut diuen que els diputats cessen en cas de sentència judicial ferma. També asseguraven que Torra, passi el que passi amb l’escó, pot continuar exercint de president. L’informe de la Generalitat també va donar suport a aquesta tesi.

Summary: La JEC apressa Torrent perquè tramiti immediatament la retirada de l’escó al president Torra


L’objectiu del Comitè per la Salvaguarda del Patrimoni Cultural Immaterial és establir les estratègies més efectives per protegir el patrimoni, i preservar les expressions culturals amenaçades (rituals, actes festius, tradició orals, pràctiques relatives a la naturalesa, etcètera). Una delegació de l’ENS de l’Associacionisme Cultural Català, liderada pel president Josep Viana, assistirà a l’onzè reunió del comitè, que se celebrarà a Addis Abeba entre el 28 de novembre i el 2 de desembre. En la vigília de la inauguració (27 de novembre), l’ENS participarà en la Reunió General del Fòrum d’ONG Acreditades. Es tracta d’una plataforma de debat proposada per l’ENS el desembre de 2014, i que va viure la seva primera edició entre el 6 i el 13 de juny de 2015 a Barcelona. A efectes pràctics, les organitzacions no governamentals acreditades per la UNESCO són les responsables de traslladar a la realitat les decisions preses pe l’entitat. La seva importància, doncs, és capital perquè les decisions preses en les reunions cristal·litzin en accions tangibles. L’ENS de l’Associacionisme Cultural Català és l’única ONG acreditada per la salvaguarda de la convenció del PCI de la UNESCO. En aquest paper, pot participar com a oient del Comitè intergovernamental. Malgrat no tenir dret a vot, la seva veu és escoltada atentament en l’elaboració dels plans de salvaguarda i la inclusió de candidatures a la Llista representativa. Aprofitant aquesta avinentesa, l’ENS representarà l’associacionisme cultural al món i ajudarà incansablement les expressions culturals catalanes que volen ser considerades com a PCI de la Humanitat. Més notícies com aquesta a Tornaveu, fent clic aquí.

Summary: Defensant Catalunya a Addis Abeba


La Junta electoral espanyola ha autoritzat Jordi Sànchez, candidat de Junts per Catalunya (JxCat) a les eleccions espanyoles del 28-A, a participar des del centre penitenciari i per via telemàtica en una conferència de premsa organitzada per l’Agència EFE i en una altra amb l’Agència Catalana de Notícies de la mateixa forma per a diumenge 21. A més, també ha autoritzat que els candidats Oriol Junqueras i Raül Romeva (ERC) puguin participar ‘telemàticament, des del Centre Penitenciari en què es troben interns, en un acte electoral a Cambrils diumenge 21 a les 12. A més, ha autoritzat una conferència de premsa de Junqueras demà a les 10 amb l’Agència Catalana de Notícies, una entrevista a La Vanguardia diumenge a les 10.20 i una altra al diari Ara dilluns a les 10, que avisa que haurà d’acabar a les 10.30. La resolució sobre Sànchez autoritza les conferències de premsa perquè no coincideixen ni amb el judici contra el procés ni amb altres activitats de la presó. ‘En el present cas, els horaris sol·licitats per a la utilització de la Sala de Videoconferència (11.30 hores) i en les dates referides (dies 18 i 21 que són festius) permet la seva utilització, sempre que el seu ús no s’allargui més enllà de les 13 hores, que és quan s’inicia el repartiment del menjar al Centre’, assenyala la resolució. A la resolució que autoritza Junqueras i Romeva, a més, es denega la sol·licitud del ‘dia 22 a les 12.30 hores, ja que l’espai de temps que intervindria des d’aquest moment fins a les 13 hores ha de considerar-se necessari per preparar i dur a terme el repartiment del menjar al centre penitenciari’.

Summary: La Junta electoral permet a Sànchez, Junqueras i Romeva fer actes i entrevistes per via telemàtica


El president Carles Puigdemont i els consellers Clara Ponsatí i Toni Comín tornen a ser a terres catalanes després de més de dos anys d’exili. Avui a la tarda, en la vigília del gran acte previst a Perpinyà, han entrat a Catalunya Nord, provinents de Carcassona (Occitània), on han aterrat amb un vol provinent de Bèlgica. Una de les persones que ha acompanyat Puigdemont fins a Perpinyà és el director de VilaWeb, Vicent Partal, qui ha enregistrat en vídeo i en exclusiva aquests moments històrics que us oferim i qui demà en publicarà una crònica detallada. Guia de l’acte del Consell per la República a Perpinyà

Summary: L’històric moment de l’arribada del president Puigdemont a Perpinyà


La número dos de Junts per Catalunya al congrés espanyol, Laura Borràs, ha assegurat que no anirà a Madrid ‘a parlar’ sinó a ‘exercir el dret a l’autodeterminació’. En una atenció als mitjans després de visitar el Mercat de la Concepció (Barcelona), aquest dissabte al matí, l’ex-consellera ha remarcat que les seves ‘línies vermelles’ són no recular en els ‘drets fonamentals’, exigir la fi de la ‘repressió’ i fer possible el dret a l’autodeterminació. Borràs ha dit al PSOE que, si cal estar dins el marc de la llei, hi ha d’estar ‘tothom i per tot’, no només quan interessi als socialistes. Borràs ha asseverat que Junts per Catalunya no regalarà res al candidat del PSOE, Pedro Sánchez, perquè el ‘xec en blanc’ ja li van pagar a l’avançada l’any passat durant la moció de censura a Mariano Rajoy. La número dos de Junts per Catalunya ha subratllat que al líder socialista no li pot ‘sortir de franc’ haver estat còmplice de l’aplicació del 155. ‘Les línies vermelles passen per no recular més en el terreny dels drets fonamentals, i negociar tot el que té a veure amb les necessitats del poble, que amb un 80% demana exercir el dret a l’autodeterminació’. La número dos de Junts per Catalunya ha insistit que no val només parlar ‘sobre el temps que fa’ sinó que cal abordar el que preocupa la ciutadania: ‘Ja hi érem a la taula del diàleg, ells  es van aixecar’.

Summary: Borràs diu que Junts per Catalunya anirà a Madrid a exercir l’autodeterminació


L’any 1989, un grup de ciutadans estonians va crear una organització privada, el Congrés d’Estònia, que té elements semblants al Consell per la República català creat recentment. El Congrés va nàixer impulsat per un grup que rebia el nom de Comitè Ciutadà per Estònia, el propòsit del qual era posar en qüestió la legalitat soviètica del moment tot reafirmant que Estònia tenia una legalitat anterior i superior, basada en l’Estònia independent de preguerra. La primera tasca dels comitès va ser crear un registre de ciutadania estonià, al qual podien apuntar-se de manera voluntària tots els estonians i els russos o els descendents directes de russos que haguessin arribat al país abans del 1940, quan va tenir lloc la invasió soviètica del país. 790.000 estonians, que representaven el 60% de la població total d’Estònia, s’hi havien registrat el febrer del 1990, més de dos anys abans de la independència real del país. Eleccions al Congrés d’Estònia. Aquell mes, es van fer les eleccions al Congrés d’Estònia, una institució nova creada a partir d’aquell registre. S’hi van presentar trenta-un partits, la majoria dels quals també es va presentar a les eleccions al Soviet Suprem d’Estònia, el parlament oficial del país en aquell moment, que es van fer el mateix mes. Després de les eleccions, el Soviet Suprem va canviar el seu nom pel de Consell Suprem. Tunne-Väldo Kelam, actualment diputat del PP al Parlament Europeu, va ser el president del Congrés d’Estònia. En les eleccions al Congrés d’Estònia, a diferència de les eleccions al Soviet Suprem, podien prendre part no tan sols els ciutadans de la república soviètica d’Estònia sinó també els estonians o descendents d’estonians de tot el món. En canvi, no podien participar els russos arribats a Estònia després del 1940, ja que es considerava que formaven part de l’ocupació militar del país. La Unió Soviètica va decretar que el Congrés d’Estònia era una organització il·legal, però no va poder-ne aturar les activitats. El setembre del 1991, un any i mig després de les eleccions al Congrés, els dos parlaments varen crear una comissió conjunta encarregada de redactar la constitució de l’Estònia independent. L’Assemblea Constitucional va ser formada per trenta diputats de cadascun dels dos parlaments i va treballar entre setembre i abril del mateix any en la redacció del text. La nova constitució es va aprovar el juny del 1992 en un referèndum organitzat solament pel Consell Suprem, atès que el Congrés d’Estònia era una organització privada, encara que actués de fet com el parlament lliure del país. Després del cop d’estat del setembre del 1992 a Moscou, Estònia va proclamar la independència i les dues institucions, el Consell Suprem i el Congrés d’Estònia, es van dissoldre al mateix temps per deixar pas al parlament, que va aplicar la constitució aprovada mig any abans.

Summary: Congrés d’Estònia: un precedent bàltic del Consell per la República


Alerta Solidària ha denunciat que aquests darrers sis mesos s’han obert més de sis-cents casos judicials contra ciutadans que s’havien mobilitzat al carrer. Fa poc, va informar que ja hi havia més de 200 investigats pel tall del Tsunami Democràtic a la Jonquera, que s’afegien als 350 investigats per les mobilitzacions contra la sentència. Desglossant dades, Alerta Solidària informa que durant els dies de manifestacions intenses la policia va detenir més de 240 persones, de les quals 30 van ingressar a presó preventiva. La majoria van ser alliberades unes setmanes després, però n’hi ha vuit que continuen a la presó o han estat deportades. A aquestes detencions cal afegir noves imputacions, com les dels 92 encausats per talls a la C-17 a Granollers i a la N-340 a les Terres de l’Ebre, una desena de detencions més (ahir, una a Tarragona de la policia espanyola i una altra a Barcelona dels Mossos), i tres persones que havien estat citades avui a declarar a Girona pels talls del TFG però que s’han negat a assistir-hi. Alerta Solidària destaca que l’elevada xifra de detencions ‘posa novament en evidència la clamorosa diferència d’actuació quan es tracta de reprimir mobilitzacions independentistes o, per contra, accions amb violència contra les persones dels grups unionistes i feixistes espanyols’. A més, diu que l’augment de l’escalada repressiva només s’explica per ‘l’increment del nivell de protesta que ha estat capaç de generar prou inquietud a l’establishment espanyol’. ‘No preocupa tant que siguem més gent o menys, sovint centenars de milers, els qui ens manifestem periòdicament, com en les diades nacionals, sinó que s’impulsin mobilitzacions diferents de les tradicionals i que siguin capaces d’alterar de manera efectiva i sostinguda en el temps la pau imposada per la força, aquella pau que no és més que la resignació dels temorosos davant la injustícia i la manca de llibertats’, afegeix. L’organització es felicita per la resposta aconseguida ‘davant d’aquestes onades de citacions’, i diu que són útils per a ‘l’enfortiment del múscul organitzatiu, de les estructures nacionals antirepressives com la nostra, i de les locals i comarcals diverses d’arreu del territori’.

Summary: Onada repressiva: més de sis-cents investigats per haver-se manifestat els darrers sis mesos