El Parlament Europeu preveu que Oriol Junqueras podrà prendre possessió del seu escó en el ple del 13 de gener, conjuntament amb Carles Puigdemont i Toni Comín. D’aquesta manera, la cambra li reconeix la immunitat, tal com el Tribunal de Justícia de la Unió Europea el 19 de desembre, i desautoritza la Junta Electoral espanyola (JEC), que aquesta setmana va decidir d’inhabilitar-lo tot i que el Tribunal Suprem espanyol encara no s’ha pronunciat sobre la sentència del TJUE. Vegeu el comunicat: En un comunicat, el Parlament Europeu exposa que en el pròxim ple a Estrasburg Junqueras, Puigdemont i Comín seran reconeguts com a eurodiputats des del juliol passat, quan es va constituir la cambra. L’anunci arriba poc després de la negativa, per part de la Comissió Europea, de comentar la decisió JEC. Tanmateix, el portaveu de Justícia, Christian Wigand, ha recordat que correspon al Tribunal Suprem espanyol i al Parlament Europeu d’analitzar les conseqüències de la sentència. Res més a dir. https://t.co/Q80cH26kYI — Oriol Junqueras 🎗 (@junqueras) January 6, 2020 ‘Correspon ara al Tribunal Suprem i al Parlament Europeu d’analitzar les conseqüències de la sentència. Entenem que ho han engegat ara, no comentem els detalls d’aquest procés. Sobre la posició adoptada per la JEC, el procés ja ha començat i correspon al Tribunal Suprem d’avançar-hi’, ha dit. Puigdemont i Comín reben les acreditacions definitives com a eurodiputats PP i Ciutadans demanen al parlament que rectifiqui La portaveu del PP al Parlament Europeu, Dolors Montserrat, ha enviat una carta al president de la cambra, David Sassoli, perquè rectifiqui la decisió de reconèixer Oriol Junqueras com a eurodiputat. A la missiva, defensa que la JEC és un ‘òrgan legítim i competent’ per a dictar la inhabilitació del dirigent d’ERC. Per això, demana a Sassoli que acati la resolució sobre Junqueras. A un día de la investidura de Sánchez, el presidente socialista del Parlamento Europeo emite un comunicado reconociendo a Junqueras como eurodiputado. No es casualidad, es otro pago a los separatistas. Le exigimos que respete a la Junta Electoral y revoque el comunicado. https://t.co/PwkoVNfWmc — Dolors Montserrat (@DolorsMM) January 6, 2020 D’una altra banda, Ciutadans també demanarà a Sassoli que acati la decisió de la JEC. En un comunicat, el cap del partit a Brussel·les, Luis Garicano, l’acusa d’haver-se extralimitat. ‘El Parlament europeu ha de respectar l’actuació de la justícia espanyola’, ha afegit. A escasas horas de la investidura de Sánchez, el @EP_President (socialista) proclama eurodiputados a Puigdemont, Comín y Junqueras Esto es lo que sucede cuando tu Gobierno depende de los separatistas. Pediremos a @EP_President una rectificaciónhttps://t.co/iWQYCRsnDv — Luis Garicano (@lugaricano) January 6, 2020

Summary: El Parlament Europeu desautoritza la JEC i reconeix Junqueras com a eurodiputat


El tancament de les delegacions de la Generalitat a l’estranger ha estat de 485.000 euros, segons ha explicat el conseller d’Afers Estrangers, Ernest Maragall, en la seva primera compareixença durant la comissió del seu àmbit al parlament. Segons Maragall, aquest és el ‘cost afegit nou derivat del tancament’ de les delegacions el 27 d’octubre passat per part del govern Rajoy. Un cost ‘directe’, al qual ha afirmat que se li ha d’afegir el ‘cost polític, moral, institucional’ i de ‘l’obligada paralització d’accions’ a l’exterior durant aquests mesos. Maragall també ha anunciat que la seva conselleria ja ha començat el ‘diàleg’ amb el cos diplomàtic i consular a Catalunya. Maragall ha dit que l’obertura de les sis oficines a l’estranger anunciada dimarts forma part d’una primera fase de ‘desplegament’, que vindrà seguida d’una ‘immediata’ fase de ‘consolidació’ de les delegacions, en la qual se n’obriran més. Per últim, ha dit, hi haurà una fase ‘d’expansió’, que continuarà el pla d’acció dissenyat pel seu predecessor com a conseller, Raül Romeva. Durant la compareixença a la cambra catalana, també ha explicat que el seu departament ja ha iniciat contactes amb els representants diplomàtics internacionals al Principat. En concret, ha explicat que Quim Torra ja s’ha reunit amb els ambaixadors i cònsols de Suïssa i Alemanya, i també hi ha hagut contactes amb diplomàtics de Portugal i Flandes. També ha anunciat que ‘ben aviat’ celebraran una trobada amb tot el cos consular a Catalunya. Maragall també s’ha referit a la comunitat catalana a l’exterior, sobre la qual ha ressaltat que ‘cal restituir els danys provocats per la intervenció econòmica de l’estat’ i ‘el 155′.’La revocació de la convocatòria de subvencions de l’any 2017 a les comunitats de catalans a l’exterior ha fet un dany explícit i concret’. Segons ell, ‘després de mesos de no fer-ho’, el ministeri va accedir finalment a atorgar una part de les subvencions de l’any passat però amb diners d’aquest any, i ara la Generalitat està ‘resolent favorablement’ reclamacions per cobrar la resta dels diners de 2017 i està en ‘tràmit avançat’ per fer possible les subvencions per enguany. Sobre la cimera de líders europeus d’aquest dijous, on es parlarà de la crisi dels refugiats, ha afirmat que la Generalitat no compareix ni ‘l’orientació’ de la reunió ni la ‘posició del govern espanyol’. ‘No pot ser que la solució europea sigui la industrialització, l’exportació i la repetició del model Turquia: pagar perquè no arribin’, ha apuntat. ‘Que el Mediterrani sigui sinònim de mort és quelcom intolerable, una gran vergonya europea, i hauria de ser un dels primers i claus objectius d’una Unió Europea regenerada’. Maragall ha promès treballar per contribuir en la solució del problema, ja que es necessita ‘una iniciativa de ciutats i regions europees’ per fer-ho. El conseller d’Acció Exterior també ha explicat que portarà al consell executiu de dimarts vinent la posada en marxa de nou de ‘la comissió bilateral Generalitat-Estat’, a banda d’altres ‘òrgans paritaris’ entre les dues administracions. ‘Nosaltres estem a punt, no sé si l’estat està a punt’, ha dit. Segons Maragall, tot i ser òrgans previstos a l’Estatut, no es reuneixen des de 2011. ‘El concepte és bilateralitat, veurem si l’estat és coherent i respectuós almenys amb aquesta presumpta legalitat vigent’, ha reblat.

Summary: El tancament de les delegacions a l’estranger pel 155 té un cost de 485.000 euros


Avui no ha estat pas el primer dia que el ministre d’Afers Estrangers espanyol, Josep Borrell, ha acaparat negativament l’atenció política espanyola. La Comissió del Mercat de Valors espanyola (CNMV) li ha imposat una multa de trenta mil euros per haver fet servir informació privilegiada i més tard s’ha fet pública la conferència que va fer ahir al paranimf de la Universitat Complutense de Madrid, on va dir que els Estats Units tenien poca història i que ‘l’única cosa’ que havien fet era ‘matar quatre indis’. Tot plegat, ha fet que diversos polítics de l’oposició li demanessin que dimitís. A continuació repassem els principals incidents pels quals Borrell ja hauria pogut dimitir. 1. Ús d’informació privilegiada La Comissió del Mercat de Valors espanyola (CNMV) li va imposar ahir una multa de trenta mil euros per haver fet servir informació privilegiada per a vendre accions d’Abengoa. La venda es va fer el 2015, quan el ministre era conseller de l’empresa, i poc abans que Abengoa presentés un pre-concurs de creditors i s’enfonsés a la borsa. La CMNV va començar a investigar el cas el juliol del 2017 i considera que Borrell ha comès ‘una infracció molt greu’, car va fer servir informació privilegiada per fer la transacció. Les deu mil accions eren propietat de Carolina Mayeur, ex-esposa seva, i es van vendre per un import de 9.030 euros. La multa imposada és la mínima per les faltes molt greus. 2. ‘Els EUA només van matar quatre indis’ Quan ja havia esclatat la polèmica per la multa imposada i començaven a fer-se les primeres peticions de dimissió, van començar a circular per les xarxes unes declaracions racistes de Borrell. Corresponen a un acte al paranimf de la Universitat Complutense de Madrid, en què va dir que els Estats Units tenien poca història i que ‘l’única cosa’ que havien fet era ‘matar quatre indis’. Concretament, Borrell, al costat del seu homòleg alemany, Heiko Maas, va dir: ‘Hem superat els sentiments antagònics. La pau ha permès de llimar l’aspror antagònica. Però una altra cosa és crear una identitat comuna, i això és molt més difícil. I tenim massa història darrere per arribar a ser mai… Però per què els Estats Units tenen un nivell d’integració política més alt? Primer, perquè tots tenen un mateix idioma, i segon, perquè tenen molt poca història. Van néixer a la independència pràcticament sense història; l’única cosa que van fer va ser matar quatre indis. Però a part d’això, va ser molt fàcil.’ 3. L’escopinada inventada Ningú no va veure la famosa escopinada. Ni els diputats d’ERC que van passar davant seu ni la direcció del PSOE, ni es pot apreciar en els vídeos de l’escena Tot va començar amb la picabaralla entre Borrell i Rufián, que va acabar amb l’expulsió del diputat d’ERC de l’hemicicle. Tots els diputats del grup van decidir de seguir-lo. En el moment de passar per davant de la bancalada dels ministres, Borrell, va assenyalar Jordi Salvador mentre deixava anar un crit. A continuació va prendre la paraula i va denunciar que li havien escopit. Aquí la secuencia completa, alguien ve el escupitajo a Borrell o es como las piedras de Albert Rivera en Altsasu? pic.twitter.com/Q9RwlxLoBx — AsilVestraOಠ (@Asil_Vestra0) November 21, 2018 Al vídeo no s’hi veu cap escopinada. Fins i tot la direcció del PSOE, que s’asseu a les primeres files del congrés espanyol, va admetre que no havia vist res. 4. Menspreu al COI La seva actitud altiva no queda maquillada en les seves declaracions, ara que és ministre. Si algú pensava que es mossegaria la llengua, estava equivocat. Recentment, no va dubtar d’atacar el COI en defensa d’Espanya. Va advertir que el seu executiu no reconeixerà la independència de Kossove ‘perquè ens ho digui un director general del Comitè Olímpic Internacional (COI)’, en referència al director general adjunt de l’entitat, el català Pere Miró, que després del Mundial de Karate de Madrid –on el marcador no establia la nacionalitat dels atletes kossovesos– va amenaçar que el COI recomanaria a les federacions esportives d’arreu del món ‘no celebrar competicions internacionals’ a l’estat espanyol si no accepta esportistes kossovesos. Borrell va fer aquestes manifestacions una volta la setmana abans el seu ministeri xoqués amb el COI per la situació que es va generar als mundials de Karate de Madrid. Finalment, segons un comunicat conjunt del Comitè Olímpic Espanyol (COE) i el Comitè Olímpic Internacional (COI), el govern espanyol va acceptar donar visats als esportistes de Kossove i permetre l’ús dels seus símbols quan competeixin a l’estat. 5. Crisi diplomàtica amb Bèlgica Kossove no és l’únic país que ha patit els lleigs de Borrell. A principi d’octubre va retirar l’estatut diplomàtic del delegat de Flandes a l’estat espanyol com a represàlia per les declaracions del president del Parlament de Flandes, Jan Peumans, en què criticava durament l’empresonament dels dirigents independentistes i en què qüestionava la qualitat de la democràcia espanyola. Borrell havia convocat l’ambaixador de Bèlgica a Espanya, Marc Calcoen, a la seu del ministeri perquè li donés explicacions sobre les ‘continuades desqualificacions de Peumans’. Era la tercera reunió entre el ministre espanyol i l’ambaixador belga arran de les declaracions de Peumans, que fa unes setmanes que va enviar una carta a la presidenta del Parlament de Catalunya, Carme Forcadell, per expressar-li el seu suport. No era la primera vegada que Belga patia l”autoritarisme’ de Borrell, en paraules de Carles Puigdemont. Abans el ministre d’Afers Estrangers espanyol, va ordenar a l’ambaixadora d’Espanya a Bèlgica, Cecilia Yuste, que demanés al govern belga de comparèixer en la causa oberta en aquest país contra el jutge Pablo Llarena i defensés la immunitat de jurisdicció d’Espanya i del magistrat. Bèlgica va respondre que hi ha separació de poder i va desestimar la petició de Borrell. 6. Desobeeix l’OTAN Borrell també he generat maldecaps a l’OTAN, de la qual Espanya forma part. A principi d’aquest mes el creuer antimíssils Mariscal Ustinov, el remolcador SB-406 i el petrolier Dubna, amb set-cents homes a bord i tots tres de la flota militar russa, van poder proveir-se de benzina durants tres dies al port de Ceuta. La sorpresa va saltar dimarts, quan el ministre d’Afers Estrangers rus Sergei Lavrov va anar a Madrid i es va entrevistar amb el seu homòleg, Josep Borrell. Feia dos anys aquest port era tancat a la flota russa, quan l’OTAN, en plena guerra de Síria, va obligar Espanya a deixar de facilitar-li l’ús.

Summary: Els sis motius pels quals Borrell hauria d’haver dimitit i encara no ho ha fet


Nour Salameh (Homs, 1982) va arribar a Catalunya fa vuit anys, fugint de la brutalitat i l’horror del règim de Síria. Va ser al 2011 i pretenia tornar al seu país al cap d’un any, però ara ja en porta vuit aquí. S’ha doctorat a la URV i actualment treballa en el programa d’igualtat i gènere de l’Institut Europeu de la Mediterrània (IEMed). També és professora del Màster en Estudis Àrabs Contemporanis de la UAB i viu a Torredembarra. Després que la dictadura l’anul·lés com a ciutadana, ara es defineix com atea i feminista. Des de Surtdecasa conversem pausadament amb ella. Clica aquí per llegir l’entrevista

Summary: Nour Salameh: ‘La llibertat és la capacitat d’escollir entre dues opcions’


El Consell Europeu va designar dimarts la nova cúpula de la Unió Europea per als cinc anys vinents. Si l’eurocambra no ho veta, Ursula Von der Leyen, ministra de Defensa d’Alemanya, serà la nova presidenta de la Comissió Europea; Charles Michel, primer ministre de Bèlgica, presidirà el Consell Europeu; el socialdemòcrata David-Maria Sassoli ja presideix l’eurocambra, i el socialista Josep Borrell serà l’Alt representant de la UE per a Afers Exteriors i Política de Seguretat. L’arrencada de la legislatura europea ha estat marcada pel Brexit i per Catalunya. El vet a la presència de Carles Puigdemont, Oriol Junqueras i Toni Comín al ple constitutiu del parlament va suscitar les primeres protestes a l’hemicicle, amb la intervenció contundent de l’irlandès Matt Carthy. A més, la manifestació independentista a Estrasburg, amb deu mil persones segons la policia local, fou la més gran mai vista davant de l’eurocambra en aquella ciutat. La qüestió catalana continuarà, atès que el Tribunal de Luxemburg estudiarà i es pronunciarà sobre el recurs de Puigdemont i Comín per a poder exercir d’eurodiputats i comptar amb totes les prerrogatives. I també haurà de resoldre la qüestió pre-judicial que ha presentat el Tribunal Suprem espanyol sobre la immunitat de Junqueras. Res d’afer intern: el conflicte català ja és un afer políticament i judicialment europeu. I la nova cúpula de la UE que arriba ara coneix prou bé el conflicte català i és probable que s’hi hagi d’enfrontar, sigui perquè el Tribunal de Luxemburg decideix a favor de Puigdemont i Comín, sigui perquè la sentència del Suprem contra els presos polítics torna a sacsar la política catalana i intensifica el conflicte amb l’estat espanyol. El coneixement del cas català no vol dir pas que els nous alts càrrecs de la UE siguin favorables a les tesis de l’independentisme, sinó que aquests últims anys hi han tingut una aproximació des de diversos punts de vista. La carpeta catalana els és incòmoda, perquè incomoda un dels estats més grans de la Unió, el desestabilitza, en un moment de grans conflictes oberts, com el Brexit, la crisi dels refugiats i l’ascens de la ultradreta, entre més. Sassoli, crític amb la repressió de l’1-O David-Maria Sassoli, periodista de professió i ex-presentador de la RAI, la televisió pública italiana, ha estat el primer d’assumir el càrrec com a nou president del Parlament Europeu per als dos anys i mig vinents, en substitució d’Antonio Tajani. Sassoli pertany al grup socialdemòcrata i d’entrada pot tenir un perfil menys bel·licista amb l’independentisme que no pas el seu predecessor, que pertanyia al grup del PP europeu. ‘El president del parlament ha de dialogar amb tothom. La meva porta ha d’estar sempre oberta’, va respondre ahir quan li van demanar, el dia que s’estrenava, sobre la qüestió catalana i el Brexit. Sassoli va manifestar-se després de la repressió espanyola contra l’1-O. Aleshores exercia de vice-president de l’eurocambra. ‘La situació s’ha d’abordar des de la política. S’ha de condemnar tot acte de violència, naturalment’, va dir a Ràdio Vaticana. Fins i tot va dir que la UE podia mitjançar entre Catalunya i Espanya. Ara, Sassoli era reticent a la independència: ‘Cal tenir present que l’eventual, hipotètica sortida de Catalunya d’Espanya podria tenir conseqüències molt greus per a Catalunya, que hauria d’obrir un procediment d’ingrés a la Unió Europea, amb conseqüències econòmiques molt importants.’ I afegia en un piulet el mateix Primer d’Octubre: ‘Els catalans que són als carrers no pensen en els problemes que els sotgen: procediment d’adhesió a la UE, blocatge del finançament de la UE, adeu a Schengen i als tractats comercials. El drama és això que vindrà després: una regió rica no ha de ser necessàriament una nació rica. I per entrar a la UE, els procediments són als tractats.’ Il dramma è ciò che accadrà dopo. Una ricca regione non è detto che sia una ricca nazione. E per entrare nell'UE procedure sono nei Trattati — David Sassoli (@DavidSassoli) October 1, 2017 Sassoli plegarà d’aquí a dos anys i mig perquè el demòcrata-cristià Manfred Weber n’agafi el relleu. Tanmateix, la situació de Puigdemont, Comín i Junqueras es resoldrà en un sentit o un altre durant el seu mandat i és probable que hagi de prendre alguna decisió important. Michel, mesos de tensió amb Espanya El primer ministre belga presidirà el Consell Europeu, en substitució de Donald Tusk. Farà una funció d’àrbitre entre els dirigents dels estats membres de la UE i serà un dels caps visibles de les institucions europees. Durant la tardor del 2017 va ser probablement el mandatari europeu més crític amb l’actuació repressiva del govern de Mariano Rajoy i la negativa a dialogar amb l’independentisme. El 27 d’octubre, després de la declaració d’independència del Parlament de Catalunya, va piular: ‘Una crisi política només pot solucionar-se mitjançant el diàleg. Fem una crida a una solució pacífica amb respecte per l’ordre nacional i internacional.’ A political crisis can only be solved through dialogue. We call for a peaceful solution with respect for national and international order — Charles Michel (@CharlesMichel) October 27, 2017 Pocs dies abans, la premsa belga havia publicat que la diplomàcia espanyola havia pressionat Michel per haver condemnat la repressió contra l’1-O i haver fet una crida al diàleg. A més, membres del seu govern, especialment els flamencs, han criticat públicament unes quantes vegades que hi hagi presos polítics i que l’independentisme sigui perseguit. Aquest fet fins i tot va originar una crisi diplomàtica entre Espanya i Bèlgica, amb retirades d’estatuts diplomàtics a càrrec de Borrell i declaracions bescanviades entre el ministre espanyol i el president del parlament flamenc, Jan Peumans. La tensió va traslladar-se al Consell Europeu, on Michel coincidia amb Rajoy. A més, Michel va defensar la independència de la justícia belga quan van refusar-se les euroordres i la premsa i els polítics espanyolistes clamaven contra Bèlgica. Von der Leyen i la carpeta Puigdemont La candidata a presidir la Comissió Europea ha de rebre encara l’aval de l’eurocambra. No se sap pas que Von der Leyen s’hagi pronunciat mai públicament sobre el conflicte català, però el pas de Carles Puigdemont per Alemanya l’any passat, on va romandre durant tres mesos mentre el Tribunal Superior de Slesvig-Holstein estudiava l’euroordre, indubtablement va posar el conflicte damunt la taula del govern d’Angela Merkel. La carpeta Puigdemont va tenir un gran ressò entre l’opinió pública alemanya. Fins aleshores, la majoria de la premsa alemanya havia estat molt reticent respecte de la qüestió catalana. Tanmateix, el cas de Puigdemont i la persecució judicial contra l’independentisme va fer virar a poc a poc l’opinió pública cap a posicions més favorables a l’independentisme i la denúncia de la repressió i la manca de diàleg del govern espanyol. Von der Leyen sí que va pronunciar-se quan la justícia espanyola va emetre la primera euroordre contra Puigdemont i els consellers exiliats a Bèlgica. En unes declaracions recollides per ZDF, va mostrar-se convençuda que l’arrestarien i que a Alemanya s’actuaria de la mateixa manera. ‘Tots els altres estats membres dins el sistema legal actuarien sobre una ordre d’arrest europea’, va dir. Borrell, la polèmica contínua La trajectòria de Borrell contra l’independentisme aquests últims anys va accentuar-se quan fou nomenat ministre d’Afers Estrangers espanyol, ara fa un any. D’episodis polèmics, n’hi ha hagut uns quants: la ‘desinfecció’ de Catalunya, la burla respecte de la situació de presó preventiva d’Oriol Junqueras, la discussió amb un periodista alemany perquè li feia preguntes sobre el cas català que no volia respondre en una entrevista en directe… I el darrer: acusar el conseller Alfred Bosch de ‘fer el ridícul’ per haver-se disculpat amb el poble mexicà per la matança dels colonitzadors espanyols. Una les seves primeres intervencions després del nomenament –pendent del vist-i-plau del Parlament Europeu– ha estat a la SER Catalunya. Borrell hi ha assegurat que no utilitzaria el càrrec per a treballar contra l’independentisme perquè el seu deure és representar la UE a l’exterior. Una de les qüestions més calentes que haurà d’abordar és el paper de mediació que fa la UE entre Sèrbia i Kossove, estat que Espanya no reconeix perquè va declarar la independència unilateralment. Borrell probablement haurà d’entrevistar-se amb dirigents kossovesos i assumir el paper que li pertoca com a Alt Representant. De fet, aquest càrrec té poca autonomia i va molt lligat a les decisions del Consell Europeu. Les competències en matèria de seguretat i de política exterior pertanyen encara als estats, recelosos de cedir-les a les institucions europees, i qualsevol moviment es negocia abans d’executar-se.

Summary: La nova cúpula de la UE coneix bé la dimensió del conflicte català


Fèlix Millet, Jordi i Gemma Montull i Daniel Osàcar són citats aquest matí a l’Audiència de Barcelona per a una vista oral en què es decidiran les possibles mesures cautelars que els demanarà la fiscalia, després de la sentència que els va condemnar a penes diverses de presó per l’anomenat cas Palau. A la vista, oberta al públic, hi són citats els quatre interessats, les defenses i les acusacions. Fèlix Millet va ser condemnat per l’Audiència a 9 anys i 8 mesos, Jordi Montull a 7 anys i 6 mesos i la seva filla a 4 anys i 6 mesos. Pel que fa a l’ex-tresorer de CDC Daniel Osàcar, el tribunal li va imposar una pena de 4 anys i 5 mesos. Tots han anunciat un recurs davant el Tribunal Suprem espanyol, però la fiscalia, tot i mostrar-se satisfeta amb la sentència, vol que se’ls apliquin mesures cautelars fins que no es faci pública la sentència definitiva, perquè són penes molt elevades. De moment, almenys deu de les parts implicades ja han anunciat que presentarien recurs de cassació. Són Millet; la seva dona, Marta Vallès; la filla d’ambdós, Laila; Jordi Montull i la seva filla Gemma; l’ex-tresorer Daniel Osàcar i CDC, també condemnada a retornar 6,6 milions d’euros; les empreses Bonoima i Aysen, propietat de l’àmbit personal de Millet; i Aurea Rusula, de l’àmbit de Jordi Montull.

Summary: Millet, els Montull i Osàcar tornen a l’Audiència per a saber si els imposen mesures cautelars


El sí en un referèndum d’independència a Escòcia s’imposaria amb el 51% dels vots, segons un sondatge de YouGov. L’unionisme, doncs, només aconseguiria el 49% dels sufragis. És la primera vegada, d’ençà de 2015, que un estudi demoscòpic dóna la victòria al sí. En el referèndum del 2014, el no es va imposar amb el 55,3% dels vots. Segons YouGov, el canvi de tendència es deu al fet que la gent que va votar en contra del Brexit cada vegada és més independentista. Concretament un 21% de la gent que es va oposar al Brexit (2016) i a la independència (2014), ara es decantaria per un estat propi. A diferència d’Anglaterra i Gal·les, la majoria dels escocesos es van oposar a la sortida de la UE. Concretament el 62% va votar a favor del ‘remain‘. Tot i decantar-se per la independència, la majoria dels enquestats no veuen en bons ulls un nou referèndum en un termini de dos anys, tal com es planteja la ministra principal Nicola Sturgeon. Segons YouGov, només un 34% estan a favor d’aquesta opció. El suport a una nova consulta s’amplia si també es fa créixer el marge per fer-la. Si el termini és de cinc anys, el 44% estan a favor i el 38% en contra. Preguntats pels afectes econòmics de la independència, el 42% dels enquestats creu que empitjorarà l’economia, mentre que només el 33% creu que la millorarà. La mostra del sondatge és de 1.039 persones majors de setze anys.

Summary: L’independentisme escocès s’imposaria amb el 51% dels vots en un segon referèndum


L’ex-primer ministre de França Manuel Valls ha dit que deixarà la política si no aconsegueix ser batlle de Barcelona. En una entrevista per les cadenes de televisió i ràdio BFMTV i RMC li han preguntat si abandonaria la política en cas de ‘fracassar’ en la seva nova aventura política, al que ell ha contestat ‘sí, sens dubte’. Escolteu ací les paraules de Valls: ‘De totes maneres, és una tria vital. La qüestió és si em quedaré a Barcelona, i la resposta és sí’, diu. Tanmateix, Valls diu que això no significa que trencarà el vincle amb França, perquè vindrà regularment. A la mateixa entrevista, Valls ha dit que dimarts dimitirà com a diputat a l’assemblea francesa. L’ex-primer ministre francès tindrà el suport de Ciutadans, tot i que la seva candidatura amagarà les sigles del partit d’Albert Rivera. La seva intenció era d’unir l’unionisme sota un mateix paraigües, però tant el PSC com el PP ja han rebutjat d’integrar-se a la seva llista.

Summary: Valls diu que deixarà la política si no és batlle de Barcelona


Avui a la matinada tretze persones s’han mort i sis més han estat ferides arran d’un tiroteig en un edifici municipal de la localitat nord-americana de Virginia Beach, a l’estat de Virgínia Occidental, segons que ha informat la policia. A més, James Cervera, el cap de la policia local, ha informat en roda de premsa que hi ha un agent que s’ha salvat gràcies a l’armilla antibales. Així i tot, ha indicat que el sospitós, que treballava com a funcionari municipal, ha estat abatut per les forces policíaques. Ha assenyalat que era un empleat ‘descontent’, però no ha donat detalls de quina podria haver estat el detonant d’aquest comportament. Una portaveu de l’FBI ha confirmat en declaracions a la cadena de televisió nord-americana CNN que han respost a l’incident.

Summary: Tretze morts en un tiroteig en un edifici públic als Estats Units


Fonts del govern espanyol han assegurat que una convocatòria d’eleccions autonòmiques per part del president de la Generalitat, Carles Puigdemont, implicaria la paralització de l’aplicació de l’article 155 de la constitució espanyola, malgrat que es mantindriala intervenció de les finances de la Generalitat que ja s’aplica. Segons aquestes fonts, si, en canvi, el president de la Generalitat fes una declaració d’independència s’aplicaria el 155 i més mesures. Les mateixes fonts assenyalen que l’objectiu prioritari de l’aplicació del 155 seria la convocatòria d’unes eleccions autonòmiques a Catalunya per a ‘restablir l’autogovern’, tot i que ara com ara no se sap si es farien aviat o no. L’abast d’aquesta intervenció i el nombre de conselleries que afectaria no és clar. Fonts del Ministeri d’Hisenda espanyol han apuntat també que, en cas d’aplicació del 155, preveuen de substituir el conseller d’Economia, Oriol Junqueras, per una altra persona de perfil ‘tècnic’ designada per l’administració espanyola. Segons el calendari que preveu la Moncloa, les mesures previstes per l’article 155 s’aprovarien dijous i divendres de la setmana entrant al senat, és a dir, els dies 26 i 27 d’octubre. S’hi faria una reunió de la comissió general de les comunitats autònomes i un ple on s’aprovarien les mesures. El govern espanyol ha transmès la idea que no serà pas la vice-presidenta del govern espanyol, Soraya Sáenz de Santamaría, l’encarregada de coordinar les competències de la Generalitat que vulgui assumir l’estat espanyol. Avui La Vanguardia explicava més detalls sobre la manera com pensen suspendre l’autonomia. El politòleg Josep Costa indicava en aquesta entrevista a VilaWeb que aquesta idea és contrària a la constitució, perquè contravé al dret de l’autonomia de les comunitats autònomes. L’article 155 no concreta mesures, però, sigui com sigui, no poden contravenir cap precepte de la constitució, diu Costa. Amb tot, admet que tot allò que sigui interpretable es resoldrà en favor dels propòsits del govern espanyol. Sembla que Rajoy pretén dissoldre tot el govern i que els seus ministres assumeixin les competències de la Generalitat, amb la previsió de convocar unes eleccions en què els partits independentistes (o els programes electorals d’aquests partits) siguin il·legalitzats. La Vanguardia, acompanyant aquesta informació filtrada per la Moncloa, ha publicat també que ERC proposava de convocar unes eleccions al parlament abans no s’apliquessin les mesures de l’article 155. Però la secretària general d’ERC, Marta Rovira, ho ha negat categòricament: Això és una MENTIDA com una casa de pagès! L'escenari electoral és un escenari perdedor pel país. No necessitem mandats partidistes. El mandat democràtic ja el tenim: referèndum de l'1 d'Octubre. Gas i República! @LaVanguardia https://t.co/UqHgzkLVbl — Marta Rovira Vergés (@martarovira) October 18, 2017

Summary: La intoxicació d’última hora de la Moncloa: eleccions en canvi d’aturar el 155


Esquerra Unida Catalunya (EUCat), nou referent d’Esquerra Unida (IU) a Catalunya, farà la seva assemblea fundacional el 29 de febrer, segons han avançat a Efe fonts coneixedores de la convocatòria. En aquesta assemblea oberta, es debatrà un document polític, a què ha tingut accés Efe i que subratlla la vinculació de EUCat a IU i al projecte de Catalunya en Comú. El document aposta per una ‘Espanya plurinacional en forma de república federal’, enfront de la ‘confrontació entre independentisme i immobilisme’. EUCat neix per impuls del sector crític d’Esquerra Unida i Alternativa (EUiA), enfrontat a la direcció de la formació. El cisma al si d’EUiA es va precipitar en vigílies de les eleccions espanyoles del 28 d’abril, quan el seu coordinador nacional, Joan Josep Nuet, va decidir deixar el grup parlamentari dels comuns i integrar-se en la candidatura d’ERC a congrés espanyol. Després del seu acostament a ERC, Nuet va renunciar al càrrec de cap d’EUiA, però en el seu lloc va ser nomenada una nova direcció de signe continuista. Les contradiccions entre EUiA i Esquerra Unida van portar al cap de la formació estatal, Alberto Garzón, a avalar els moviments dels crítics per reconstruir a Catalunya una força agermanada amb IU.

Summary: Esquerra Unida Catalunya, nou referent de la federació espanyola, farà l’assemblea fundacional el 29 de febrer


L’ex-diputat de la CUP i portaveu de Súmate, Antonio Baños, s’ha mostrat ‘desencantat i sorprès’ amb la decisió de l’ANC de rebutjar la seva candidatura a les eleccions al secretariat nacional que es van fer dissabte. Els comicis van tenir una participació del 20% i Elisenda Paluzie, professora d’Economia de la UB, va ser la candidata més votada. En declaracions a RAC-1, Baños no ha volgut opinar sobre si s’han d’impugnar les eleccions, encara que reconeix que sap que ‘algú ho vol tirar endavant’. Podeu escoltar tota la intervenció ací: El motiu de l’exclusió de Baños és que va participar en una tertúlia radiofònica quan ja era candidat, fet que l’entitat considera que contravé el reglament que regula les eleccions al Secretariat Nacional. ‘Entenc que algú que té accés fàcil a un micròfon pugui fer campanya més que un altre que viu al Pont de Suert i treballa en una oficina’, ha ironitzat. L’ex-diputat de la CUP, ha considerat que la seva expulsió ha servit per a sacsejar l’ANC. ‘Si això serveix per obrir finestres i fer córrer l’aire, endavant’, ha dit. Baños ha retret l’ANC la decisió d’expulsar-lo, perquè aquesta mateixa situació es va donar fa dos anys, en les darreres eleccions del secretariat nacional: ‘Em vaig presentar i amb el mateix reglament, em van expulsar’. En aquella ocasió, Baños va recórrer la seva expulsió i se’l va readmetre i ara ‘donava per fet que l’assumpte estava aclarit’.

Summary: Baños es mostra ‘desencantat i sorprès’ amb l’ANC després de ser exclòs


Aquesta setmana les Assemblees de Lectors de VilaWeb continuen, amb les sessions de Sabadell i Vic. Dilluns de la setmana vinent es farà a Lleida. –Dimarts 26 de febrer: Sabadell, a les 19.00 (al Casal Pere Quart, Rambla, 69). –Divendres 1 de març: Vic, a les 19.00 (a l’edifici el Sucre, Historiador Ramon d’Abadal i de Vinyals, 5). –Dilluns 4 de març: Lleida, a les 19.00 (Institut d’Estudis Ilerdencs, plaça de la Catedral, 2). Les primeres sessions de l’Assemblea s’han fet ja a València, Ontinyent, Gandia, Girona i Perpinyà. Feu-vos subscriptors de VilaWeb El contacte directe amb els lectors, en vint-i-una ciutats L’Assemblea de Lectors de VilaWeb ha fet enguany un salt important de dimensió. Després d’anys de fer quatre sessions (Perpinyà, Barcelona, Palma i València), l’any passat s’hi va incorporar Vic i enguany tindrà lloc en vint-i-una ciutats dels Països Catalans, entre el febrer i el maig. L’Assemblea de Lectors de VilaWeb és una reunió anual en què els subscriptors i més lectors poden parlar directament amb la direcció del diari durant dues hores. En les assemblees, VilaWeb explica la seva situació actual i els projectes immediats de futur, que són discutits de manera pública. La direcció de VilaWeb escolta també els comentaris, les crítiques i els suggeriments que els lectors poden fer i en acabat es fa un col·loqui obert sobre la situació política del país, sobre el paper dels mitjans de comunicació i sobre les qüestions que els lectors vulguin debatre. En les assemblees, hi participen diversos membres de la redacció de VilaWeb. Catorze mil subscriptors ja impulsen el periodisme de VilaWeb La llibertat de premsa i el dret d’informació es troben com més va més amenaçats, en un món que aquests darrers anys ha girat obertament cap a l’autoritarisme. Tal com remarca el Reuters Institute, avui els mitjans són més necessaris que mai, però també són menys sòlids que mai a causa dels grans canvis tecnològics i socials que han viscut. I la creació de comunitats de lectors que els donin suport i els considerin portaveus públics sembla la millor solució per a reforçar el paper de la premsa en qualsevol democràcia. La caiguda progressiva de la publicitat fa encara més necessària l’opció de comptar amb un col·lectiu de subscriptors. En aquesta línia, VilaWeb fa anys que malda per crear una potent comunitat de lectors compromesos que col·laborin constantment amb el diari. I ara, per primera vegada, podem anunciar que ja té una comunitat de catorze mil membres i que els subscriptors són la principal font d’ingressos del diari. Aquests lectors, que fan el pas de pagar d’una manera completament voluntària 60 euros o 120 cada any i que ajuden constantment la redacció, concreten per mitjà de la solidaritat i el compromís aquest model de periodisme que VilaWeb defensa i troba necessari per a fer possible el creixement dels mitjans propis als Països Catalans. Els catorze mil membres de la comunitat són, doncs, la base que ha servit per a transformar VilaWeb i adaptar-la a les noves circumstàncies, tot mantenint els principis d’independència professional, rigor, qualitat i compromís cívic que l’han definit d’ençà del primer dia, ara fa vint-i-quatre anys. També són la base a partir de la qual VilaWeb es proposa d’arribar, si més no, a la fita de vint mil subscriptors, necessaris per a encarar amb èxit els canvis que hi ha en el món de la comunicació, en els quals la caiguda dels ingressos derivats de la publicitat serà un dels desafiaments més immediats. Arribats a aquesta xifra de catorze mil membres, VilaWeb pot fer un pas endavant i en les assemblees de lectors anunciarà noves iniciatives. Per exemple, que tots els subscriptors podran veure el diari sense anuncis, tant en la web com en el mòbil, si ho volen. VilaWeb, que sempre ha estat pioner i ha marcat línies de futur en el periodisme català, va emprendre el projecte de subscripció el 2004, molt abans que cap altre mitjà digital, convençut ja aleshores que aquesta seria la via més important de suport al diari. El projecte ha anat creixent i madurant mercès al contacte constant amb la comunitat de lectors i atenent els seus suggeriments. VilaWeb sempre ha refusat d’implantar murs de pagament i de restringir l’accés a parts del diari, perquè considera que té la responsabilitat editorial de fer arribar a tothom la millor informació possible i això és incompatible amb el fet de donar més bona informació a qui pagui més. De bon començament, VilaWeb ja es va adherir als principis del moviment conegut per Non-Profit Media, que aplega diaris, de propietat de mena diversa que consideren que la seva funció primordial és social i que, per això mateix, els seus beneficis reverteixen en el mitjà. Una característica d’aquests mitjans és que exerceixen de portaveus d’un col·lectiu humà que també els fa costat econòmicament. Per això VilaWeb presenta la subscripció no pas en termes mercantils –en canvi d’un producte especial que no tenen els altres lectors–, sinó en termes de compromís i de suport a la veu del diari que, finalment, vol representar una sensibilitat social particular. Més transparència per a un periodisme encara millor Per a fer possible que aquesta veu sigui forta, cal una redacció altament professional, absolutament independent però alhora compromesa i oberta. Per això VilaWeb ha desenvolupat un model de relació diferent amb els lectors i els subscriptors que inclou fins i tot la redacció, a la qual es pot accedir lliurement, i un exercici permanent de transparència que té cada any la màxima expressió en les Assemblees de Lectors. Enguany VilaWeb encara anirà més lluny i aplicarà al diari indicadors de confiança que ajudaran el lector a entendre qui ha fet cada notícia, com i per què. Aquests indicadors seguiran la línia desenvolupada per The Trust Project. Amb això, els lectors podran entendre millor la feina de la redacció i podran opinar amb més propietat sobre els articles i sobre qualsevol circumstància relacionada amb VilaWeb. Aquests indicadors de transparència inclouran la guia editorial del diari, referències molt més clares sobre els autors dels articles i la seva expertesa i possibles conflictes d’interessos, la definició encara més nítida dels diversos estils de publicació i les conseqüències que tenen (ara opinió i notícies van clarament separades, però s’hi inclouran variables com ara la crònica o l’anàlisi) i també un sistema més directe de contacte amb els autors per a demanar aclariments. Actualment, VilaWeb ja té mecanismes establerts en aquest àmbit, com ara el correu del director (director@vilaweb.cat) al qual es pot adreçar qualsevol queixa i demanda d’aclariment, que sempre es respon. Des d’aquesta pàgina també es poden demanar qüestions concretes als responsables dels continguts, d’administració o de publicitat o bé telefonar o visitar la redacció. La comunitat de lectors té al seu servei la XarxaVW, un espai propi i autogestionat on poden posar-se en contacte entre ells, participar en debats i comentar la feina dels periodistes. VilaWeb no entra mai en polèmiques públiques interessades sobre els seus continguts o sobre les seues decisions editorials, però no defuig mai cap qüestionament ni demanda que hom li pugui fer per mitjà d’aquests canals o en actes públics com ara les Assemblees de Lectors. Una feina professional al servei d’una causa col·lectiva La independència de la redacció és fonamental per a acomplir la feina de VilaWeb. Per això l’empresa sempre ha blindat la redacció contra qualsevol pressió externa, fos quina fos. Això inclou la pressió dels anunciants o dels governs, però també la dels lectors. VilaWeb considera que la guia de la redacció ha de ser professional, és a dir, que ha de recuperar les millors eines del periodisme tradicional i adaptar-les als desafiaments de l’època i de les tecnologies. Els periodistes de VilaWeb han de poder treballar a tota hora guiats per l’obsessió d’oferir als seus lectors la millor versió de la veritat que es pugui obtenir.

Summary: L’Assemblea de Lectors de VilaWeb arriba aquesta setmana a Sabadell i Vic


El president del PP d’Alacant , José Ciscar, ha renunciat a ser el candidat a presidir la Diputació d’Alacant. Ciscar ha fet aquest anunci en conferència de premsa, informant que no recollirà l’acta de diputat i que centrarà les seves tasques en ser diputat a les Corts. El candidat del PP serà el batlle de Calp (Marina Alta), César Sánchez. Ciutadans (C’s) havia posat com a condició per donar suport el PP a la Diputació d’Alacant, la llista més votada, que el candidat no fos Ciscar, ex-vice-president del govern amb Alberto Fabra, assegurant que no representava la regeneració. Amb tot, C’s exigeix també renúncia d’un altre diputat, encausat per prevaricació i desobediència. En aquest sentit, el síndic adjunt de C’s a les Corts, Emigdio Tormo, ha dit a través d’un comunicat que la renúncia de José Císcar ‘és benvinguda, però el PP encara té un encausat per prevaricació en la seva llista per a aquesta institució’. Els populars necessiten el vot de l’únic diputat de C’s per tenir la majoria absoluta a la Diputació d’Alacant. Segons que ha explicat Tormo, ‘les dues línies vermelles de Ciutadans per permetre que governi la llista més votada són la regeneració democràtica i que no hi hagi imputats’. ‘Ciutadans ha considerat que Ciscar no podia ser el president de la Diputació perquè la seva gestió política com a conseller i com a vice-president del Consell no l’avala per gestionar els 200 milions d’euros que la corporació provincial té de pressupost’, ha assenyalat el síndic adjunt de Ciutadans , qui ha subratllat que ‘Ciutadans no donarà suport a cap llista en què hagin encausats per corrupció’. ‘Císcar ha demostrat responsabilitat, però encara queda la segona part i és impossible votar a la llista més votada si Bernabé Cano, encausat per prevaricació i per desobediència a sentència ferma, no renuncia a la seva acta de diputat provincial’, ha conclòs Tormo.

Summary: Ciscar renuncia a presidir la Diputació d’Alacant vetat per C’s


La direcció de CaixaBank ha comunicat avui oficialment als sindicats la intenció de presentar un ERO per a ajustar la plantilla a les necessitats del banc. Fonts sindicals i del banc han precisat a Efe que dijous vinent, dia 10, els sindicats han estat convocats per començar les negociacions. Segons fonts sindicals citades per Europa Press, 2.000 treballadors poden ser acomiadats. La plantilla actual és d’unes 32.000 persones. En el darrer informe de resultats, el setembre del 2017, CaixaBank va comunicar que en els primers nou mesos de l’any havia guanyat 1.768 milions d’euros, és a dir, un 18,8% més que el mateix període que l’any anterior. Els sindicats ja esperaven l’anunci d’aquest ERO, perquè a final de novembre CaixaBank va presentar el pla estratègic fins el 2021 i va anunciar que els tres anys vinents preveia de reduir 821 oficines urbanes, un 18% de la xarxa actual. El conseller delegat del banc, Gonzalo Gortázar, ja va dir llavors que la retallada de personal es faria negociadament amb els sindicats. Segons Caixabank, l’objectiu d’aquest procés és avançar en la transformació de la xarxa d’oficines urbanes, mantenir la d’oficines en l’àmbit rural i potenciar els serveis digitals. Fonts sindicals han confirmat a Efe que la direcció havia comunicat avui oficialment la seva intenció d’emprendre un procés d’acomiadament col·lectiu, a l’empara de l’article 51 de l’Estatut dels Treballadors, i de modificar substancialment condicions de treball de la plantilla, en consonància amb els articles 40 i 41 d’aquest mateix estatut. CaixaBank, que tenia el 2014 un total de 5.358 oficines, tant urbanes com rurals, preveu d’acabar el 2019 amb 4.461 sucursals i arribar al 2021 amb 3.640. ‘Hi haurà un excedent de plantilla i mirarem de negociar amb els sindicats la millor manera de fer-hi front’, va dir al novembre el conseller delegat del banc. Tanmateix, els sindicats diuen que no acceptaran sortides forçoses al banc.

Summary: CaixaBank anuncia un ERO per a acomiadar 2.000 treballadors després d’haver notificat uns beneficis extraordinaris


Esquerra Republicana rebutja de ple que des de l’estat espanyol i alguns partits constitucionalistes es vinculi independentisme i odi a Espanya. El conseller Carles Mundó ho ha titllat de ‘repugnant’ i ha dit: ‘No només no tenim odi a Espanya, sinó que estimem els ciutadans espanyols. Els independentistes som demòcrates, no antiespanyols’. En un acte de campanya a Tarragona, Mundó ha afegit: ‘Només volem que a tothom li vagi bé, a nosaltres i a ells també. S’inventen l’odi a Espanya per justificar-se ells’. S’ha referit al PP com ‘el partit més corrupte d’Europa’ i ha criticat el PSOE pel cas dels ERE. Ha insistit que els republicans tenen l’única candidatura capaç de derrotar Ciutadans. La número dos per Barcelona, Marta Rovira, ha demanat un ‘mandat fort i potent’ per continuar amb el projecte independentista i ‘posar-lo a velocitat de creuer’. El portaveu de Demòcrates, Antoni Castellà, ha criticat durament Ciutadans: ‘Sí, l’Espanya que ells defensen, el nacionalisme i populisme que defensen és l’amenaça més gran a la UE des de la segona guerra mundial. Ho és!’ Per últim, Ernest Maragall ha lamentat que Miquel Iceta s’hagi ‘apropiat’ de la història i les idees del PSC.

Summary: ERC titlla de ‘repugnant’ que es vinculi independentisme i odi a Espanya i proclama la seva ‘estima pels espanyols’


L’informe del Síndic de Greuges per al 2017, presentat avui a les Corts, destaca ‘el dany considerable’ que ha produït la Conselleria d’Igualtat, dirigida per Mónica Oltra, pel fet d’incomplir la seva obligació legal de col·laborar amb aquesta institució. ‘La situació a què s’ha arribat resulta difícilment sostenible’, ha dit el Síndic Major, José Cholbi. Segons l’informe, de les tretze administracions que no han respost a les peticions d’informació de la institució després de diversos requeriments, la Conselleria d’Igualtat ocupa el primer lloc, amb 133 queixes, i, a més, en 95 resolucions no han donat resposta als recordatoris del Síndic. Cholbi ha lamentat que, per primera vegada, en un nombre d’expedients destacat, ha hagut de dictar resolucions sense haver rebut ‘cap resposta’ de la conselleria, després de reiterats requeriments i de més de quatre mesos d’espera. Això, segons ha explicat, és un incompliment de la llei de la institució.

Summary: El Síndic de Greuges acusa Oltra de ‘danyar’ la Conselleria d’Igualtat


Ahir a la tarda es va fer al Col·legi de Periodistes de Catalunya una assemblea extraordinària del PEN Català. Els socis havien de debatre i decidir sobre un únic punt de l’ordre del dia: ‘Proposta i aprovació, si escau, de l’exercici, en nom de l’Associació, de l’acció de responsabilitat prevista a l’article 322-17 del codi civil de Catalunya contra la Sra. Carme Arenas Noguera pel rescabalament dels danys econòmics causats a l’associació PEN Català durant l’exercici per part seva dels càrrecs de presidenta i secretària general de la Junta Directiva de l’entitat.’ La junta li reclama 373.000 euros, una quantitat que sorgeix de comptes sense justificar d’aquests últims deu anys, després d’haver fet una auditoria externa. El nucli del conflicte prové del fet que Arenas va retirar petites quantitats de diners, de manera continuada, d’un compte fent servir només la seva signatura, tot i que és establert que les associacions en necessiten dues. A l’assemblea, hi van assistir cent socis i hi havia cent un vots delegats. Es van comptabilitzar 198 vots: 169 vots a favor de la junta, 24 en contra i 5 en blanc. De manera que, per una majoria àmplia, es va facultar la junta per a prendre mesures contra Carme Arenas, per les irregularitats econòmiques que no pot justificar. Es preveia que l’assemblea seria llarga i ho va ser: més de tres hores. L’oratge, plujós i encapotat, anava en sintonia amb la situació. Tensió i nerviosisme. Segons que han explicat a VilaWeb diversos socis assistents a l’assemblea, a les sis de la tarda la sala era gairebé buida, una trentena de socis a tot estirar. Després, es va anar animant fins a arribar al centenar. La taula que presidia la sala era formada d’esquerra a dreta pel vice-president de les Illes Balears, Miquel Àngel Llauger; el vice-president Jaume Subirana; la secretària, Gemma Rodríguez; la presidenta, Àngels Gregori; i els dos advocats de la junta. Primer va intervenir Àngels Gregori explicant tots els esdeveniments succeïts d’ençà que ella havia assumit la presidència de l’entitat, el juny de l’any passat, fins ara. Després van parlar els dos advocats, que oferiren una visió pràctica dels fets –no jurídica–, sense entrar en detalls de factures concretes. Van centrar-se en el fet irregular que Carme Arenas tenia una sola signatura per a treure diners d’un compte del banc. Legalment, això no és permès a les associacions, a les quals, per una qüestió de seguretat, sempre requereixen dues signatures. Després va intervenir Carme Arenas, que va apel·lar a la tasca que havia fet durant tants anys al PEN, als projectes realitzats i a les fites aconseguides, i va dir sentir-se atacada i desprotegida. Però no va entrar a justificar les irregularitats econòmiques de les quals és acusada. Tot seguit, va intervenir el seu advocat. El seu principal argument fou que no havia pogut veure en cap moment l’auditoria ni cap paper, fet que els membres de la junta han negat. La presidenta, Àngels Gregori, no va entrar a discutir amb l’advocat d’Arenas, només va assegurar que totes les reunions fetes amb Carme Arenas, el seu advocat i més socis s’havien enregistrat i que, per tant, hi havia una prova oral que refutava l’acusació de l’advocat d’Arenas. En el torn de paraules dels socis, van intervenir socis a favor de Carme Arenas i en contra. L’ex-presidenta va rebre el suport apassionat i la defensa de Dolors Ollé, que havia estat presidenta del PEN quan ella n’era secretària. També l’escriptora Maria Barbal s’hi va manifestar a favor i va llegir un escrit de Josep-Maria Terricabras, que era a Brussel·les, també favorable a Arenas. I encara va parlar el poeta Narcís Comadira, defensant-la. Però Dolors Ollé va tenir la mala fortuna de dir que el PEN que ella havia heretat quan va assumir la presidència era inodor, insípid, incolor i invisible. I això va irritar alguns dels socis que formaven part de la junta del PEN anterior a la seva presidència, presents a l’assemblea, que li ho van recriminar: Mercè Ibarz, Vinyet Panyella, Àlex Broch… Ara, més enllà dels enfrontaments i el nerviosisme, va ressonar per sobre de totes les intervencions la de l’ex-editor i escriptor Carles Jordi Guardiola, que va demanar una mediació per arribar a un acord, abans d’arribar als tribunals. També l’escriptora Bel Olid, donant suport a les accions de la junta, es va manifestar a favor d’arribar a un acord. Una part dels socis que han donat el sí a la junta creuen, amb tot, que és un afer complex, que s’ha traslladat als socis d’una manera precipitada i que haver de decidir en aquestes circumstàncies no és adequat. La mediació hauria de resoldre, per una banda, els deutes fiscals que es deriven d’aquestes irregularitats. I també uns altres punts tèrbols, com el fet de si Carme Arenas tenia una comissió de servei o d’excedència quan presidia el PEN, situació laboral sobre la qual no hi ha cap document que hi posi llum. Hi ha moltes coses enlaire. Aquest matí la junta del PEN ha convocat una conferència de premsa per valorar l’assemblea i explicar els passos a seguir d’ara endavant.

Summary: Els socis del PEN faculten la junta perquè prengui mesures contra Carme Arenas


Un àrbitre fou amenaçat, perseguit i agredit durant el partit entre el Terres Noves del Senyera F.C. i el Moixent de Primera Regional de divendres passat. Quan l’equip visitant es va marcar, uns quants jugadors locals van insultar i van intentar agredir l’àrbitre, i hi va haver un grup considerable d’afeccionats que van saltar al terreny de joc per a afegir-s’hi. Així es pot veure en el vídeo enregistrat per una de les espectadores del partit. Segons publica el diari Levante-EMV, l’àrbitre va detallar en l’acta del partit els incidents, destacant greus insults i amenaces de mort i una puntada de peu en el turmell dret. També hi feia constar que una part del públic local va fer càntics ofensius durant tot el partit i duia bengales i petards. La intervenció d’alguns dels jugadors va impedir que l’àrbitre fos agredit de manera més greu.

Summary: Greus amenaces, persecució i agressió d’un àrbitre en un partit de la primera regional valenciana


Coincidint amb la sessió constitutiva del Parlament Europeu, el Consell per la República ha convocat una manifestació a Estrasburg el 2 de juliol per a demanar que no vetin Carles Puigdemont, Toni Comín i Oriol Junqueras com a eurodiputats. EN DIRECTE | Milers de catalans es concentren a la rodalia del Parlament Europeu a Estrasburg L’objectiu és aconseguir una demostració multitudinària de suport a la democràcia i per la llibertat dels presos polítics. Un gest per a reclamar al Parlament Europeu que no permeti l’exclusió dels tres diputats catalans, que han rebut el suport de 2,3 milions de ciutadans a les urnes. A més, volen aprofitar la mobilització per exigir a l’estat espanyol que compleixi la resolució del Grup de Treball de Detencions Arbitràries del Comitè de Drets Humans de l’ONU i que alliberi els presos polítics.  Eurodiputats interrompen Tajani exigint la presència de Puigdemont, Comín i Junqueras La protesta d’Estrasburg serà la tercera manifestació multitudinària que organitzen els catalans en menys d’un any i mig fora dels Països Catalans. Ja es van aplegar 45.000 persones a Brussel·les el 7 de desembre de 2017. I fa poc hi hagué una mobilització a Madrid en què van participar més de 120.000 manifestants, segons els organitzadors. El Parlament Europeu manté el silenci sobre el recurs de Puigdemont i Comín Quan comença i quin recorregut tindrà la manifestació? Hi ha dos actes prevists el 2 de juliol. La primera convocatòria serà a les nou del matí, per a acompanyar els eurodiputats quan entrin al Parlament Europeu. I més tard es farà un acte central al pont de Joseph Bech, a la cantonada amb el carrer Lucien Febvre, davant l’eurocambra. Serà a les dotze del migdia, durant el descans parlamentari. D’aquesta manera, volen que la pausa coincideixi amb accions de protesta i discursos polítics. La plataforma ciutadana Omplim Estrasburg ha organitzat un acte complementari. Una vegada acabat l’acte institucional de les 14.00, demanen a tothom que els acompanyi fins a l’entrada principal del Parlament Europeu. Volen entrar al registre del parlament un manifest en defensa dels eurodiputats Oriol Junqueras, Carles Puigdemont i Toni Comin, que ja ha estat signat per més de 32.000 persones. Què es pot fer el dia abans? A banda la possibilitat de visitar la catedral de Notre-Dame, el centre històric i el parlament, el dilluns 1 de juliol hi haurà un debat sobre Catalunya al FEC d’Estrasburg, situat a la plaça de Saint-Etienne número 17. L’acte porta el títol de ‘Catalunya i Europa, en defensa de les llibertats’ i començarà a les 18.30. Acte a Estrasburg la vigília de la manifestació. @ANC_FRANCE @DonesRepublica @JordiMagria1 pic.twitter.com/27Zi8db6Hq — Omplim Estrasburg – Comunicats (@OmplimEST) June 23, 2019 I els qui no van a Estrasburg? Diversos col·lectius també han convocat una manifestació alternativa per a aquells que no s’han pogut desplaçar fins a Estrasburg, però volen reclamar la legitimitat del seu vot i en la defensa dels eurodiputats Junqueras, Puigdemont i Comín. La convocatòria és demà a les 19.00 hores al número 90 del passeig de Gràcia, davant la seu de la Comissió Europea a Barcelona. ATENCIÓ EUROPA!!!Sortim als carrers per reclamar la legitimitat del nostre vot Per fer sentir la veu de les minories nacionals, que som ofegades per decidir el nostre futur Per els drets socials i nacionals 📅 Dimarts 2 juliol🕙 19hores📍Pg Gràcia 90#OmplimPasseigDeGràcia pic.twitter.com/14l6rgNlYi — Omplim Estrasburg – Comunicats (@OmplimEST) June 27, 2019 Qui hi dóna suport? La manifestació d’Estrasburg ha estat impulsada pel Consell per la República, però s’hi han afegit col·lectius com ara l’Assemblea Nacional Catalana, l’Associació de Municipis per la Independència, Òmnium, Poble Lliure, Crida Nacional, Reagrupament, Demòcrates, Esquerra Republicana i Junts per Catalunya. Com es pot arribar a Estrasburg? L’ANC organitza autobusos i vols xàrters. Per desplaçar-se fins a Estrasburg, també es poden fer servir aquests mitjans: Autobús. De Barcelona a Estrasburg hi ha 1.131 km. Hi ha línies regulars d’autobusos, però algunes sectorials de l’ANC, com la d’Urgell, Ribera d’Ebre, Tàrrega, Barcelona, la Garriga, Palamós, Figueres, Manresa, Palautordera, Banyoles, Vall de Ribes, Vilafranca del Penedès i Vic ja han anunciat que havien contractat autocars per a anar-hi. Algunes sectorials han publicat que ja els tenen plens. El viatge amb bus dura unes quinze hores. Més informació de busos, a les xarxes socials de ‘Pugem i Omplim Estrasburg’ i al mapa de l’Alerta. A hores d’ara ja n’hi ha 64 de confirmats. Avió. No hi ha vol directe a Estrasburg. La millor opció és volar fins a Basilea i anar a l’estació de tren de Saint Louis, on passa un tren cada mitja hora fins a Estrasburg. Els bitllets de tren són força barats, entre 21 euros i 35. El trajecte dura una hora. L’ANC ofereix vols xàrter. ⬛⬜ Com a membres del @ConsellxRep omplim Estrasburg el 2 de juliol.🚌 Consulta amb la teva territorial els viatges en autocar.✈ O truca al 93 655 98 57 per informació sobre vols xàrters.#MakeAMove pic.twitter.com/XsSTCDlL1l — Assemblea Nacional 🧭 (@assemblea) June 11, 2019 🔵 VOLS XÀRTER ESTRASBURG 🔵 Vol anada i tornada el dia 2 juliol Sortida: 4:30h dia 2 Tornada: 22h dia 2 Trasllat al centre d’Estrasburg anada i tornadaPreu: 495€ persona Opcional: 20€ trasllat aeroport BCN anada i tornada Torelló, Manlleu i Vic #2JTotsAlParlamentEU pic.twitter.com/EAW5oyNj4T — Pugem i Omplim Estrasburg (@PugemP) June 8, 2019 De Girona estant, també es pot anar fins a Karlsruhe i després agafar un tren que triga quaranta minuts a arribar a Estrasburg. Automòbil. El trajecte amb automòbil dura unes deu hores. El cost de combustible oscil·la entre 130 euros i 190. A Estrasburg hi ha els pàrquings Relais-Tram, on es pot aparcar l’automòbil no gaire lluny d’una parada del tramvia, que arriba al centre ràpidament. El preu de l’aparcament inclou bitllets d’anada i tornada amb tramvia per a tots els ocupants del vehicle. 🔴 VEHICLES COMPARTITS 🔴 Des de @PugemP i @OmplimEST estem creant un grup per compartir vehicles i despeses. Tots els interessats poden adreçar-se al nostre grup de telegram seguin aquest enllaç.https://t.co/kcG8w5DNVN#2JTotsAlParlamentEU#OmplimEstrasburg — Pugem i Omplim Estrasburg (@PugemP) June 21, 2019 Tren. El trajecte amb tren és molt més llarg i car. Hi ha l’opció d’agafar el TGV de Sants fins a Montpeller, on cal fer un transbordament i agafar un tren amb direcció a Estrasburg. On allotjar-se? Malgrat que hi ha una seu del Parlament Europeu, Estrasburg no té gaire capacitat per a acollir visitants. Aquells dies s’hi traslladarà la major part de treballadors del parlament que acostumen a fer feina a Brussel·les, i això acabarà implicant un cert col·lapse. Molts hotels ja són plens: un 80% de l’oferta. A Estrasburg, aquells dies, les ofertes més barates d’hotels voregen els cent euros la nit, però la gran majoria tenen els preus molt més elevats. En el cas dels Airbnb, els preus baixen. Una altra opció és allotjar-se a Offenburg, un vilatge d’Alemanya a 21 quilòmetres escassos. És molt ben comunicat amb Estrasburg. Cada dia hi ha una desena de trens que connecten les ciutats per només deu euros, en un trajecte que dura mitja hora. D’aquesta opció, també se’n serveixen els treballadors del Parlament Europeu. Per això alguns hotels ja anuncien les últimes places. L’avantatge d’aquesta tria és que els preus són molt més barats, la major part uns cinquanta euros per nit.

Summary: Guia de la manifestació del 2 de juliol a Estrasburg: actes, horaris, transport…


A la ‘sala de màquines’, ‘entre bambolines’, als ‘vestidors’ d’un debat polític, tot és menys èpic que no pas s’aferren a creure els compols. Si més no, en el debat que s’ha vist avui al CCCB, organitzat per VilaWeb i en què han participat els tres partits independentistes que es presenten a les eleccions espanyoles –ERC, Junts per Catalunya, Front Republicà– i En Comú Podem. Ras i curt, tots els partits que no van donar suport al 155. El to que s’ha vist al debat ha estat fidel al que es palpava prèviament al reservat que compartien els candidats i els seus equips abans de saltar a l’escenari. Cadascú amb el seu desplegament, tots amb una certa tensió continguda, però amb la seguretat que ningú no trauria a passejar ETA, ni s’acusarien mútuament de supremacistes ni colpistes.  Asens, Borràs, Fachin i Gómez del Moral participen en el debat de VilaWeb Al debat, no hi hauria desentonat gens el to conciliador de Meritxell Batet, del PSC, però sí el d’Inés Arrimadas i el de Cayetana Álvarez de Toledo. No van ser convidades pel diari a l’entendre que si no podien ser-hi presents el caps de llista d’ERC i JxCat, Oriol Junqueras i Jordi Sànchez, tampoc havien d’assistir-hi els representants dels partits que van aplicar el 155. Els seus noms no van aparèixer ni una sola vegada en tot el debat, tret del de l’aristòcrata, abans que comencés: ‘Si vol, la desfio a un debat en argentí’, comentava irònicament Albano-Dante Fachin, el més matiner –el debat era a les dotze– a arribar a la porta del CCCB. Segurament, no volia sorpreses en l’únic debat en què podia participar i per això ja estava a lloc mitja hora abans. Mentre Fachin fa temps a fora fumant, qui sí que entra a la sala d’espera és Gerard Gómez del Moral. ‘Estic com una sopa’, diu mentre aprofita l’últim espai del kleenex. La sala és àmplia, quadrada, amb una gran taula al centre, i Del Moral s’hi asseu per preparar el debat. Al costat, Vicent Partal, que prepara la intervenció inicial. Un silenci sepulcral i només queden quinze minuts perquè comenci el debat. On és el frenesí? Una membre de l’equip de premsa del Front Republicà m’explica les limitacions que tenen, entre les quals, la pressupostària. Diu que en el seu cas disposen de menys de 40.000 euros. ‘N’hi ha que superen el milió d’euros.’ De cop, la sala s’omple. Arriba Laura Borràs, acompanyada d’un seguici de sis persones més, entre membres de premsa, Francesc de Dalmases i un membre de seguretat. També arriben Pilar Calvo i Anna Tarrés. De sobte, hi ha xivarri, tothom parla amb tothom, algunes abraçades i gent d’amagat endrapant croissants. Això sí que és una war room! Finalment els independentistes es miren a la cara, crònica d’Andreu Barnils Quan toquen les dotze, arriba Jaume Asens. La seva delegació competeix aferrissadament amb la de Borràs per veure quina és la més nombrosa. Inalterable i seriós com sempre, l’encara tinent de batlle de l’Ajuntament de Barcelona saluda tothom. Partal, que serà el moderador de l’acte, demana un moment d’atenció per a explicar que el debat s’estructurarà en uns blocs; que, per cert, després tothom passa per alt. Mentre es fa el sorteig dels torns d’intervencions, que tampoc no seran respectats, alguns ultimen les salutacions. Com la que es fan Asens i Sibina de manera cordial; la conversa que mantenen Gómez del Moral i Fachin, qui sap si recordant vells temps al parlament; o Tarrés, que encoratja Borràs amb abraçades i petons, com si saltés a la piscina abans d’uns jocs olímpics. La sortida a l’escenari és tan improvisada que Asens hi puja amb la motxilla. El debat, com era d’esperar, no és pas agressiu i es desenvolupa de manera amable. Fins i tot, Gómez del Moral cedeix un torn a Fachin veient que va molt embalat, però també hi ha moments per als miquels i les cleques. Quan s’acaba, el reservat torna a omplir-se i tothom hi comenta la jugada. Asens, el darrer d’arribar, és el primer d’anar-se’n. Albano-Dante Fachin ataca la safata de croissants: ‘Ara sí que tinc gana!’ Gerard Gómez del Moral, que en menys de vint-i-quatre hores ha fet dos debats, es mostra moderadament satisfet i no se n’amaga: ‘Jo ja sabia que venien a degollar-me. Però bé, oi?’

Summary: Un debat sense ETA ni supremacistes


El govern espanyol es prepara per activar l’article 155 de la constitució contra l’autonomia de Catalunya, però abans vol saber si el govern de la Generalitat dóna per declarada la independència. En una compareixença al palau de la Moncloa, Mariano Rajoy ha dit: ‘El consell de ministres ha acordat de requerir formalment al govern de la Generalitat si ha declarat la independència de Catalunya. Aquest requeriment és previ a qualsevol de les mesures que pot prendre  a l’empara de l’article 155 de la constitució i pretén oferir claredat i seguretat sobre una qüestió de tanta importància.’ Rajoy ha afegit: ‘El govern vol oferir certeses als catalans i evitar la confusió generada per la Generalitat. En la resposta que doni a aquest requeriment Puigdemont es marcarà el futur dels esdeveniments. Si manifesta la voluntat de respectar la legalitat es posaria fi a un període d’inestabilitat. És el que se li ha demanat. És urgent posar fi a la situació que es viu a Catalunya.’ El president espanyol es va reunir ahir amb el secretari general del PSOE, Pedro Sánchez, i avui ha parlat amb el dirigent de Ciutadans, Albert Rivera. Tots dos partits han tancat files amb el govern espanyol en la resposta que doni al procés d’independència català. No s’hi veu cap fissura. Així ho han exhibit avui al matí al ple del congrés els portaveus socialistes i la vice-presidenta espanyola, Soraya Sáenz de Santamaría. Serà precisament avui a la tarda al congrés quan Rajoy explicarà als grups parlamentaris la decisió presa avui pel consell de ministres. L’article 155 diu així: «Si una comunitat autònoma no complís les obligacions que la constitució o altres lleis li imposen, o actués de manera que atempti greument contra l’interès general d’Espanya, el govern, previ requeriment al president de la comunitat autònoma i, en el cas de no ser atès, amb l’aprovació per majoria absoluta del senat, podrà adoptar les mesures necessàries per obligar-lo al compliment forçós de les obligacions esmentades o per tal de protegir l’interès general. Per a l’execució de les mesures previstes en l’apartat anterior, el govern podrà donar instruccions a totes les autoritats de les comunitats autònomes.» Com s’aplica l’article 155 Per a l’aplicació del 155, el primer pas és que el govern espanyol faci el requeriment previ al president la Generalitat. Ho ha fet avui demanant a Puigdemont si havia proclamat la independència o no. Un cop s’ha fet el requeriment al president de la comunitat autònoma, no hi ha cap termini per a la resposta del govern a aquesta demanda. El segon pas, segons l’article 189 del senat, és que el govern espanyol comuniqui al senat que vol aplicar el 155, i també l’abast, i que provi que la Generalitat ha desobeït la seva ordre. El tercer pas és un escrit de la mesa del senat a la Comissió General de les Comunitats Autònomes, que al seu torn podria demanar estudis i opinions o encarregar informes. En aquest cas, el procés s’endarreriria més temps. Mentrestant, el president del senat ha de demanar al president de la Generalitat que respongui a les acusacions del govern espanyol i que nomeni algú que el representi en tots els tràmits que farà el senat. Després hi ha previstes les deliberacions, en les quals participen tots els senadors, el govern espanyol i la Generalitat. L’últim pas és la formulació de la proposició de la ponència i l’enviament al ple del senat per a sotmetre-la a votació. Ple suport del PSOE El secretari general ha comparegut per explicar que dóna ple suport al pas que ha fet Mariano Rajoy: ‘Compartim la necessitat que el president Puigdemont aclareixi exactament què va voler dir ahir’. Ha definit el PSOE com un partit constitucionalista i que, per davant de tot, considera que cal complir la llei. Sánchez també ha dit que havia arribat a un acord amb el president del govern espanyol per obrir una reforma de la constitució, prèviament, amb la constitució de la comissió d’avaluació del model autonòmic, que hauria de durar sis mesos.

Summary: Rajoy obre la via de l’article 155 contra l’autonomia de Catalunya


La cap de llista per Àlaba per EH Bildu, Miren Larrion, ha insistit que la coalició sobiranista ‘no necessita un pla B’ per a la seva candidatura a lehendakari, i ha afirmat, en aquest sentit, que Arnaldo Otegi ‘tirarà endavant tal com han plantejat les bases’, és a dir, amb la seva candidatura a lehendakari. En una entrevista concedida a Radio Euskadi, recollida per Europa Press, Larrion ha afirmat, després de l’anunci de Ciutadans d’impugnació de la candidatura d’Otegi, que la coalició sobiranista ‘no estudia’ la possibilitat que el seu aspirant no pugui presentar-se a les eleccions del 25 de setembre. La representant d’EH Bildu ha expressat la seva preocupació pel fet que ‘aquest sigui el tema principal’, i ha censurat que s’està plantejant que no es presenti ‘un candidat que la gent vol que surti’ i que serà ‘un revulsiu per a la societat i que aporta un canvi qualitatiu en el que pot ser el futur d’aquest país’. De qualsevol manera, ha afirmat que EH Bildu ‘no necessita un pla B’ i ha insistit que ‘la gent ens està demanant que ell es presenti, això és el que han decidit les bases d’EH Bildu, ell ha assumit aquesta responsabilitat, amb molta il·lusió i tota la capacitat que té, i això és al que ens devem, al que han decidit les nostres bases’. A més, ha remarcat que existeixen ‘precedents jurídics’ que apunten que ‘efectivament això és perfectament possibles’. ‘A partir d’aquí, serà el mateix que Carme Forcadell, que es presenta amb un plantejament i que, encara que els tribunals es reuneixin d’urgència l’agost i decideixin que la portaran a un procés penal per fer el que la societat catalana li està demanant, segueix endavant. Arnaldo Otegi continuarà al capdavant tal com han plantejat les bases’, ha insistit.

Summary: Bildu insisteix que no ‘necessita un pla B’ perquè Arnaldo Otegi serà candidat


La fiscalia anticorrupció ha presentat un escrit demanant que es processi l’expresident valencià, Francisco Camps, per malversació i prevaricació per l’organització del gran premi de Fórmula 1 a València. El ministeri públic, en canvi, demana l’arxiu de la resta d’investigats en la causa: Belén Reyero Aldama, Dolores Johnson Sastre, Jorge Martínez Salvadores i Nicolás Figueres Gourge. Segons l’escrit, considera que amb les diligències practicades fins ara ha quedat ‘indiciàriament acreditat’ que Camps va arribar a un ‘acord verbal’ amb el màxim responsable del campionat, Bernard Ecclestone, l’any 2006. I que ho va fer al marge de qualsevol procediment administratiu i sense tenir competència com a òrgan de contractació. Camps va declarar per aquesta causa al febrer i va defensar que tenia la ‘consciència tranquil·la’ i que aquests esdeveniments esportius van generar ‘riquesa’ i van ser ‘extraordinaris’. Segons l’escrit de la fiscalia anticorrupció, Camps va ser l’encarregat de simular una contractació correcta amb l’empresa d’Ecclestone. El ministeri pública entén que, a instàncies de l’ex-president, s’hauria creat una empresa privada per tal de simular la contractació amb Ecclestone. En canvi, qui realment va pagar el cànon exigit pel magnat de la Fórmula 1 va ser directament la Generalitat Valenciana a través de dues societat públiques. D’aquesta manera, es van eludir els controls administratius que devien vigilar la despesa i el procés de contractació i això va suposar que la Generalitat no cobrés els catorze milions que va facturar a l’empresa privada Valmor Sports i pagués un cànon anual de vint-i-sis milions de dòlars entre 2009 i 2012. La causa s’investiga al jutjat d’Instrucció número 2 de València.

Summary: La fiscalia demana processar Camps per malversació i prevaricació pel cas de la Fórmula 1


El secretari general del grup parlamentari de Ciutadans al congrés espanyol, Miguel Gutiérrez, ha declarat que la seva formació té l’esperança que el Tribunal Constitucional ‘inhabiliti les persones que estan provocant el desafiament sobiranista a Catalunya’. ‘Cal activar els mecanismes legals’, ha dit en declaracions als periodistes, recordant que l’alt tribunal espanyol està facultat per fer-ho i que són, segons la seva opinió, el TC i la Fiscalia els que haurien d’actuar davant de la situació a Catalunya. El govern espanyol ha demanat al TC que es remetin a la Fiscalia les ‘vulneracions’ comeses per la presidenta del parlament, Carme Forcadell, en permetre que es votessin les conclusions de la comissió del procés constituent que inicien la ‘desconnexió’ de Catalunya d’Espanya. D’aquesta manera, ha obert la porta a la possibilitat que Forcadell hagi d’encarar unes possibles responsabilitats penals. La petició del govern espanyol és una de les mesures de l’incident d’execució de sentència presentat davant del TC contra la resolució del parlament, demanant a més que sigui declarada nul·la i suspesa de manera immediata.

Summary: Ciutadans demana al TC que inhabiliti ‘les persones que causen el desafiament secessionista’


Mireia Arana i Eva Gil són les dues inscrites de Catalunya en Comú que competiran amb la líder de la formació, Jéssica Albiach, per ser la cap de llista de la formació a les pròximes eleccions catalanes, segons han confirmat els comuns a l’ACN. El partit va anunciar divendres que dues inscrites s’havien presentat al procés, però no n’havien revelat els noms. Avui la formació comença a Tarragona les trobades territorials que hauran d’avalar les tres candidatures. Dilluns, dimarts i dimecres es faran a Lleida, Girona i Barcelona, respectivament. Si una de les tres candidates no es presenta a alguna d’aquestes trobades, caurà del procés. En aquestes trobades, les aspirants presentaran la seva candidatura i les trobades els donaran l’aval. Ahir va acabar el termini per presentar-se a les primàries del partit i aquest dissabte ha començat el procés de recollida d’avals. La proclamació del candidat no es farà fins a finals d’aquest mes de febrer.

Summary: Dues militants de base planten cara a Albiach per a ser caps de lista dels comuns


Jordi Serrano i Blanquer (1958) és l’actual rector de la Universitat Progressista d’Estiu de Catalunya (UPEC) que començarà la setmana que ve amb aquest lema: ‘En l’interval sorgeixen els monstres.’ El programa inclou la visita del polític gallec Xosé Manuel Beiras, un debat entre Gerardo Pisarello i Joan Manuel Tresserras i un acte per a recordar els cent anys de la revolució bolxevica, per exemple. Llicenciat en història, de jove Jordi Serrano fou militant del PSUC, després va ser director de la Fundació Ferrer i Guàrdia durant vint-i-un any (1987-2008) i va estar molt vinculat als moviments laics del país. Per a parlar d’actualitat política, Serrano visita la redacció de VilaWeb. —L’1 d’Octubre anireu a votar? —Sí, és clar. Ara, sóc dels que creuen que no ens el deixaran fer. Però sí, penso que l’any 2010 es trenca una trajectòria. I en paraules de Pérez Royo, que el vam tenir l’any anterior a l’UPEC, la sentència del TC va ser un cop d’estat contra la constitució espanyola. Jo també ho crec: és un punt sense retorn. I, a partir d’aquí, no hi ha altre full de ruta federalista. No hi és. La tercera via era l’estatut de Maragall. I jo era un sincer defensor d’aquest estatut del 2003 al 2006. És l’intent que vam fer de reformar l’estatut. Doncs resulta que ens el bombardegen després d’un referèndum. Noi, a partir d’aquí, som en un carreró sense sortida que han creat els poders fàctics a Madrid. Som en una crisi del règim del 78. I jo aniré a votar perquè penso que accelerarà el procés de canvi de règim del 78. —I què votareu? —L’1 d’octubre votaré sí. Jo vaig participar en l’Assemblea de Catalunya, en representació de l’Assemblea Democràtica de Sabadell. I el dret d’autodeterminació hi era. I va haver-hi una època que es va dir: home, hem aconseguit moltes coses a la transició, ara millor esperar. Però ara, què més hem d’esperar? A mi m’agradaria veure una república. Que no és allò que havia pensat anys enrere? No. Que no és una república espanyola amb un estat català federat? No. Però jo sóc historiador i sé que la història no va com un vol. La història va com va. I sóc molt optimista, en aquest moment. Pensa que fa uns anys el lema de la UPEC era ‘Resistències’. Anaven mal dades. L’hegemonia dels valors de dretes era bestial. Bestial. En canvi ara a Catalunya hi ha hagut un canvi d’hegemonia. Hi ha hagut dos moviments de dissidència: el 15-M i el procés. Que en realitat són dues cares de la mateixa moneda: volem construir i decidir com viure. I aquesta és una idea molt republicana. I entre republicans hauria de ser fàcil posar-nos d’acord. —He llegit el vostre bloc. I darrerament sembla com si volguéssiu acostar el món dels comuns i els independentistes. —Jo escric una mica de tot, i darrerament he escrit bàsicament sobre republicanisme i independentisme, sí. L’independentisme no sap que és federalista. I és un error molt gros. Perquè l’independentisme ve del federalisme, i de Pi i Margall. I el nexe d’unió és Pi i Margall. Passa que la gent no ha llegit bé Pi i Margall, un federalisme que sempre va de baix a dalt. I que diu que és la persona la que s’autodetermina, i s’autodeterminen els municipis, que es federen amb qui volen, i construeixen estats. El republicanisme federal volia construir un estat català. Per això considerar que el republicanisme federal del segle XIX no era catalanista, a mi em revolta. Si la Primera República hagués durat quatre anys aquí segurament hauríem tingut un estat català presidit per Clavé. O Cerdà. I això no ho sap ningú. I ens hauríem estalviat molts problemes. I amb una constitució com la de l’any 1883, què van fer els republicans federals: una constitució per Catalunya. Una constitució sinal·lagmàtica. —Sinal·lagmàtica? —Vol dir sense pressions. És a dir, l’actual constitució espanyola és just la contrària. Feta sota pressió. Aquella altra volia ser una constitució que la volguessin els ciutadans, que aleshores es federen amb Espanya, o Ibèria, i després amb una federació socialista, o comunista, europea o mundial. Són paraules de Josep-Narcís Roca i Farreras, que segons el meu parer és el primer independentista català. Un republicà federal. Aquí, havent-se perdut la memòria històrica, en aquests moments tenim un fals debat entre comuns i independentistes. Perquè a l’hora de la veritat tots dos són republicans, tots dos estarien d’acord que són les persones que s’autodeterminen, i tots dos estarien d’acord que no hi ha res que pugui impedir a les persones de decidir el seu futur. I com s’organitzen. I a partir d’aquí crec que hauria de ser molt fàcil d’establir unes aliances entre totes les esquerres catalanes. —El món dels comuns, què farà? —No tinc bola de vidre. Què passarà no ho sé. Ara, si vols liderar has d’anar al davant. Ho repetiré: si vols liderar, has d’anar al davant. Sé què dic. Aquí hi ha hagut un canvi d’hegemonia en la mentalitat del poble de Catalunya. Un canvi cap a l’esquerra. Veiem un esfondrament brutal del suport cap a opcions de dreta. D’oportunitats com aquesta, no n’hem vistes pas tantes. Per això crec que els comuns i la CUP haurien de demanar d’entrar a govern. —Tots dos? —És clar. Ens trobem en un moment crucial de la història de Catalunya, o en un moment com un altre? Perquè si és un moment com un altre, si tot plegat és per a guanyar un diputat o dos, el poble de Catalunya s’emprenyarà molt. Encara més. Si aquest procés es frustra, no dic que es perdi, si aquest procés es frustra per la competència dels dirigents, l’alternativa seria una extrema dreta nacionalista catalana. —De Puigdemont, què en penseu? —Puigdemont no és Mas, i Comín no és Boi Ruiz. I la Convergència i Unió es va ensorrant davant els nostres ulls. L’enquesta que es va fer per a la fundació del PDECat deia que el 32% són socialdemòcrates. Per què? Perquè la gent s’ha adonat que amb el neoliberalisme es viu pitjor. —Convergents antics i anticonvergents. Els dos grups que no accepten l’adéu de convergència. —Hi ha elements objectius i jo em considero d’una esquerra lliure pensadora que intenta raonar: CiU havia arribat a tenir 72 diputats. I si hi hagués eleccions ara les enquestes diuen que no arriben a trenta. Aquí hi ha hagut un canvi molt important. Normalment les esquerres som molt crítiques. Doncs de tant en tant també hem de veure que segons quines coses s’han fet bé, a Catalunya. Per exemple, tot el descontentament arran de la crisi, en comptes de transformar-se en una cosa d’extrema dreta i lamentable, com a quasi tot arreu, aquí es transforma en opcions progressistes. Doncs diguem-ho: està molt bé. —He vist que heu estat molt vinculat al laïcisme. —He estat director de la Fundació Ferrer i Guàrdia vint-i-cinc anys. Secretari general del Moviment Laic i Progressista. Aquest és un debat que sortosament anem guanyant. Jo vaig escriure aquell llibre que diu que Catalunya ha deixat de ser catòlica. Els casaments catòlics no arribarien al 8%. Això passa perquè les generacions educades en llibertat s’expressen en llibertat. Els qui creiem en l’educació com a motor de transformació social també hem de pensar que una educació nacionalcatòlica i feixista també té efectes. Si és bona, té efectes. Si és dolenta, també. Però tant en el procés català com en el cas del 15-M hem vist com arribava la fi de la por. —Hi ha una cosa que no veig clara: per què l’esquerra actual és tan crítica amb el cristianisme i tant poc amb les altres religions? —Quasi tots aquests conflictes que semblen nous, ja els hem tinguts. Aquí, fa anys, una jove que a vint-i-pocs anys quedava vídua la fèiem anar negra de dalt a baix tota la vida. No en dèiem nicab, però oi que ens semblava aberrant? Doncs no sé per què no hem de jutjar amb els mateixos ulls, ara, als que fan això mateix en una altra religió. La gràcia dels catalans és que hem liquidat una part de la cultura catalana. El maltractament a les dones, per exemple, que surt als refranys de l’Amades. Què hem fet? Deixar de ser catalans en aquest punt. Doncs aquest mateix criteri hem d’aplicar amb els altres. I si ens definim, definim-nos al costat de les dones valeroses que s’oposen a l’opressió. Vigilem perquè si no deixem la laïcitat en mans de l’extrema dreta.

Summary: Jordi Serrano: ‘L’1 d’octubre votaré sí’


El partit d’extrema dreta Vox ha fet saber al PP i Cs les seves exigències per a donar suport al pacte de govern i la investidura de Juanma Moreno com a nou president d’Andalusia. A més de derogar la llei de violència de gènere, la llei de memòria històrica i la llei que regula els drets del col·lectiu LGTBI, Vox exigeix que s’expulsi 52.000 immigrants ‘il·legals’. Ho detalla en un document que el partit ha fet públic per a negociar amb el PP i Cs. A més, reclamen una declaració institucional de Moreno –si arribés a ser el nou president d’Andalusia– oposant-se al ‘discurs d’odi i exclusió’ de líders polítics i mitjans de comunicació contra Vox. També volen suprimir les subvencions a les associacions i ONG ‘ideològiques’, i esmenten el feminisme, el progressisme, el conservadorisme i el liberalisme. El PP s’ha afanyat a respondre a les propostes de Vox i les ha titllades de ‘inacceptables’. Segons la direcció, alguns punts són una ‘autèntica bestiesa’. I afegeixen: ‘Amb aquest document Vox demostra que no vol cap acord. Si no canvia de posició, Vox desaprofitarà una oportunitat històrica perquè hi hagi un canvi a Andalusia després de gairebé quaranta anys de socialisme.’ Les exigències de Vox posen el PP i Cs contra les cordes a Andalusia i podrien fer que calgués repetir les eleccions. Fins ara, Cs s’ha esforçat per a no aparèixer a la fotografia amb Vox i el PP i també ha criticat les posicions dels ultres en algunes matèries. El PP s’havia mostrat més prudent, però les exigències d’aquest document entrebanquen més el pacte. El document de Vox El text inclou dinou punts, entre els quals també hi ha una demanda per a aplicar retallades fortes a la radiotelevisió andalusa. Concretament, demanen una retallada del 50% del cost, l’eliminació de tres dels quatre canals i la supressió del Consell Audiovisual d’Andalusia. Per una altra banda, reclamen que el Dia d’Andalusia passi del 28 de febrer al 2 de gener, en commemoració de la ‘culminació de la reconquesta’, una llei de protecció de la tauromàquia i la reducció del 75% de les subvencions a partits polítics, sindicats i patronals. Vox també demana que se suprimeixin les competències autonòmiques en educació, sanitat, justícia i ‘ordre públic’. A més, vol un pla ‘per evitar la discriminació dels andalusos que viuen en unes altres regions d’Espanya’. Segons Vox, han de rebre ‘assistència legal i econòmica’ perquè ‘no es trobin obligats a escolaritzar els seus fills en una llengua regional’ i assistència de la Junta ‘perquè no rebin discriminacions laborals ni de cap mena per raó de l’origen i la llengua’.

Summary: Vox reclama ara l’expulsió de 52.000 immigrants per a donar suport al pacte del PP amb Cs a Andalusia


El judici a Francesc Homs al Tribunal Suprem s’ha reprès aquest matí amb vuit testimonis proposats per la fiscalia i, alguns, per la defensa. La vista s’ha centrat en tres aspectes: l’organització de la conferència de premsa del 9 de novembre al vespre, la campanya de publicitat institucional i la cessió del banc de dades del padró de l’Idescat per a l’enviament d’una carta als ciutadans. Com ja va passar ahir, el fiscal no ha pogut obrir cap escletxa en favor de la seva argumentació sobre la continuïtat de les tasques organitzatives després de l’ordre de suspensió del Tribunal Constitucional. Tan sols ha aparegut el dubte sobre l’ús del padró per part del CTTI, però tampoc no s’ha pogut aclarir aquest fet. El primer testimoni ha estat el de Fàtima Soro, responsable del departament jurídic de la Fira de Barcelona. El contracte signat el 7 amb data del 3 El fiscal ha interrogat Soro per mirar de demostrar que la data del contracte amb l’empresa Focus per a la conferència de premsa que es va fer el 9 de novembre al vespre davant de centenars de periodistes acreditats es va modificar per amagar que s’havia continuat treballant després de la providència del TC (4 de novembre). Soro ha explicat que el contracte es va signar el dia 7 de novembre, però que l’acord s’havia tancat el dia 3 i, per això, s’hi va posar aquella data. Com ja li va passar ahir, el fiscal Jaime Moreno Verdejo no ha reeixit a establir el seu argumentari per a demostrar que després de la suspensió ordenada pel TC es va continuar preparant el procés participatiu. Veient que no se’n sortia, Moreno Verdejo també ha demanat per què s’havia signat el contracte amb el segell de confidencialitat. Soro ha dit que el 99% dels contractes que fan tenen per defecte aquesta signatura de confidencialitat. La testimoni també ha explicat que les tasques de muntatge de la sala de conferències van començar el dia 3, d’acord amb la data del contracte, i van acabar el 7. Que no van rebre cap ordre d’aturar l’organització de la conferència de premsa després del 4 de novembre. La defensa no ha fet preguntes a Soro. El tribunal crida a continuació –a proposta del fiscal– el testimoni Pere Camprubí Nieto, director de l’àrea de negoci extern de Fira de Barcelona. Camprubí ha tornat a explicar que la data del contracte entre Fira i Focus es va fer coincidir amb l’inici de la prestació del servei: ús i condicionament del pavelló d’Itàlia per a la conferència de premsa. Camprubí ha explicat que les condicions i les indicacions sobre el format de la conferència venien directament de la Generalitat i que Focus hi intervenia tan sols com a mitjancera. També ha explicat que el cost es va desviar un 10% del pressupost, fet que ha valorat com a assumible i habitual. Camprubí ha hagut d’explicar així mateix que el concepte de confidencialitat del contracte el posava la Fira perquè no vol que es publiquin els preus acordats. La defensa no ha fet preguntes tampoc a aquest testimoni. Carles Fabró, cap de protocol del Departament de Presidència de la Generalitat. La conferència de premsa s’hauria fet igualment El següent testimoni és Carles Fabró, cap de protocol de la Generalitat, que el 9-N depenia directament del Departament de Presidència presidit per Francesc Homs. Ha explicat que li van donar les instruccions per organitzar el centre internacional de premsa, encàrrec que va gestionar amb Focus i la Fira. Fabró ha explicat que el contacte es va fer telefònicament i que no hi va haver cap contracte escrit perquè ja hi havia un contracte marc guanyat per concurs per l’empresa Focus. L’organització d’aquell esdeveniment entrava dins aquest contracte marc amb Focus i no calia fer-ne cap d’explícit. El fiscal demana com, quan i qui va donar instruccions a la Fira durant els dies previs al 9-N per a l’organització del centre internacional de premsa. Fabró diu que ell no va parlar amb ningú de la providència del TC i va considerar que no afectava l’organització del centre internacional de premsa. I tampoc no va rebre cap instrucció d’aturar les tasques que tenia encomanades. L’advocada defensora Eva Labarta ha demanat a Fabró quina mena d’acte preparava, si era purament informatiu. Fabró ha dit que era un acte informatiu i que no va pensar en cap moment que el govern no tingués dret de fer una conferència de premsa informativa, tant si es feia la consulta com si finalment se suspenia. L’advocada ha conduït el testimoni a explicar que la conferència de premsa s’hauria fet també en cas de retirada de les urnes. Una campanya per la via d’urgència El tribunal crida Mònica Osàcar a declarar com a testimoni. Era responsable de publicitat institucional del Departament de Presidència en l’època del procés participatiu. El director general d’Atenció Ciutadana va encarregar-li que contractés la campanya de publicitat institucional del procés participatiu a Mediaplanning. Osàcar ha explicat que la campanya es va fer per la via d’urgència i, per tant, no es feia concurs, sinó que es contractava segons la classificació prèvia de les empreses de planificació de publicitat a mitjans. La campanya es va encarregar entre el 24 d’octubre i el 9 de novembre. El fiscal també ha demanat si va rebre cap instrucció d’aturar la publicitat després del 4 de novembre amb la providència del TC. Osàcar ha dit que no va rebre cap instrucció i que la campanya ja estava contractada i en marxa. L’advocada de la defensa ha demanat a Osàcar quantes campanyes gestionava en aquell moment. La testimoni ha dit que era l’època de l’any amb més campanyes i de més pes: ‘Anàvem a mil per hora.’ No hi va haver cap instrucció de cancel·lar la campanya A petició del fiscal i de la defensa, compareix a continuació Ignasi Genovès, director general d’Atenció Ciutadana i Difusió en el moment dels fets jutjats. Genovès ha explicat que va rebre l’encàrrec de contractar la campanya de publicitat institucional del secretari general de Comunicació, Josep Martí Blanch. Genovès va signar el contracte amb Mediaplanning de la campanya del procés participatiu del 9-N. El fiscal li ha demanat per què no havia aturat la campanya després de la providència del TC del 4 de novembre. Genovès ha explicat que sabia que el govern havia fet un recurs d’aclariment al Constitucional i que esperaven la resposta per a prendre alguna decisió. La defensa ha demanat a Genovès si hagués servit de res ordenar la cancel·lació de la campanya després del 4 de novembre. El testimoni ha dit que les empreses que col·loquen publicitat als autobusos i als plafons dels trens i del carrer no haurien pogut treure els cartells perquè ho fan setmanalment. S’hauria pogut aturar la campanya de publicitat? La defensa i el fiscal han demanat el testimoni de Marta Coll, que és cridada al tribunal. Era la directora general de l’oficina de Barcelona de Mediaplanning. Explica que la campanya estava encarregada per al període del 25 d’octubre al 8 de novembre. El fiscal ha demanat a Coll si es van plantejar que calia suspendre la campanya quan van tenir coneixement de la providència del TC. ‘Només parem una campanya si ho demana el client, si rebem una ordre judicial o una instrucció d’autocontrol quan la campanya incompleix la llei’, ha explicat Coll, que ha deixat clar que l’ordre judicial els ha d’arribar directament a ells. En aquest cas no van rebre cap d’aquestes tres instruccions. En resposta al fiscal, Coll ha dit que la publicitat d’internet s’hauria pogut aturar si hi hagués hagut la instrucció de fer-ho. I que la resta de publicitat hauria estat més difícil de retirar i que hauria tingut un sobrecost. ‘Jo no puc aturar una campanya si no m’ho demana el client o una ordre judicial directa’, ha conclòs Coll. La defensa no ha fet preguntes i ha quedat satisfeta amb les del fiscal i, sobretot, amb les respostes de Coll. El padró en mans del CTTI? A continuació, passa per la sala del judici Frederic Udina, director de l’Institut d’Estadística de Catalunya (Idescat). L’Institut d’Estadística va signar un conveni amb la Secretaria de Presidència per poder utilitzar el registre de població de Catalunya. Es van cedir les dades del padró: noms i adreces de més grans de setze anys per al procés de participació. El fiscal ha volgut remarcar que es van cedir dades de menors d’edat. L’ús i la finalitat d’aquestes dades per part del Departament de Presidència no eren estipulades pel conveni. Era un banc de dades temporal amb el compromís de destruir-lo en acabat. El fiscal del Tribunal Suprem, Javier Moreno Verdejo. L’Idescat es va limitar a comprovar la destrucció de les dades el 2 de desembre. El fiscal ha preguntat si el banc de dades es va mantenir viu fins a aquell dia. Però Udina no ho ha pogut respondre. En una carta que va rebre Udina apareix una referència a la destrucció de dades pel CTTI. El fiscal ha volgut esbrinar per què el CTTI va tenir accés al banc de dades del padró –cosa que fins ara s’havia negat–, però Udina no en tenia cap coneixement i no ha pogut respondre. La defensa ha demanat si el conveni que va signar l’Idescat s’ajustava a la legalitat. Udina ha dit que els serveis jurídics van avalar en tot moment el conveni signat amb Presidència. També ha demanat si el termini de destrucció de dades és l’habitual i raonable. Udina ha dit que sí: ‘Tot era correcte i tot era legal.’ La defensa: ‘No hi ha més preguntes.’ Dubtes sobre l’enviament de la carta de Mas Jordi Vilajoana passa també per la sala de vistes. Era el secretari general de Presidència. El fiscal demana pel conveni amb l’Idescat signat el 24 d’octubre. L’objectiu del conveni, segons Vilajoana, era informar els ciutadans del procés participatiu. Es va enviar una carta signada pel president Mas als ciutadans que tenien dret de participar en el procés participatiu. Les dades es van cedir a Unipost –empresa de correu postal– amb unes condicions legals per a respectar la llei de protecció de dades. L’enviament es va fer abans del 27 d’octubre, ha dit Vilajoana en resposta al fiscal. Però el fiscal ha recordat que no es va convocar a Unipost fins al 31 d’octubre i que les dates no quadren. La defensa ha demanat a Vilajoana si les cartes s’havien enviat abans del 4 de novembre. ‘Això segur’, ha dit Vilajoana. Amb aquest testimoni s’ha acabat la sessió del matí de la segona jornada del judici contra Homs. El fiscal ha tornat a tenir dificultats per a imposar la línia argumental de la continuïtat posterior al 4 de novembre. Tan sols s’ha obert una incògnita sobre aquest ús de les dades del padró en mans del CTTI. Aquesta informació ha aparegut en l’interrogatori a Frederic Udina (director de l’Idescat), però curiosament el fiscal no l’ha volguda contrastar amb Vilajoana (secretari de Presidència) ni tampoc ahir amb Jordi Escalé (director gerent del CTTI). El procés participatiu es va fer sense cens, segons que s’ha explicat en tot moment. Per tant, el padró no era necessari al centre de recepció de resultats ni tampoc en el procés de preparació de la participació i de registre de votants. Aquesta és l’única incògnita que s’ha suscitat avui i caldrà veure quin ús en fa el fiscal demà en el seu informe de conclusions. El judici s’ha suspès fins a la tarda, quan arribarà el moment de la declaració d’Artur Mas com a testimoni de la defensa, juntament amb Carles Viver i Pi-Sunyer, ex-president del Consell per a la Transició Nacional; Miquel Buch, president de l’Associació Catalana de Municipis; Josep Martí i Blanch, ex-secretari de Comunicació del govern; i Albert Lamarca, president de la Comissió Jurídica Assessora. Les cròniques del judici contra Homs: Artur Mas al Suprem: ‘En democràcia, el vot de la gent és el primer; almenys per mi’ (dimarts a la tarda) El fiscal aconsegueix suscitar dubtes sobre l’ús del padró pel 9-N (dimarts al matí) El fiscal topa amb els primers testimonis en el judici contra Homs (dilluns a la tarda) Homs planta cara al fiscal del Suprem: ‘Assumeixo tots els fets que m’imputa i més’ (dilluns a migdia) Matí de contrasts dins i fora del Tribunal Suprem (dilluns a primera hora) Amb tren cap al Suprem per a un judici d’estat (espanyol) (diumenge al vespre)