A trenta anys acabat de fer, a Roger Escapa (Sabadell, 1988) li van demanar que s’encarregués de ‘El Suplement‘ de Catalunya Ràdio. No era pas una aposta inesperada. Ja l’havia dirigit a l’estiu i també havia estat la segona veu de ‘El Matí de Catalunya Ràdio‘ amb Mònica Terribas, de qui es desfà en elogis. També de Joaquim Maria Puyal, a qui parafraseja quan reflexiona sobre el paper dels mitjans públics i, més concretament, de l’ofici: ‘Com a periodista aspiro a tenir credibilitat.’ Amb modèstia però segur de si mateix i del seu producte, assegura que vol consolidar el seu nom a la ràdio del cap de setmana: ‘La meva ambició personal ara mateix és ser líder el cap de setmana i guanyar el ‘Via Lliure‘. Per això no vol pensar en res més enllà de ‘El Suplement’, es digui ‘El Matí de Catalunya Ràdio’ o ‘programa de televisió’. —Quan comenceu a fer ràdio? —Mira, vaig començar estudiant economia i, per tant, en teoria no volia fer ràdio. Quan acabes batxillerat no saps ben bé què fer ni cap a on disparar, i jo em vaig ficar a economia, tot i que m’interessava molt el periodisme, però el veia un sector complicat. Al cap d’un parell d’anys de fer economia –que me l’anava traient però que no m’apassionava–, vaig decidir de tastar allò que m’agradava. Em vaig apuntar a periodisme a la UAB i feia totes dues carreres a la vegada fins que vaig centrar-me en periodisme. I llavors va ser quan vaig començar a col·laborar a Matadepera Ràdio, Ràdio Sabadell… De fet, la meva primera intervenció a la ràdio és a dinou o vint anys. Vull dir que tampoc no hi sóc tan prematur, en això. Però sí que vaig veure que hi havia una cosa que m’atreia. —‘Jugar a fer ràdio’, que en dieu els addictes. —Era una afecció que al final s’ha convertit en una professió. Recordo, fins i tot, que ens saltàvem algunes classes de Joan B. Culla, tertulià de ‘El Matí de Catalunya Ràdio’ i professor d’història, perquè enregistràvem alguns programes a Matadepera Ràdio. Va ser l’època en què ens vàrem conèixer amb en Ricard Ustrell a la universitat. Vàrem fer un bon grupet, alguns dels quals encara continuem junts, com en Nil Via, que ara treballa a l’equip de ‘El Suplement’. Va ser una època maca. —Sou de tenir referents? —A casa la ràdio sempre era posada. Jo recordo molt el ‘Pasta gansa’ del Mikimoto. En Puyal també recordo escoltar-lo molt. O el Clapés. I el Bassas. Bassas forever. Una de les primeres entrevistes que vaig fer va ser a ell, que va venir un dia a Ràdio Sabadell i em vaig posar molt nerviós. Sobretot perquè el tenia cara a cara. I em va dir: ‘Tens una gran veu, hauries de fer més ràdio.’ I em vaig quedar en xoc. Guardo alguna foto bastant divertida d’aquell dia, i la meva cara, amb grans, sembla de nen. —A trenta anys us proposen de fer ‘El Suplement’. Què sentiu en aquell moment? —Va ser la setmana següent d’haver fet els trenta, un regal d’aniversari. Va ser inesperat perquè no m’esperava que en Ricard  deixés de fer el programa. Aleshores em va venir de cop. Nervis? És que no vaig tenir temps de tenir-ne. Estava molt més nerviós per haver de presentar ‘El Matí de Catalunya Ràdio’ a l’estiu, que és el programa màxim al qual es pot arribar. Per a aquest sí que em vaig preparar molt perquè durant tota la temporada sabia que havia de fer-lo. Però a l’hora de fer ‘El Suplement’ no em vaig posar nerviós perquè em va venir de cop. A més, ja l’havia fet dos estius, sabia com era per dins perquè havia format de l’equip dos anys… Vaig sentir més responsabilitat perquè havia de muntar un programa contrarellotge en tres setmanes mentre feia el ‘Matí’, havia de formar un equip nou, agafar col·laboradors… Va ser estressant, però crec que vàrem superar aquells dos mesos tan frenètics i va sortir bé. —L’Ustrell us va deixar un programa que no era líder en audiència, però sí amb un índex alt de popularitat gràcies al fet que presentava ‘FAQS’. Això us generava pressió? —Sí, però quan va començar a fer ‘El Suplement’ tampoc no el coneixia ningú i les audiències ens van anar molt bé. De fet, vàrem ser líders la primera temporada. Després ens va costar més. Jo estava convençut que podia fer un bon programa. Havia fet els estius, i també crec que em va ajudar el fet d’haver presentat ‘El Matí de Catalunya Ràdio’ a l’estiu perquè la gent em conegués, o si més no que la veu fos familiar als oients. Havia estat tot l’any al costat de la Mònica  de segona veu i quan no hi era la substituïa. Vull dir que tampoc no va ser tan xocant i era el relleu natural, si havia fet els estius i la Mònica m’havia promocionat molt. Que a la tele no hi surto? Crec que no és imprescindible per a ser un bon locutor de ràdio. T’ajuda a fer publicitat, però l’audiència no ens ha penalitzat per no haver-hi sortit. —Per cert, Ricard Ustrell diu que no us escolta. —Em sap greu perquè li agradaria el programa que fem. També hem incorporat oients nous. —I mireu ‘Quatre gats’? —He vist alguns dels capítols i m’ha agradat. Són ben fets, és un gran programa. —Quin balanç en feu, d’enguany? —Estic molt content. Primer de tot, contentíssim amb l’equip. Crec que és la gran sort i la gran novetat d’aquesta temporada, poder ajuntar un grup de persones que no havíem treballat gaire juntes, que jo vaig fitxar a corre-cuita amb la informació que m’havien donat tercers. Crec que és un projecte que tindrà un gran recorregut i que aquest equip es mereix fer el programa uns quants anys. Són bones persones, que és la cosa més important de totes, i a banda són molt joves i molt motivades. I conèixer el Joan Botta, que és el sots-director del programa, em dóna una tranquil·litat i una seguretat brutal. Quan tu presentes un programa com ‘El Suplement’ necessites una xarxa on poder caure, i en Joan és la xarxa que jo tinc quan al directe passen coses; quan he de decidir coses entre setmana, perquè jo no tinc una resposta per a tot, ell m’ajuda a decidir-les i gairebé sempre amb encert. Al programa hi ha el seu segell, i a mi em fa millor presentador. És així perquè, malgrat tenir 32 anys, té un bagatge que jo no tinc i que crec que pocs periodistes tenen a aquesta edat. —Si ‘El Suplement’ té una pedra a la sabata, és el ‘Via Lliure’. És inexpugnable? —La realitat és que el ‘Via Lliure’ és líder i ‘El Suplement’ és el segon competint de fa uns quants EGM, et diria de fa quatre. Per què és líder el ‘Via Lliure’? Crec, primer, perquè tenen un gran presentador i fan un bon programa; perquè RAC1 és la ràdio líder i costa molt ser líder el cap de setmana si l’emissora no ho és en conjunt; i després perquè el Bundó no és líder ja del primer any, sinó del tercer o el quart. Perquè a RAC1 han tingut la paciència per a consolidar el seu projecte. En Bundó primer competia amb la Sílvia Cóppulo, i la Sílvia Cóppulo era líder. Llavors, fa cinc anys que fa el programa i, per tant, vol dir que, pel cap baix, en té quatre d’avantatge respecte de mi. Crec que és lògic que sigui líder, a banda que tinc una gran competència. Hem tingut l’oportunitat de conèixer-nos, crec que tenim maneres de fer bastant similars i ambicions personals també bastant similars. Tinc un gran competidor, així que sí, és una pedra a la sabata. La meva ambició personal ara mateix és ser líder el cap de setmana i guanyar el ‘Via Lliure’. Però sé que això no s’aconsegueix amb una temporada o dues. Per tant, potser en necessito tres o quatre. —Per tant, us agradaria de continuar. —Sí, m’agradaria continuar. La casa ho sap i crec que té ganes que continuï. Per això crec que ens posarem d’acord en cinc minuts. Crec que més enllà de les audiències, el programa sona bé i ha tingut una bona acollida, i això valora i em demana principalment la casa. La casa també és conscient que tinc un 30% menys de pressupost que no pas l’any passat. Això evidentment condiciona el contingut, però crec que aquest equip ha fet que no es noti gaire. I si l’any que ve anem per aquesta línia i aconsegueixo una mica més de pressupost, doncs m’agradaria incorporar dos o tres noms més com a col·laboradors. Però voldria que fos un programa continuïsta. —Dieu que compartiu ambicions personals amb en Xavi Bundó. Quines són les ? —Doncs poder fer ‘El Suplement’ cinc anys  i poder ser líder. M’agradaria que vinculin el nom Roger Escapa amb la ràdio de cap de setmana. —Volia anar per un altre cantó. Algun dia us agradaria de presentar ‘El Matí de Catalunya Ràdio’? —Ja ho he fet, aquest estiu passat. —Cert, però em referia a ser-ne el presentador principal. —Crec, modestament, que ara mateix no estic preparat per a fer un programa com ‘El Matí de Catalunya Ràdio’ i tampoc no és la meva prioritat. No sé si mai arribarà ni si mai en tindré ganes. La Mònica em va donar l’oportunitat d’estar al seu costat i sempre li n’estaré agraït perquè em va ajudar moltíssim. Sempre va apostar per mi com a segona veu sense conèixer-me, quan era una decisió de la casa. Però ella va dir que sí. I en un moment determinat que la casa va decidir que havia de fer el pas a fer ‘El Suplement’, ella hauria pogut dir: ‘Per què m’heu posat aquest paio de segona veu només una temporada si jo el necessito?’ Però ella em va donar l’impuls perquè volés sol i d’això n’estic molt agraït. Per tant, crec que ara ‘El Matí’ no toca, però no se sap mai. A més, la Mònica encara té corda i crec que en té ganes. —Com és la Mònica Terribas com a periodista? —Té una tenacitat i una capacitat de sacrifici increïbles. ‘El Matí de Catalunya Ràdio’ desgasta moltíssim. Són sis hores de directe cada dia, mai no saps què passarà, has de tenir capacitat d’improvisació, capacitat també de planificació per saber què serà notícia. Tothom et mira, no et pots equivocar i reps unes pressions per totes bandes que has de saber gestionar. La Mònica això fa molts anys que ho fa. I t’asseguro que quan el despertador sona a quarts de cinc del matí i saps que el dia no s’acaba fins a les dotze de la nit, has d’estar fet d’una pasta especial, i la Mònica és feta d’aquesta pasta. A part que és una persona molt intel·ligent, té un bagatge increïble. —Estant al capdavant d’un programa de la ràdio pública del país, hom és fiscalitzat contínuament. Sentiu gens de pressió per això? —I em sembla bé que em fiscalitzin. El programa té una dimensió, una audiència i un pressupost perquè ens fiscalitzin. I ha de ser així. Però és clar, m’hi fixo molt. Som un equip molt jove, i hem de cometre errors de tant en tant, però n’hi ha que te’ls fan pagar. I has d’intentar minimitzar-los. Vaig amb molta cura amb els convidats que tinc; porto el cronòmetre dels que tinc dels partits polítics que representen; ho analitzo molt; ja bon començament porto tertulians de política amb un perfil molt professional i que no vénen a proposta de cap partit polític. Vigilo molt perquè és per on et poden atacar, per on et poden vigilar, i amb això vaig amb cura. —A qui diu que Catalunya Ràdio i TV3 treballen pel procés, què li diríeu? —Jo crec que és mentida. Crec que no és veritat. Al meu programa aspiro a tenir oients de totes les ideologies i que voten tots els partits. A mi ningú no em podrà dir que defenso cap ideologia o cap partit polític determinat. A les portades que faig, procuro mostrar-hi molt què n’opino; són més descriptives i interpretatives. Jo no diré si sóc independentista o no, perquè crec que no em correspon a mi de donar la meva opinió sobre determinats temes. A part que en alguns no tinc cap opinió formada. No crec que hàgim estat un instrument del procés. —Com es va entomar a la redacció la decisió de la Junta Electoral espanyola de no poder pronunciar els termes ‘presos polítics’ i ‘exiliats’? —A mi m’agradaria poder explicar les notícies mitjançant criteris estrictament periodístics. En Puyal, a qui aquesta setmana van donar l’honoris causa, parlava de l’honradesa dels periodistes. Jo voldria anar un pas més enllà i et diré que com a periodista aspiro a tenir credibilitat. I no es guanya amb un o dos programes, es guanya amb els anys. Que quan expliqui una notícia, em creguin. Jo aspiro a això. I m’agradaria que quan expliquem les notícies, poguéssim fer servir fórmules estrictament periodístiques. Si cerques la paraula ‘exili’ al diccionari, et diu un significat molt clar de què és. I crec que podríem fer-ho servir amb tranquil·litat total. —I ‘presos polítics’? —Ja és més discutible. Jo ‘presos polítics’ no ho feia servir abans de la prohibició de la junta per una decisió personal, en aquest cas. Crec que hi havia unes altres maneres d’anomenar-los sense que tingués una connotació partidista. Jo deia ‘presos independentistes’ directament. O ‘presos’, perquè ja s’entenia. —Que en la campanya electoral els mitjans públics estigueu tan encotillats, té un efecte positiu en la societat i en la vetlla per una campanya totalment imparcial? —No, de cap manera, i és contraproduent, perquè jo no puc portar segons quin convidat perquè estic limitat pel reglament. I no és per un criteri periodístic. Un candidat que per qualsevol cosa és notícia, jo no el puc entrevistar pel simple fet que és candidat. I quan jo el convido no és perquè vingui a fer-me una arenga política, sinó perquè és notícia perquè ha decidit de fer-se una foto en un lloc que no toca o per qualsevol altra cosa. Aleshores, fa dos mesos que estic condicionat amb els continguts que faig perquè sóc en període electoral. I això no s’acabarà fins que no hagin passat les europees i les municipals. Aquí la privada té avantatge perquè pot fer com li dóna la gana. I jo he hagut de renunciar a continguts per culpa del reglament. —Us agrada la política? —Sí, m’agrada molt i m’interessava ja de jove. I a part, aquest programa em dóna la oportunitat de tractar-la d’una manera diferent, en el dia a dia. Per exemple, un programa diari no em permet pas anar a Andorra un dimecres i entrevistar Àngel Ros, que ara és l’ambaixador d’Espanya a Andorra i poder-hi tenir una entrevista diferent de la que tindria. —Entenc que el fet de conduir ‘La Marató’ va ser com una prova de foc. La tele és un caramel que us agradaria tastar més? —Crec que m’agradaria fer tele, però no ara. Tinc camí per a recórrer primer a la ràdio i ‘El Suplement’ és poc compatible amb més coses. Encara que la gent es pensi que només treballem el dissabte i el diumenge, preparem molts continguts entre setmana. Sí que m’agradaria fer tele, treure-hi el nas, però hauria de trobar un format en el qual pugui encaixar. Però no tinc gens de pressa de fer-ne. Primer va la ràdio. I en tot cas, si en fes, seria sense renunciar-hi. —On us agradaria de veure-us d’aquí a cinc anys? —No en tinc ni idea. Si fa cinc anys m’haguessin dit que faria una entrevista amb tu com a director de ‘El Suplement’, no m’ho hauria cregut. No m’hauria esperat mai que acabaria presentant un programa que té la mateixa edat que jo i que de petit escoltava amb en Solà. Vull dir que no en tinc ni idea, de què passarà d’aquí a cinc anys. —I abans no s’acabi la temporada, teniu pensat cap programa especial? —Aquest final de temporada ens hauria agradat molt anar a Madrid a fer la prèvia de la Lliga de Campions . Volíem anar-hi a fer la prèvia amb alguns companys d’esports. Sort que no teníem els bitllets ni l’hotel. Però sí que em fa molta il·lusió dir que el 15 de juny farem un programa al Liceu per celebrar els vint anys de Mishima, ja que el David Carabén és col·laborador del programa. També hi haurà la Núria Graham, el Roger Mas i la Judit Nedderman. Crec que és una bona manera de celebrar amb els oients aquesta primera temporada, que ens ha funcionat i és una experiència que ja vàrem fer fa dos anys a ‘El Suplement’, que va anar molt bé, que crec que està bé repetir-la i, fins i tot, que s’instauri com a fixa a final de temporada. Entrada totalment gratuïta, hem d’omplir el Liceu. —Potser ja us hauran renovat. —Tant de bo!

Summary: Roger Escapa: ‘Catalunya Ràdio no ha estat un instrument del procés’


Javier Zaragoza, un dels quatre fiscals que va exercir d’acusació en el judici contra el procés, ha avançat que la sentència es faria pública dins de les dues primeres setmanes del mes vinent. ‘La sentència, segons les meves informacions, crec que sortirà publicada durant els primers deu dies , potser molt a prop de la festivitat del Pilar’, ha dit en una conferència a Buenos Aires, recollida per la Cadena Ser. Aquest anunci coincideix amb el que va fer ahir el president del govern espanyol en funcions, Pedro Sánchez, que de la Moncloa estant i com a president espanyol, va vulnerar la separació de poders i va dir que la sentència es faria pública el mes d’octubre. Zaragoza també ataca amb contundència el tribunal de Slesvig-Holstein per no haver lliurat Carles Puigdemont a les autoritats espanyoles: ‘Va cometre un error imperdonable. Va incomplir clarament les normes europees reguladores de l’ordre de detenció i lliurament. L’havia d’haver lliurat perquè el jutgessin, atès que hi havia doble incriminació, i també perquè aquest tribunal va entrar en apartats que són competència exclusiva del Suprem , que és l’encarregat de jutjar els fets.’

Summary: El fiscal Zaragoza es vanta de saber que la sentència es farà pública cap al 12 d’octubre


Albano-Dante Fachin (1976) i Àngels Martínez Castells (1948) han escrit un llibre a quatre mans titulat Informe Urgent des dels escons 4 i 5. Explica el seu pas pel parlament català com a diputats de Catalunya Sí Que Es Pot. En 152 pàgines, descriuen la seva visió del federalisme, del procés independentista, i les tenses relacions amb ICV i Podemos. De fet, tots dos van ser expulsats de la direcció de Podem Catalunya per l’equip de Pablo Iglesias. Ara reben VilaWeb a la casa d’Àngels Martínez a la ciutat de Castelldefels, on gaudeix d’una terrassa preciosa, amb una vista a la mar excel·lent. Allà, lluny, s’hi entreveu la casa de Messi. I aquí, a prop, tres sofàs on seure i parlar. —Per què dediqueu el llibre als presos? —Castells: Vam tenir clar des del primer moment que si alguna cosa d’aquesta facècia tenia sentit és que s’acabava com s’acabava i, per tant, aquesta gent hi havia d’estar molt present. Tant com quan l’escrivíem com quan el presentàvem. —Fachin: Potser ens l’haurem de dedicar a nosaltres, un dia. No vull en fer broma, però és que la causa general és això. General. —Escriviu que ‘ens hem d’explicar ara i no d’aquí a deu anys’. Per què? —Fachin: Tampoc no sóc gaire de llegir memòries. Però n’hi ha que dius: ‘ara ho expliques? Ara que ja en fa anys?’ Nosaltres no hem d’explicar que un noi que surt tot el dia parlant del referèndum resulta que quan anem a Madrid ens diu: ‘resem perquè no hi hagi referèndum’!? Això no es diu per fer la guitza ara a Pablo Iglesias, sinó per seriositat. De què serviria que això ho expliqués d’aquí a deu anys? Una mica de seriositat. Des del minut u hem explicat el funcionament escandalós del grup parlamentari de Catalunya Sí Que Es Pot. Per exemple, quan jo o l’Àngels dèiem vés a saber què, en venia un d’ICV i ens deia: ‘vigila què fas, si no, la teva carrera política això i allò’. Així de clar. —Què trobeu a faltar del Parlament? —Fachin: Potser el suc de taronja. Bo i barat. Mira, si vas a una assemblea a escoltar, doncs en surt amb visions noves. Si només hi vas a donar la lata, no. Ho diu sempre l’Àngels. El parlament és un lloc per escoltar, per creure’s el parlament. Em diuen: ‘ara t’has fet independentista?’ No. Passa que he escoltat. Hi ha aquell capítol en què l’Àngels explica per què va votar que sí al pressupost i jo explico per què vaig votar que no. És molt interessant. Per cert, després del seu no, jo rebo un whatsapp en què em diuen que he de sortir a desautoritzar-la. I al capítol següent explico què vaig fer. —I què vau fer? —Fachin: Vaig sortir a desautoritzar-la. Però ara penso: quin objectiu és aquell que et fa renunciar a coses de fons? Cap objectiu. Hi vaig aprendre, allà dins. —Castells: Vaig votar a favor de destinar diners al referèndum, sí. L’explicació que vaig donar era que, si ets economista, saps que les partides han de ser-hi. I si no hi són, les coses no es fan. Però, políticament, CSQP enganyava el personal: és a dir, deien que al pressupost es podia aprovar el que assegurava que no hi hauria referèndum. ‘La nostra esmena és tan ‘collonuda’, i tant en acord amb el Tribunal Constitucional espanyol que, si la voteu, segur que no hi ha referèndum’, això feia CSQP. —Amb el programa de CSQP es podia anar de la mà dels independentistes molt tros de camí. En canvi… —Castells: I si amb aquest programa, al damunt, estaves pendent del que feia la gent, i veient com es va comportar l’1 i el 3-O, ja no hi havia marxa enrere. Ja no hi havia possibilitat de separar-nos. Junts fins al final. Només calia respectar que uns posessin més l’èmfasi en la república, i els altres en la independència. En algunes parts del llibre fem cites de la CUP, perquè eren els qui ens representaven. Per què carai, em demanava, haig d’explicar el pressupost si, aquí, el Busqueta ho ha fet de conya? —Fachin: Aquesta possibilitat de fer camí junts era clara. Compromís democràtic. Però al final sortia l’Àngels a dir vés a saber què i el Pablo s’enfilava per les parets. Jo em creia la plurinacionalitat i la fraternitat. Però arriba un moment que veus que és impossible. Jo me n’adono després. Però bé, mai no és tard. —Parleu del futbolí d’Itzíar González. La idea que el jugador de futbolí, de fet, és algú que mouen de fora. Al parlament vau tenir aquesta idea? —Castells: Del primer dia. El primer dia li vaig dir: ‘aquest grup no té futur’. O ens carreguem el grup o el grup se’ns carrega. Per què havia de ser la Gemma Lienas, la portaveu adjunta? Per dona, deien. Doncs no. De fora utilitzaven el feminisme per no deixar fer a l’Albano. —Amb la crisi econòmica que hi ha hagut, per què la gent no ha confiat en el partit dels comuns per a sortir-ne? —Fachin: Oi que ara han dit que és molt lleig tallar carreteres per la república? Doncs aleshores tampoc no els vaig veure tallant els CAP! Hi ha un paral·lelisme. Al final la radicalitat democràtica neix del mateix lloc. La radicalitat que va faltar el primer d’octubre o per aprovar el pressupost és també la que va faltar per a defensar els hospitals públics. Quan sento el Coscu dient: ‘Oh, oi que han aplicat el 155, què volíeu? Què esperàveu?’, si això ho trasllades a la negociació d’una empesa és un desastre. Què diràs als treballadors? Quiets o us acomiadaran!? Al final es percep si tens radicalitat democràtica o no. I si no en tens per a dir que el parlament és qui decideix, tampoc no la tens per a defensar la sanitat pública. Que el fet nacional i el social van junts, sempre ho havia sentit com eslògan. Però quan la cosa s’engega, veus que sí que és així. —Castells: No em fèieu cas. Jo no parava de dir-vos-ho. —Albano, no us hauria agradat seguir més temps a la política? Descarteu de tornar algun dia a un parlament? —Castells: Nooo! —Fachin: Ja ho veus. L’Àngels no em deixa descartar-ho. Si és que s’aprèn alguna cosa és que estar en un parlament amb el fre de mà posat, ja sia pel TC, per Coscubiela o per Pablo Iglesias, és un patiment. No pots anar-hi creient que és font de sobirania i portar-hi el fre de mà posat. —Per què no esteu a la CUP? —Fachin: En aquestes eleccions ningú no va tenir temps. —Castells: I la CUP té aquesta cosa de no repetir en el càrrec. Si s’aplicava a l’Anna Gabriel també s’havia d’aplicar a ell. —Fachin: Quan encara érem a la direcció de Podem, i abans del 21-D, vam fer una reunió i vam dir: ‘parlarem amb tothom. És un moment excepcional’. I per això ens fan fora. I ara surt en Xavi a dir que hem de fer un front de ‘indepes’ i no ‘indepes’. I dius: ”hòstia’, mira, em sona alguna cosa’. Doncs vigila, Xavi, que rebràs! —Costa d’imaginar que deixareu la política, Albano. Representeu un sector que existeix. —Fachin: Tinc Youtube i el sé fer servir. I sí, és una realitat social que existeix, sí. I, a més, és un espai que basteix ponts. De fet, és una part de la societat que fa feliç a l’altra part. Gent que no pretén que em passi a independentisme, però sí que veuen que democràticament és saludable que aquest espai existeixi. Això no és el que representava Coscubiuela o Rabell. Al final, Rabell i Coscubiela, que haurien de ser els representants de la part demòcrata que va anar a l’1-O, resulta que són els herois de Tabàrnia. A mi em preocupa. I no només pel passat. També pel futur: la pròxima vegada que ens veiem en repressió, els diputats tornaran a ensenyar el vot i a deixar tothom amb el cul enlaire? Jèssica Albiach, Marta Ribas, etc., van ensenyar el vot. No ho dic per anatema… —Castells. Com que no! —Fachin: Sí, però penso en el futur. Hi tornaran? Una diputada de les noves d’aquest grup, la de Tarragona, en un piulet, deia: ‘los de amarillo y los de naranja‘. Home, si us plau! Si us plau! Molts dels reptes passats encara són aquí. Aquest és un espai que existeix i atenció amb què s’hi fa, allà. Aquest llibre no és només una mirada enrere. Tota la gent que va votar que no l’1-O, no és representada ara? —I què hem de fer ara? —Fachin: No ho sé. De vegades sento la idea d’investir Puigdemont, i ho veig. I de vegades escolto la idea de fer un pas enrere i fer govern, i també em sona lògic. Què s’ha de fer, Àngels? — Àngels: Eleccions. Eleccions perquè no hi ha direcció. I s’han de replantejar seriosament què fer. I buscar una nova direcció. Si no hi ha la possibilitat que tota aquesta gent surti ràpida de la presó, han de trobar relleu. Relleus més vinculats amb la lluita. Gent com els de la lluita amb la sanitat. Seria l’única manera que el parlament fes un tomb. —I en unes eleccions, qui votaríeu? —Castells: Jo votaria a l’Albano. —Fachin: Ha! Concórrer a unes eleccions tindria sentit si se superés tot això que hem vist fins ara. Ho deia Marta Rovira a la carta. Finalment podré ser sincera. Què vol dir això? Que tota la resta parla amb por. Llavors, és un xantatge. —Castells: S’han de fer caure les caretes del tot. Hem començat. Però, per exemple, quin embolic hi ha entre Junts per Catalunya i PDeCAT. Aclarim-ho. Fem neteja. Dins la CUP també. Com és que, passant tot això, la CUP només té quatre escons? No és normal. Estic contentíssima pels quatre, i faig la broma que si ara hagués de treure banderes en tindria moltíssimes menys a treure. Però tampoc no m’agrada que Ciutadans hagi enganyat tant. I quan es vegi que aquesta és la nena Telva potser la gent dels barris dirà: ‘què hi tinc a veure, amb la nena Telva?’. Ara n’hem votat uns i ens trobem que no hi són ni Puigdemont, ni Sánchez, ni Junqueras, ni Forcadell. Llarena els ha ‘fotut’ a la presó. Crec que per desgràcia no hi ha cap més sortida que eleccions. I parlar clar. I que hi hagi lideratges reconeguts.. La pitjor cosa que et pot passar és que Rufián digui una cosa i l’endemà una altra. —Teniu un capítol en el qual parleu del federalisme com a utopia. —Castells: Miquel Caminal i jo érem molt amics. Vam fer la carrera junts. I al final de la seva vida em diu que el federalisme és impossible. Jo vaig pensar que era un homenatge a la seva dona, l’Anna Alabart, que era indepe, indepe. I mira, després he tingut l’experiència de parlar, ja no negociar, sobre federalisme amb la direcció de Podemos Madrid. I ho he vist. —A veure. —Castells: Abans del referèndum vam anar a Madrid amb tres punts molt concrets: explicar la nostra posició sobre el primer d’octubre, veure si érem disposats a canviar la direcció de Podem Catalunya i la tercera, agafa’t, era com reforçàvem Xavier Domènech. La reacció al referèndum va ser: ‘resarem perquè no es faci’. —Fachin: Sí, això va dir Iglesias: ‘Resem perquè no hi hagi referèndum!’ —Castells: De l’altre cantó, sobre la direcció de Podem Catalunya, veies que no creien que hagués d’haver-hi una direcció aquí a Catalunya. Ho he viscut tantes vegades en el PSUC! Doncs tenia raó el Miquel Caminal, tu. No hi ha possibilitat. Perquè la gent que ens havia de donar certa esperança a Madrid, no te la dóna. Només cal sentir les ximpleries del Monedero quan ve aquí. —Fachin: O d’Echenique. —Castells: ‘Las cajitas‘. —Fachin: Beiras és de les primeres veus que diu: ‘ei, què fan aquesta gent? Què fan aquests de Podemos a Madrid?’. Si no assumeixes dins la teva organització el federalisme, com l’assumiràs per a l’estat espanyol? Que una direcció a Catalunya decideixi una cosa, i la resposta sigui ‘puerta‘... Perquè al final la destitució de la direcció es va fer vulnerant els estatuts de Podem. I, com el 155, es va aplicar contra els estatuts vigents. Quan vam veure el xat de la direcció estatal de Podem que ja s’aplicava… En el llibre ho ventilem en dues ratlles. Van decidir-ho saltant-se l’estatut de Podem. Ja ho explicarem més endavant. —De les reaccions a Madrid, tot són traïcions i cops baixos? Cap reacció positiva? Teresa Rodríguez? —Fachin: La darrera vegada que vaig a la direcció estatal a Madrid és el 6 d’octubre. En comptes d’acceptar que potser sí que ho haurien d’haver pensat millor, allà es veia que… ens en ‘fotien’ la culpa! A nosaltres! ‘Què feu?’, ens deien. Dirigents d’Extremadura, Andalusia i Aragó ens deien que ens confonien amb independentistes. —Castells: I que ‘has despertat el feixisme’. —Fachin: I a Catalunya, que Jèssica Albiach i Vicenç Navarro van entrar a sac. Aquell dia 6 torno i li dic a l’Àngels: ‘La utopia del federalisme, dius? Mira què m’ha passat.’ Per això al llibre posem la ‘Oda a Espanya’. És que la vaig sentir. Doncs…, les úniques veus positives en aquella sala va ser la Tere Rodriguez: ‘Compañeros, m‘hauria agradat que Andalusia la gent fes això que fa la gent a Catalunya’. Una de setanta. Miquel Urban una mica. Íñigo Errejón una mica. Però en aquell espai pocs més. Però si el de Múrcia, quan vam dir que s’havia de parlar amb tothom, inclosos els independentistes, va piular: ‘Albano Dante, una rateta i una porta. Hi ha una icona que és una rateta amb una porta’. ‘Puerta‘, em deia. Aquest és el nivell. I no és un cercle, no, la direcció de Podem. Aquesta és l’anàlisi. —Amb el federalisme esteu com l’Àngels? Fora, fora? —Fachin: Fora, fora, no. Sí que crec que només es construirà si es fa de manera insubordinada. Ho deia el nostre programa. El federalisme primer s’executa i després s’implementa. —Parleu de refer els camins cap al 80%. Encara hi són? —Fachin: Hi han de ser. I li vam dir a Puigdemont al seu moment. Unim-ho, tot això. I que tot això es fa perquè les kellys visquin millor. Jo no em crec que el 8% que vota Podem, sigui Coscubiela. Ni que tots els que van votar Arrimadas condecoressin els policies. Ara, això necessita feina. Posem damunt la taula les qüestions que han de servir per ajuntar-vos al voltant del projecte. —La meva gran por. Tarradellas va causar l’autonomia. L’independentisme, el federalisme. Suo. —Castells: Però jo veig que en general a Espanya la gent no està per tot això. Clar que penses en els miners. Però després veus com voten i penses ‘tu’… Saps què passa? Que no hi ha sindicats. No hi ha sindicats. Recordo quan CCOO quadrava els partits des de l’esquerra. Però després van agafar dirigents com el Coscu, i companyia que… —Fachin: Tu posa Antena 3 o Tele Cinco. Hi ha un mur. És molt difícil. Aquí és on haurien d’estar els líders de l’esquerra dient alguna cosa. Però si els qui diuen són Echenqiuie o Garzón.. —Castells: Almenys Garzón parla de la república. El poder simbòlic de trencament que representa parlar-ne l’he vist a Garzón. No a Pablo Iglesias. —Fachín: Jo puc dir ‘República’, com Garzón, però si el dia que atonyinen la gent, m’hi poso de perfil… Per què Garzón no va dir: ‘fem com els catalans, un referèndum desobedient, i fem-lo sobre la República?’ Ni se’ls va passar pel cap. —Quanta gent surt, amb vosaltres, i deixa el partit. Se sap? —Fachin: No ho sabem. —Castells. Això no és una escissió clàssica. És un cop d’estat que es fa sobre una direcció, i aquesta direcció, ni en aquell moment ni ara tenia el projecte clar de crear una estructura alternativa. Com ens demanen ara. I de moment no va per aquí. De moment. —Feu una senyora parella. De quan us coneixeu? —Fachin: Una mica abans del 15-M. Quan vas treure el llibre Reacciona. I nosaltres amb la Marta Sibina començàvem a explicar coses de la sanitat. I em sembla que va ser Ramon Serna que em va dir: ‘truca a Dempeus. En saben.’ —Castells: La primera vegada que vaig parlar amb tu vaig pensar: ‘quin paio més pesat.’ Hores al telèfon. —Fachin: Ho segueix pensant. Haha! —Molt curiosa la relació Catalunya-Argentina. —Fachin: ‘Tu ets argentí i bé que us vau independitzar d’Espanya’, això em deien a Twitter. I els responc que sí, però que van fer-ho amb una guerra. La guerra d’independència. En aquell procés els catalans van tenir un paper molt destacat. Com els miñones. Quan vaig venir aquí ho vaig entendre. Els minyons. Eren una columna que anava pel Rio de la Plata atrapant reialistes. I la música de l’himne argentí, la va fer un paio de Mataró. —I el de Mèxic, un de Ripoll. —Fachin: I els pròcers, com Alsina. I la gent em deia: ‘anem allà a ajudar-vos i tu aquí tocant la pera!’ I la meva resposta era que sí. Cert. Però es va fer amb guerra. Sapiguem-ho. Què hi diu Fontana? Que ha de renunciar a tot, ara, la gent? No. De cap manera. Però aquí també crec probablement és una lluita que l’haurem de bregar molts anys. Potser serà necessari un canvi de discurs. Perquè el discurs de Coscubiela, d’Arrimadas i d’Iceta és: ‘us han enganyat, us han enganyat, us han enganyat’. —Castells. Per a mi el pitjor discurs és el que diu: ‘hem de passar plana de l’1-O i el 3-O’. —Com a la transició. Oblida el passat. —Fachin: No només. ‘Gent del carrer, cap a casa. Ara ja ho arreglem nosaltres.’ Ara ho fan amb els CDR. Et podran agradar o no. Però em sembla molt trist que s’hagi cridat a la gent a jugar-se-la i, ara, quan convé, cap a casa. És la transició: ‘Gent cap a casa’. —Castells. I que diguin que és violència això que fan? No saben què és violència. —Convergents a la presó. Qui ho hauria dit. —Castells: Per mi no han d’estar-hi. És l’efecte ostatge. És intentar aconseguir coses a través d’ostatges. Ja sé que no t’agradarà, però en aquesta darrera fase en Turull i en Rull han tingut discursos de sinceritat que els hi ha costat la presó. —Fachin: Això té a veure amb la Itzíar. Jo, amb Turull m’he barallat per la sanitat. Però si té raó, té raó. Prou. Els convergents són a la trena per ideologia. I si volem superar el 78, hauries d’estar-hi preparat, Pablo Iglesias. De veritat et vols carregar el règim del 78? Perquè el règim del 78 ha posat a la presó els convergents. Si fas alguna cosa de veritat, no només de boca, vés-t’hi preparant tu també. —Castells. No hi aniran, a la presó. No faran res. I penso que a Catalunya s’unien dues coses. L’Espanya ‘rota’ i la Catalunya ‘roja’. La Catalunya de l’1-O i del 3-O és la Catalunya ‘roja’. Malgrat molts dels que eren allà davant. Quan un poble es construeix, es construeix en vermell. S’uneix per allò que defensa socialment, nacionalment i culturalment. —Per què sou tan sàvia i tan poc coneguda vós? Massa homes, al món. —Castells: L’últim dia, quan Albano va fer el seu millor discurs, ‘s’acolloneix’. ‘Si no surts tu, surto jo’. Ha ha!. I va fer un discurs magnífic. Primer escoltant, i després buscar els teus valors. I el pots improvisar. I surt bé. —Que és allò que va fer Coscubiela amb el seu famós discurs. El va improvisar. I mira. —Fachin: És un discurs que el va cultivar durant mesos. —Castells: En definitiva va dir que aquest parlament no és sobirà i que, per tant, cap majoria podia fer saltar res. Això va dir. —Fachin: Era la gesticulació i posada en escena d’una cosa treballada abans. I del moment que fa el discurs es passeja per la Sexta, tarda i nit. Era un discurs que servia al poder. ‘Un home d’esquerres, mireu què diu’. Em pregunto fins a quin punt aquell discurs ha contribuït a la gran victòria de Ciutadans. —Castells: I et diré més: parla del seu fill Daniel perquè dos dies abans jo havia parlat del meu pare republicà. I dels valors republicans.

Summary: Albano-Dante Fachin: ‘Rabell i Coscubiela són els herois de Tabàrnia’


Amb l’aixecament del secret de sumari de cas Imelsa, que s’ha sabut avui, es pot construir un croquis per a entendre com funcionava la corrupció dins l’empresa pública que dóna nom al cas. La informació la proporciona, sobretot, Marcos Benavent, ex-gerent d’Imelsa. En una declaració davant la Guàrdia Civil el juny del 2015, confessava que era el recaptador de la trama. S’encarregava de parlar amb empresaris a qui demanava diners tan bon punt es decidien les adjudicacions públiques. Seguidament, lliurava aquests diners a l’ex-president de la Diputació de València, Alfonso Rus; al seu ex-cap de gabinet, Emilio Llopis; a l’ex-vice-president de la Diputació, Juan José Medina; i a l’ex-vice-president segon de la mateixa institució i ex-conseller delegat de Ciegsa, Máximo Caturla. Tot plegat, per a finançar el PP provincial. De vegades, segons la seva versió, lliurava els diners ‘en bosses’ en el transcurs de dinars en què es reunien. Sobre Vicente Betoret, actual president del PP de la província de València, diu que estava al cas del cobrament de les comissions il·legals i que tenia coneixement ‘sens dubte’ dels lliuraments i de l’origen que tenien, si bé, en declaració davant del jutge, Benavent va indicar que a ell mai no li havia lliurat diners i no recordava si Rus li havia lliurat cap sobre.

Summary: Com es finançava il·legalment el PP per mitjà de comissions?


Pregó íntegre de la festa major de Barcelona d’enguany, del poeta i catedràtic Joan Margarit, en què reivindica la independència del país. Imatges cedides per BTV.

Summary: Joan Margarit reivindica la independència en el pregó de la Mercè


Un ferri procedent de Palma i Eivissa, de la companyia Baleària, va encallar anit a l’escullera del port de Dénia (Marina Alta) per causes que s’ignoren. Duia 393 passatgers, que van ser evacuats i van resultar il·lesos, segons que han informat la naviliera i el 112. Tampoc no cal lamentar danys personals, ha detallat la companyia. Evacuación del ferry de Balearia 3 horas después del incidente pic.twitter.com/RjQRjgBbmb — Carlos Jaén (@carolusmaximo) August 17, 2019 L’embarcació transportava 393 passatgers, 21 tripulants i 70 vehicles. Tothom en va sortir il·lès i va ser evacuat amb embarcacions de Salvament Marítim, la Guàrdia Civil del Mar i la Policia Local de Dénia. A més, a primera hora del matí Salvament Marítim ha desplegat la barrera anticontaminació de manera preventiva, encara que no es va abocar combustible, ha explicat Baleària. Per als passatgers amb vehicle a bord, que no van poder ser desembarcats, Baleària ha habilitat dos autobusos, un amb destinació a València i un altre a Alacant, amb parades tots dos en diferents poblacions. La companyia ha assegurat que s’hi mantindrà en contacte per informar-los de quan podran retirar-lo. A més, ha lliurat totes les pertinences dels passatgers. Els clients que havien de viatjar avui i els pròxims dies es reubicaran amb la Pineda del Riu en la ruta Dénia-Eivissa-Palma, als bucs Cecilia Payne, Ramon Llull i Marie Curie. A més, una empresa de serveis subaquàtics ja avalua els danys registrats al casc d’estribord per poder elaborar el pla per a reflotar el vaixell i traslladar-lo a port, on es podran desembarcar els vehicles que romanen a dins. Baleària col·labora amb les autoritats marítimes per determinar les causes de l’incident i ha lamentat els perjudicis causats als passatgers.

Summary: Un ferri de Baleària amb gairebé quatre-cents passatgers encalla a l’escullera del port de Dénia


La puntada de peu ‘voladora’ d’un policia a un votant de l’escola Pau Claris és, segurament, una de les imatges més recordades de l’1-O. Una escena que simbolitza la violència d’aquella jornada, però també la impunitat dels policies i guàrdies civils que van participar en l’operació per a evitar la votació. Ara, aquesta dinàmica d’impunitat, comença a torçar-se a poc a poc, gràcies a la feina d’algun jutge que accepta d’investigar les lesions de desenes de persones. Fins ara havia estat una incògnita saber la identitat d’aquest policia que havia clavat una puntada amb la bota contra un home, però el Centre per la defensa dels Drets Humans, Irídia, ha aconseguit d’identificar-lo. El col·lectiu d’advocats, que actua com a acusació popular –i particular en alguns casos– en el cas que instrueix el jutjat d’instrucció número 7 sobre les agressions de l’1-O a Barcelona, ha aconseguit un vídeo inèdit que es va enregistrar des del capdamunt de les escales. És en aquest moment que es pot identificar el codi identificatiu del policia: 5U495. Aquest document visual, que VilaWeb us ofereix en exclusiva, ha estat aportat com a prova perquè el jutge que instrueix la causa ara pugui citar-lo a declarar. ‘Mentre les imatges que consten en el vídeo màster del jutjat mostren els fets des de davant, de manera que no es veu la identificació de l’agent, el vídeo que portem va ser enregistrat de darrere estant, de manera que sí que es veu amb claredat’, explica l’advocada d’Irídia Marta Valldaura. En el vídeo, el moment de la puntada de peu queda fora de l’enquadrament. Però si entrecreuem aquest vídeo amb uns altres, es pot demostrar que l’autor de l’agressió és l’agent 5U495. Per això és molt necessari un vídeo que ja tenia el jutge, i en el qual es veu l’escena des d’un altre angle. Això sí, en aquell no es veu la identificació de l’agent. Per a retenir visualment l’agent, en el vídeo anterior, cal tenir en compte que forcejava amb un home, als peus d’una dona rossa, recolzada a la barana de les escales. Agafant aquesta escena de referència, en el vídeo següent podem veure la mateixa escena i com el policia s’aparta de l’home per a saltar i agredir una persona que hi ha estirada a terra. Per a esvair els dubtes encara hi ha un tercer vídeo que confirma la validesa del que ha aparegut ara. S’hi veu perfectament com, després d’empènyer l’home de la caçadora negra i samarreta verda, l’agent salta tot seguit d’un esglaó a un altre d’inferior i clava una puntada de peu forta a un home estès a terra. El magistrat, Francisco Miralles, ja s’havia pronunciat sobre aquest agent en una interlocutòria: ‘No s’entén per quin motiu un dels agents clava una puntada de peu “voladora”, que pot causar gravíssimes lesions a algun ciutadà’, deia. El magistrat afegia que no s’havia pogut identificar. Ara, amb aquesta nova prova, Marta Valldaura creu que el jutge acceptarà de citar l’agent a declarar. Aquests darrers dies han declarat companys seus, i han donat detalls importants sobre la gestació de l’operatiu. Qui és la X del Primer d’Octubre?

Summary: Agent 5U495: identificat finalment el policia de la puntada de peu ‘voladora’ de l’1-O


La memòria anual de la fiscal general de l’estat espanyol, Maria José Segarra, la va lliurar dijous al rei Felipe VI i s’ha fet pública avui, coincidint amb l’obertura de l’any judicial. El text posa en dubte l’actuació de les autoritats penitenciàries catalanes en relació amb els presos del procés. Segons que consta en el document –de 1.500 pàgines–, les manifestacions de les autoritats catalanes, com l’actual director general d’Institucions Penitenciàries, mostrant ‘públicament el seu rebuig a la presó provisional acordada’, posen en dubte la seva imparcialitat. La fiscalia fins i tot posa en dubte que l’administració catalana pugui fer-se càrrec dels presos si són condemnats. Diu que té una sensació ‘agredolça’ pel resultat de les interlocutòries que el Tribunal Suprem va emetre contra el president Puigdemont i els consellers exiliats. Segons la fiscalia, malgrat que ha rebut la col·laboració dels seus homòlegs europeus, ‘en aquest cas la sensació ha estat agredolça perquè la sintonia mostrada amb les fiscalies d’altres membres de la UE no s’ha reflectit en les decisions adoptades per determinats òrgans judicials’. Acusa els tribunals europeus de no haver atès les peticions del Suprem i parla del principi de ‘confiança mútua’. Diu: ‘Aquesta confiança es pot trencar quan no es respecten els respectius àmbits competencials fent tasques de valoració sobre el grau d’intensitat d’alguns elements de tipus penal que, al nostre judici, excedeixen obertament la tasca de control del compliment de les formalitats necessàries per executar les decisions remeses per les autoritats judicials o fiscals dels països implicats.’

Summary: La fiscalia qüestiona que els presos polítics es puguin quedar a Catalunya després de la sentència


El diputat de la CUP al parlament Carles Riera creu que quan el Suprem dicti sentència, si cal continuar amb la mateixa situació política, ‘val més convocar eleccions’. ‘No convocar eleccions per continuar en la mateixa situació política que som ara és continuar innecessàriament una situació agònica i improductiva políticament’, ha dit en una entrevista a Europa Press. I ha afegit que tindria sentit no convocar-les si Torra pretengués començar, després de la sentència del Suprem, una fase de ‘conflicte, mobilització social i confrontació institucional’. Riera també ha dit que l’ex-diputat David Fernàndez ‘podria ser molt bon candidat’ en unes eleccions catalanes. Riera ha recordat la recent reforma de la CUP, que amplia el nombre de mandats de manera que els electes poden repetir en un càrrec supramunicipal i presentar-se en dos mandats. La CUP té en compte que en aquestes últimes legislatures s’han precipitat les eleccions sense haver-se acabat els mandats, per això expliquen que consideren un mandat aquella legislatura que superi els dos anys. Riera subratlla que, tot i aquest canvi, l’organització ‘no ha començat a parlar de noms’. Segons que relata el diputat, la CUP manté els seus criteris de ‘no professionalització i no institucionalització’ dels seus càrrecs electes i manté facilitar el relleu amb persones noves. Amb tot, també han escoltat les veus internes i externes que demanen ‘donar més recorregut a la creació i la consolidació de referències internes i públiques, i donar més recorregut i temps a l’acumulació i transmissió d’experiència’, de manera que combinaran els dos perfils. Ara, quan abordin el debat dels noms, podrien repetir membres d’anteriors legislatures de la CUP al parlament, i això inclou Riera mateix: preguntat per si ell ho faria, s’ha posat ‘a disposició del partit’. ‘És una actitud militant generalitzada en totes les persones de la CUP, que estem sempre disponibles’, encara que ha insistit que no són en aquesta fase, sinó en la de redirigir l’estratègia del partit. De l’assemblea nacional de la CUP de diumenge passat, en va sortir un document que s’enllestirà a final de juliol, quan s’acabin de votar les esmenes vives després del conclave. D’aquella trobada, la CUP en surt amb algunes idees clares, com ser un actor determinant en l’autodeterminació, passant de l’activitat parlamentària de blocatge a la proactiva i exercint de corretja de transmissió amb el carrer, on demanaran mobilització continuada i desobediència civil. Els ‘cupaires’ consideren que el projecte independentista que representa JxCat, ERC i el govern va quedar ‘esgotat’ des del 3 d’octubre de 2017, i ells proposen no caure en la resignació, recuperar els resignats, i treballar per situar l’independentisme com garantia de drets socials, civils i polítics, per aconseguir ampliar per l’esquerra.

Summary: Riera assenyala que David Fernàndez seria un ‘molt bon candidat’ a les eleccions catalanes


El comunicat de la gran banca espanyola de divendres sobre la independència porta cua. No ha agradat gens ni mica que els bancs amenacessin de tancar oficines en cas d’independència. No ha agradat ni a clients individuals, ni a col·lectius ni a organitzacions cíviques. Tots poden fer que la pressió es giri contra els bancs. Aquest article pretén recollir les diverses reaccions que hi ha hagut aquesta setmana. L’Assemblea Nacional Catalana podria retirar vint milions de cop? Una de les entitats que poden exercir més influència social, també en aquest cas, és l’Assemblea Nacional Catalana (ANC). No hi ha cap organització com aquesta per a mobilitzar. VilaWeb ha tingut accés a una proposta d’una territorial de l’ANC que s’ha adreçat al secretariat nacional. Diu així: «L’ANC ha decidit de treure 20 milions d’euros de les principals entitats signatàries: Caixabank, Santander, BBVA, Bankia, Sabadell i Popular (en l’ordre en què apareixen al comunicat). Aquesta retirada la faran individualment, els socis de la nostra entitat, amb una quantitat de 250 euros per soci. O, per exemple, 171,4 euros (quantitat emblemàtica i prou característica per a identificar el motiu de la retirada) cadascun, amb un total de catorze milions d’euros, comptant amb els més de 80.000 socis de l’ANC.» Aquesta proposta s’ha de decidir a la reunió del secretariat nacional de l’ANC, dilluns, l’endemà de les eleccions. L’entitat, doncs, pot optar per emprendre una campanya de retirada de fons dels bancs en massa, o bé donar una resposta no tan contundent. La idea inicial era de fer la retirada de fons avui, ahir i dimarts. Però esperarà a la reunió del secretariat. Col·legis professionals Dilluns va ser el Col·legi Professional de Metges que es va exclamar de la posició de la banca. Va demanar explicacions i recordà que el seu col·legi gestionava més de dotze mil comptes bancaris, tots domiciliats al BBVA. Christian Terribas, representant d’aquesta entitat bancària, va respondre que no tenia pensat de marxar de Catalunya en cap cas. Més informació ací. Després dels metges, ahir va ser el Col·legi de Treballadors Socials de Catalunya. Va fer això mateix. En una carta pública l’entitat demanava explicacions al Banc de Sabadell i a La Caixa: ‘Considerem que la seva actitud institucional vulnera el principi d’imparcialitat que hauria de prevaldre, especialment en un període pre-electoral. Li agrairé que, si és el cas, em faci arribar els informes dels quals disposen i segons els quals han donat suport al seu posicionament.’ Federació de Pares i Alumnes de Catalunya (FAPAC) També ahir la Federació d’Associacions de Mares i Pares d’Alumnes de Catalunya (FAPAC) va lliurar una carta adreçada als presidents de CaixaBank i Banc Sabadell, en què els instava a confirmar per escrit l’anunci que reconsiderarien la presència i l’activitat al Principat en el cas d’independència de Catalunya,. La FAPAC recorda que representa 2.234 associacions de mares i pares d’alumnes, que apleguen mig milió de famílies i reclama a les entitats que confirmin si pensen reduir la seva presència a Catalunya o anar-se’n. L’entitat manifesta sense embuts que el comunicat de les patronals bancàries pretenia intencionadament de condicionar el vot dels catalans a les eleccions del 27-S. Clients individuals Finalment, clients individuals també han expressat malestar amb els bancs i cerquen alternatives, és a dir, uns altres bancs on posar diners. N’hi ha: Caixa d’Enginyers, Caixa d’Arquitectes, Coop 57, etc. Els treballadors de la Caixa d’Enginyers no han pogut fer festa a la tarda, aquesta setmana, com tocava pel fet de ser la Mercè. L’entitat els ha demanat que treballessin a causa de l’augment de feina. Al mateix temps Caixa d’Enginyers ha declinat donar la dada del nombre d’altes des de dilluns. Dos treballadors de Caixa d’Enginyers diuen a VilaWeb que les altes que ells han atès en un dia són cinc vegades més del normal, però això és una ‘xifra aproximada’ i només en el seu cas. No saben el total de l’oficina. Què passa dins els bancs? Les fonts de VilaWeb indiquen que dins els bancs també hi ha hagut moviment. Alguns directius s’han queixat directament a Isidre Fainé (La Caixa) i Josep Oliu (Banc de Sabadell), perquè no entenen la posició dels bancs respectius. La resposta d’Oliu va ser: ‘No hem pogut fer res per evitar-ho.’ I en el cas de La Caixa la reacció és del directiu: ‘No sé si duraré gaire en aquesta casa després d’això que he dit a Isidre Fainé.’

Summary: L’ANC estudia de respondre a la banca amb retirades de fons col·lectives


Amb un to del tot diferent al del debat d’investidura fallit de l’estiu passat, el candidat del PSOE, Pedro Sánchez, n’ha volgut exhibir un de conciliador i amb voluntat de diàleg amb l’independentisme català. Del ‘problema de convivència’ al ‘conflicte polític’, i a la disposició de parlar d’autodeterminació tot i mantenir-hi, això sí, una oposició frontal. Així ha volgut encaminar la seva investidura, que serà possible mercès a l’acord amb ERC, que manté la disposició de fer-lo president en la segona ronda de votació del debat, dimarts, malgrat l’ofensiva de la Junta Electoral espanyola contra el president Quim Torra i Oriol Junqueras. I malgrat el fet que Sánchez hagi afegit en aquesta primera sessió del debat la referència al respecte per l’ordre constitucional que el text de l’acord entre tots dos partits havia esquivat. Sánchez ha situat durant el seu discurs d’investidura la resolució del ‘conflicte polític’ entre Catalunya i Espanya com una de les línies fonamentals de l’actuació del seu executiu, que pretendrà, ha dit, de ‘recomençar’ a partir del punt en què va començar el greuge i ‘reprendre la sendera de la política deixant enrere la judicialització del conflicte’. ‘Tots sabem que cal un diàleg que ha de partir del reconeixement de l’altre i de les seves raons’, ha dit, i que aquest diàleg ha de ser ‘dins la llei’, però ‘amb la llei no n’hi ha prou’. EN DIRECTE: La sessió d’investidura de Pedro Sánchez ‘Obrim un diàleg honest emparat per la seguretat que atorga el nostre marc legal’, ha afirmat, al voltant ‘d’una Espanya diversa’ perquè malgrat que el problema no es resoldrà de pressa, ‘la coalició progressista treballarà amb paciència i constància’ per fer-ho possible. Sánchez ha assegurat que la taula diàleg amb la Generalitat es farà dins el marc constitucional. Sánchez ha admès que un ‘sector ampli’ de la societat catalana sent ‘un sentiment de greuge’ i ha afirmat que el seu executiu opta per la cohesió territorial i ‘fer tornar a la política un conflicte que és de naturalesa política’. ‘Aquesta és una crisi heretada que assumim amb tota lleialtat constitucional’, ha dit. ‘Cal reprendre l’única via possible, que és la política, la del diàleg, la negociació i el pacte, emparada per la constitució. Fa massa temps que acumulem greuges i querelles estèrils’, ha afegit. La qüestió catalana ha estat un dels principals eixos del discurs, que ja ha obert el debat defensant l’acord amb ERC: ‘No es trencarà Espanya ni la constitució, sinó el blocatge al govern elegit democràticament pels espanyols’, ha sentenciat en resposta a les crítiques rebudes per part de la dreta. La portaveu de JxCat, Laura Borràs, que manté el no a Sánchez, li ha retret la repressió que manté contra l’independentisme i li ha advertit que ‘ho tornarem a fer, com vam fer l’1-O’. El candidat socialista ha respost a Borràs a propòsit del dret d’autodeterminació: ‘Jo no tinc cap problema a seure amb vostès, amb ERC, debatre, dialogar i mirar de convèncer-los que la millor manera de resoldre molts dels problemes que tenim damunt la taula com a societat és fer-ho junts. Això no vol dir que no siguem dialogants i vostès sí. Nosaltres tenim la mateixa voluntat de diàleg amb vostès que amb les altres forces.’ Ha estat contingut en la rèplica a JxCat, tot i que al començament del debat els havia qualificat de nacionalistes intransigents, ficant-los al mateix sac que la dreta i l’extrema dreta espanyola. En la resposta a Borràs ha dit: ‘Estic disposat a reconèixer que el govern i l’estat han comès errors.’ Sánchez afirma que ja n’havia advertit d’alguns, com ara el de judicialitzar la política, quan era a l’oposició. Però afegeix: ‘Vostès ho han fet tot bé?’ També ha afirmat que comparteix el criteri de l’Advocacia de l’estat espanyol sobre Oriol Junqueras després de la sentència del TJUE, que considera un tribunal nacional i n’assumeix les sentències. I responent a Gabriel Rufián, que li ha advertit que ‘sense taula de negociació, no hi haurà legislatura’, ha reafirmat el compromís d’engegar-la, ‘amb fermesa i honestedat’. Sánchez ha assegurat que ‘sempre’ ha parlat d’un conflicte polític a Catalunya. Ha dit, a més, que respecta les discrepàncies i ha defensat que l’autodeterminació no és emparada per la legislació internacional. ‘No es pot construir una república amb el 50% de la població en favor’, ha afegit. Ha insistit a ‘recomençar’ i ‘veure com les emocions van substituir les raons’, tot defensant una vegada més que els partits catalans també han comès errors.

Summary: Sánchez es compromet amb ERC a una taula de negociació cenyida a la constitució


El gegant del comerç electrònic Amazon ha tornat a escollir Catalunya i Barcelona. Aquesta vegada per obrir el nucli de suport de vendes del sud d’Europa, un centre multilingüe que prestarà ajut a les petites empreses dels estats francès, italià i espanyol que venen els productes a través de la companyia. Segons RAC-1, Barcelona s’ha imposat a les candidatures de Madrid, París, Roma i Milà. Amb l’obertura d’aquest nucli de connexió a la capital catalana, Amazon preveu de crear cinc-cents llocs de feina en tres anys. En concret, hi haurà un equip dedicat a oferir assistència i suport de primer nivell als milers de pimes del sud d’Europa usuàries d’Amazon Marketplace. El centre entrarà en funcionament abans de l’estiu, amb un equip inicial de cent treballadors. El vice-president d’Amazon Marketplace a Europa, François Saugier, ha dit que cada vegada hi havia més empreses del sud d’Europa que feien ús del comerç electrònic per créixer internacionalment. ‘Volem ser el millor soci per a les empreses europees, independentment de la mida, i el nostre nou centre de suport a Barcelona posarà a la seva disposició la formació i l’assistència necessàries perquè facin el salt a l’economia digital’, ha explicat. Serà el cinquè centre amb què compta Amazon a Europa, al costat dels que ja té a Irlanda, Alemanya, la República Txeca i Sud-àfrica. Per una altra banda, François Nuyts, vice-president i director general d’Amazon.es i Amazon.it, ha dit que Barcelona era la seu ‘ideal’ per a aquest nou nus de connexió a Europa. ‘És una ciutat que compta amb la combinació d’una xarxa de professionals internacionals de talent reconegut i amb un teixit de pimes, emprenedors i empreses emergents especialment dinàmic i innovador’, ha destacat. Nuyts ha confirmat que Amazon volia invertir a Catalunya, on ha trobat professionals de molt de talent. Segons Amazon, el comerç electrònic ha permès a milers d’emprenedors d’impulsar les vendes i expandir els negocis a l’estranger. N’és una mostra que l’any passat les vendes internacionals de les pimes de l’estat que venen a la plataforma van superar els dos-cents milions d’euros. Aquest nucli de connexió de Barcelona s’afegeix a les inversions al centre logístic de Castellbisbal (Vallès Occidental) i la construcció d’unes noves instal·lacions al Prat de Llobregat –d’una superfície de 60.000 metres quadrats–, que entraran en funcionament a la tardor i on es crearan 1.500 llocs de feina més d’aquí al 2019.

Summary: Amazon escull Barcelona com a centre de suport a empreses del sud d’Europa


El president Carles Puigdemont ha instat el líder del PSOE, Pedro Sánchez, a reunir-se també amb JxCat en la ronda de contactes posteriors a les eleccions del 28-A. En un contacte amb la premsa des de Waterloo (Bèlgica) acompanyat del president Quim Torra, ha dit que és ‘obligatori’ que el cap de files socialista convoqui també els set diputats de la llista que encapçala Jordi Sànchez. A més, Puigdemont ha preguntat a Sánchez si es vol instal·lar en la ‘incertesa’ o bé aposta per resoldre el conflicte polític entre Catalunya i l’estat espanyol. Puigdemont ha insistit que Sánchez ha d’adreçar-se al conjunt dels representants de la ciutadania per explicar què pensa fer durant la legislatura: ‘Té alguna cosa a dir o a corregir? A reprendre el que va trencar?’, ha preguntat.

Summary: Puigdemont insta Pedro Sánchez a reunir-se també amb JxCat en la ronda de contactes


Guillem Fuster (Sabadell, 1980) és el portaveu de Poble Lliure i membre del govern del Consell per la República. L’acte de Perpinyà, la concreció de la confrontació amb l’estat espanyol que promou la institució de l’exili, el rumb de la CUP i les relacions amb la seva organització són les principals qüestions de què tractem en aquesta entrevista. Fuster, que és directe i no té por de pronunciar-se en els afers més espinosos, desgrana la feina que creu que s’ha de fer al carrer, a les institucions autonòmiques i al Consell, en coordinació amb un govern de la Generalitat independentista que inclogui la CUP. I demana que dins la formació s’obri el debat de si s’ha d’entrar en un futur govern amb JxCat i ERC. —Com s’ha de donar contingut al ‘preparem-nos’ del president Carles Puigdemont a Perpinyà? —El gran repte del Consell per la República és la concreció del ‘preparem-nos’. Crec que la gent ha entrat en una etapa positiva, després de l’aprenentatge de l’octubre del 2017, de no creure-s’ho tot de manera acrítica. Ara, de manera crítica i constructiva es demana de participar en les decisions que es prenguin en el nou embat amb l’estat i concreció. El ‘preparem-nos’ és definir què vol dir la confrontació amb l’estat espanyol, quins elements de confrontació s’han de crear, què vol dir que ens preparem per a la batalla final tot i saber que no és immediata i que n’hi ha per a estona… Ara ja no és una qüestió de fulls de ruta, sinó d’estratègies compartides. Sobretot, hem de parlar de quines estructures i quines eines creem per tal que la confrontació es pugui fer de manera durable en el temps i que facin que la negociació política amb l’estat espanyol tingui uns paràmetres molt diferents dels que té ara. La xarxa interior dels consells locals és molt important, hi ha representada tota la pluralitat del moviment, i el Consell ha de ser l’òrgan de coordinació i direcció estratègica. La gent ha de poder confiar-hi, som el govern a l’exili i no som la direcció de cap espai polític que utilitzarà cap d’aquestes eines en pro de la reformulació del seu espai polític. —Què us va semblar el discurs de la consellera Clara Ponsatí? —Va expressar un sentiment ampli en l’independentisme popular, que no pot haver-hi cap mena de negociació política sense confrontació. No es pot no reconèixer el que van fer els joves a Urquinaona. Hi ha hagut moltes cares diferents en el mapa de la confrontació, i la Clara va resumir aquella mítica frase de Pedrolo: ‘Als oprimits no se’ls pot demanar paciència.’ Ho compartim en bona part. No pots arribar a una taula de negociació sense que el govern espanyol es vegi obligat a cedir en res. —Hi ha qui diu que, per una banda, Ponsatí té aquest discurs, però comparteix espai amb JxCat. Buch i els Mossos van reprimir els joves d’Urquinaona. —Ells i les seves contradiccions. Se’ls ho hauria de preguntar. La Clara ha compartit espai circumstancialment amb JxCat, no es pot no reconèixer-li que és una de les persones que té més clar el lliurepensament. És JxCat qui ha de clarificar les seves contradiccions. Ha de sortir del foc d’encenalls del simbolisme i la retòrica i donar resposta a les contradiccions que tenen les seves pròpies conselleries. El Departament d’Interior és lamentable i patètic. L’altre dia, les imatges dels Mossos al desnonament del bloc Llavors eren iguals que les de la policia espanyola l’1-O. També en altres conselleries, com la de Cultura, hi ha hagut inacció i un paper galdós de la consellera parlant francès en un acte a Perpinyà. —Al Consell per la República li ha costat molt arrencar. —Moltíssim. Hem passat per un moment de dol i xoc emocional aquests últims dos anys i calia ressituar-se. També ha costat passar la pantalla de dir que és l’organisme estratègic i representatiu de les principals forces polítiques del republicanisme, però que si no hi són totes representades o no se’l senten igual, això no ha d’impedir que el Consell es desplegui. El Consell ha de demostrar, com va fer a Perpinyà i ha fet amb els consells locals, que és una eina útil en la nova etapa de confrontació. Ara engega perquè la gent comença a percebre que hi ha alguna cosa més, més enllà del simbolisme de l’exili. —Hi ha hagut un intent de marginació del Consell per la República, o de reduir-lo a un sol espai de l’independentisme? ERC n’ha estat molt renuent, i la CUP ni tan sols s’hi ha implicat. —Cal recordar a tothom que el Consell és un acord de govern entre JxCat i ERC. Es va fer la reflexió que l’octubre del 2017 s’havia demostrat que una institució autonòmica sota la legislació de l’estat no estava preparada per a la confrontació amb l’estat. S’han de crear noves eines, i això és el Consell per la República, que s’havia de coordinar amb el govern de la Generalitat. Des del minut u hi ha qui ha volgut que el Consell es convertís en un simbolisme de l’exili. L’1-O vam començar un procés d’autodeterminació que no hem acabat. És el minut zero de la confrontació. Hi ha hagut un intent de marginació, però hi ha molta gent implicada de tots els sectors de l’independentisme que ho han fet expressament perquè el Consell no servís com a element de direcció unitària. Però a poc a poc es demostra que això cau pel seu propi pes. —La confrontació pot ser una via paral·lela a la taula de negociació entre els governs? Dóna més força a la delegació catalana? —La primera reflexió que cal fer és què entenem com a confrontació democràtica amb l’estat espanyol. Hem de partir de la base que ha de representar i ha de voler dir un element que li generi un desgast a l’estat i que es vegi obligat a negociar en diferents paràmetres una sortida política al conflicte. Cal fer-se la pregunta inversa. Per què arribem a una taula de diàleg sense abans haver arribat a un acord en el conjunt de l’independentisme sobre què volem negociar i quines condicions posem a l’estat espanyol? No trec legitimitat a la taula, parlar amb l’enemic és obligatori en qualsevol procés de resolució dels conflictes. Ara bé, a canvi d’una investidura i de res més ens asseiem a una taula de diàleg? Hi ha qui critica aquesta investidura i la taula, però després vol ser-hi? Hem de veure aquest numeret? No hem debatut quins elements de negociació hem de portar a la taula amb l’estat ni si ara era oportú o no. —La xarxa de control del territori la faran els consells locals? —Hi ha dues línies. La confrontació democràtica amb l’estat no és contradictòria amb qualsevol altra estratègia, com eixamplar la base. No havíem estat mai tants, però tampoc havíem estat amb tanta predisposició per a ser més. Sí que demano que es concreti això d’eixamplar la base. Al nostre entendre, vol dir gestionar les institucions públiques i fer polítiques en què el conjunt de la societat vegi que es cobreixen les seves necessitats, i que el projecte polític ho fa. —Ho ha fet, això, el govern de la Generalitat, aquests últims dos anys? —No, no ho ha fet. No s’han fet polítiques públiques agosarades. S’ha de poder dir i s’ha de poder criticar, encara que sigui un govern independentista. Què s’ha fet en matèria cultural? Què s’ha fet pels autònoms? S’han solucionat els problemes que té l’ensenyament? Crec que no. Per tant, tenim un problema. La construcció republicana ha de defugir el simbolisme i fer polítiques públiques que facin que siguem més forts. —Tornem al control del territori i els consells locals. —Els consells locals han de crear aquesta xarxa. Hi ha comarques que tenen una hegemonia aclaparadora on només caldria abaixar la bandera espanyola i indicar a la Guàrdia Civil per on sortir cap a la carretera. En algunes altres hi ha una majoria social més dèbil. Allà on l’independentisme és hegemònic és més fàcil el control efectiu del territori, bé amb l’administració més propera, bé amb un seguit d’estructures que comencin a treballar de seguida. En alguns altres llocs és més complicat, i potser val més parlar-hi del debat constituent i que la gent vegi que les polítiques públiques que proposen tinguin resultats. També pot haver-hi paràmetres de control efectiu del territori amb mesures tan simples com la desconnexió econòmica gradual de l’estat, o constituir zones alliberades del feixisme, el racisme i la xenofòbia i de qualsevol mena d’agressió masclista. Els consells locals han de saber adaptar-se en cada moment per a dur-ho a terme, d’una manera pública però també discreta i semiclandestina. Si volem passar de la revolució dels somriures a la dels clavells, s’han de crear aquestes estructures. Només poden ser paral·leles i pròpies, de caràcter popular i democràtic. —Un dels punts en què insisteix ERC és a eixamplar la base, sobretot a l’àrea metropolitana de Barcelona. —Sí, és clar. S’ha de fer de manera clara. Jo sóc de Sabadell i treballo a Barcelona. Però només hi ha gent treballadora i de classes populars a l’àrea metropolitana? La majoria del teixit productiu és a les comarques, i desgraciadament l’àrea metropolitana absorbeix tan sols un seguit de sectors terciaris i de serveis, la majoria precaritzats. El concepte del treballador és molt més ampli. El treballador parla català a Berga, Olot i Lleida, perquè allà també hi ha indústria, i a l’àrea metropolitana. I castellà, amazic i les tres-centes llengües amb què convivim. El ‘som un sol poble’ és el conjunt, no solament a l’àrea metropolitana. La base l’has d’eixamplar al conjunt del territori. S’ha de fer amb polítiques públiques i sense renunciar a eines de cohesió social, com la llengua. És indignant i perillosíssim la manera com es posa en dubte el català. A més, que jo sàpiga Tarragona també té una àrea metropolitana. I València. I Palma. I Perpinyà. Per tant, cal créixer a tot arreu, però no provoquem una exclusió per comarques. Aquesta dicotomia és mentida. S’ha d’eixamplar i incidir a Cornellà igual que a Perpinyà. —Quin paper ha de tenir-hi, la CUP, en aquest procés? —La CUP ha de fer de manera urgent una profunda reflexió política i estratègica per determinar quina ha de ser la seva futura aposta guanyadora. No tan sols en el cicle electoral vinent, sinó també al carrer i en la creació d’aquestes estructures de confrontació. Això la CUP tota sola, com és concebuda ara mateix, no ho pot fer. La CUP s’ha d’obrir a sectors de la població de caràcter rupturista que se sentin identificats en un projecte ampli d’unitat popular. Des de gent progressista i diversa, socialdemòcrata d’esquerres, fins a gent que beu de la radicalitat d’esquerres i que s’ha acostat a la independència nacional a partir del Primer d’Octubre. La CUP ha de poder ser aquesta casa comuna, un nou espai polític que presenti una alternativa. La principal contradicció que sempre ha tingut un militant d’esquerres és voler governar, prendre el poder. La CUP vol fer-ho o no? Creiem que és obligat de fer-ho. —La CUP ha d’entrar al pròxim govern de la Generalitat? —La CUP ha de voler sempre, com a organització d’esquerres, governar. Sempre. Els que ens considerem d’esquerres i venim d’una tradició marxista sempre hem de voler governar. No per al repartiment de carteres, sinó per a incidir en la transformació social. Si no, què hem fet en l’àmbit municipal en molts ajuntaments i consells comarcals? S’ha d’estudiar, a més, amb quins mínims i quins màxims vol governar, i amb quin programa. Hem de ser capaços de fer-ho i jugar en aquesta primera divisió. Si no, sempre ens arraconaran al córner. O, pitjor encara, ens faran ser aquella mena d’ultres expulsats del camp que són en un bar mirant el partit amb una cervesa a la mà dient als jugadors què han de fer. La CUP n’ha de sortir immediatament, d’aquí. I d’una altra banda, no podem ser estigmatitzats sempre, dient-nos que no volem participar en les negociacions i el diàleg. La CUP no ho ha dit mai, això, ha deixat clar quins han de ser els paràmetres de la negociació política. Recordo la diputada Vehí dient que en els paràmetres actuals la CUP no hi està d’acord, però que cal intentar-ho. Ho compartim. Hem de ser valents a l’hora d’agafar tot un seguit de responsabilitats. —Si no hi ha un canvi de rumb en aquest sentit, Poble Lliure es proposa de deixar de donar suport a la CUP a les eleccions vinents? —No ho tenim damunt la taula. Ara és molt més important insistir i instar la CUP a proposar aquests debats. De moment, no hi són. I de moment no podem prendre cap decisió sobre què farem. Però cal tenir en compte que la CUP, com les altres organitzacions polítiques i Poble Lliure, són eines. Aquestes eines han de ser útils al conjunt de la població. Si deixen de ser-ho, o reflexionem i canviem o anem cap a una cosa nova. —Que Poble Lliure es desmarqués de la CUP el 28-A i contribuís a la candidatura Front Republicà va suscitar molta tensió? —Segur. Quan prens una decisió amb la qual els òrgans de direcció no estan d’acord es crea tensió. —Va haver-hi un perill de ruptura? —No, hi vam treballar de tal manera que no hi fos. Volíem fer dues reflexions molt clares. La primera, que la CUP ha de jugar en tots els espais electorals i polítics. I la segona, que Poble Lliure com a organització té algunes propostes polítiques diferents de la CUP. Si la CUP o altres agents de l’esquerra independentista no volen ser en espais que nosaltres considerem necessaris, nosaltres hi serem. Això vam fer el 28-A, ho hem fet amb el Consell i ho vam fer amb l’ANC al principi. —Va haver-hi debat intern sobre si s’havia d’assistir a Perpinyà o no? —La CUP no va obrir un debat seriós sobre si calia ser a Perpinyà o no. Va ser una errada grossa. Al final, la qüestió és que, tant si és el Consell com si són unes altres eines, som del parer que per a criticar-ho cal ser-hi. Un cop hi ets, treballes, veus les contradiccions i les línies vermelles, pots apartar-te’n i criticar-ho. Al final, les eines són eines. El Consell ho és, com ho és la CUP i les altres organitzacions. —A l’acte van tenir-hi veu els presos polítics i els exiliats. També els CDR i Valtònyc. Us va saber greu que Anna Gabriel no hi participés? —Em va saber greu. No li retrauré i li ho respectaré, que quedi clar. Però em va saber greu que manqués una veu de la repressió. Una veu que és molt especial, que representa un determinat espai polític. Alhora, és una veu que havia de complementar les altres veus. —De què han de servir les eleccions vinents? —Han de servir per a mantenir i ampliar l’independentisme, el famós 50%. Però també per a continuar vertebrant les majories independentistes. I cal gestionar aquesta majoria. Se sortirà del simbolisme i la retòrica? En sortirà un govern en què cada conseller anirà per on voldrà, segons el seu color polític, sense coordinació? D’això han de servir les eleccions, i tots els agents de l’independentisme hi han d’anar amb aquesta voluntat ferma. Durant el cicle electoral tothom s’apunyalarà, però no han de servir perquè la gent tingui por i dubtes sobre si a la Generalitat tornarà a haver-hi governs com el que hi ha a la Diputació de Barcelona o governs que va haver-hi anteriorment amb els socialistes. I no podem perdre sempre el temps i l’esme esperant la posició dels comuns en l’àmbit nacional. —Tot plegat s’ha de dirigir a un nou referèndum d’autodeterminació? —Crec que no necessàriament. Depèn fins on arribem amb la confrontació amb l’estat espanyol. Què hauria passat si el 3 d’octubre s’hagués allargat una setmana? Què hauria passat si la reacció postsentència d’Urquinaona, les Marxes per la Llibertat, les detencions… s’hagués allargat en el temps? A escala internacional, érem un punt vermell de conflicte. Potser s’hauria pogut reclamar a l’estat espanyol que negociés una solució? —La desmobilització la va originar el govern? —Crec que sí. Es va desmobilitzar perquè el govern i els Mossos van participar en la repressió de les mobilitzacions postsentència. El govern i algunes forces polítiques ens van voler fer creure que era molt més greu cremar un contenidor que mantenir una persona a la presó. És un dels actes més cruels i vergonyosos que ha viscut el nostre país. Són fets incomparables. I, alhora, a la gent tampoc no li pots demanar paciència. A la generació de joves que van sortir al carrer, que tenien al cap la repressió de l’1-O i posterior, l’equipares a una mena de monstre violent i pseudo-terrorista? Això és no voler entendre les diverses expressions que tot conflicte polític té en les fases diverses. És evident que la solució òptima és un referèndum acordat. L’1-O és l’inici del nostre procés d’autodeterminació i no hi podem renunciar. Si no es va acabar, és per la reacció de l’estat espanyol. Volem que l’estat reconegui que l’1-O és l’inici del procés, hi ha d’haver un reconeixement explícit. Si no, costarà molt de dir a la gent que torni al carrer. Cal decidir, si més no, uns determinats objectius i tornar al carrer i jugar-nos la pell com ens la vam jugar. No tan sols a Urquinaona, sinó també a l’aeroport, a la Jonquera i on sigui. Hi ha centenars de persones que reben citacions de la Guàrdia Civil i no donem una resposta a l’altura del patiment de la gent. Aquest és el principal problema que tenim. —La societat està preparada per a aguantar més d’una setmana mobilitzada al carrer i la probable violència de l’estat? —La pugna amb l’estat no és tan sols sortir al carrer com hem fet, sinó que la gent es demani fins on està disposada a arribar. Els sacrificis que va comentar en Toni Comín. Algú pot dir que el màxim que pot fer és donar-se de baixa de totes les empreses de l’Íbex 35, ella i el seu entorn. Doncs fem-ho, és un desgast que provoques a l’estat, per petit que sigui. Algú pot decidir de participar en el seu consell local per tal de treballar l’hegemonia al territori. I algú altre pot estar disposat a sortir al carrer tants dies com calgui. Però aquesta pregunta a la gent no es pot fer si no tenim una proposta política que respongui a això, que sàpiga adaptar-se a la realitat social del nostre país i que no exclogui cap mena d’estratègia de l’independentisme. —L’independentisme va topar amb la paret després de l’1-O. No es va sostenir el torcebraç. —Vam topar amb la paret o no teníem l’escala per a superar-la. La qüestió és construir-la. La institucionalitat republicana i les majories independentistes que gestionin les administracions autonòmiques s’han de coordinar, construir i tenir clar fins a quins límits poden arribar. Hem de fer l’escala entre tots. No podem començar a construir l’escala i que algú la trenqui, caiguis i t’hagis de tornar a aixecar. Fins que aquests elements no els tinguem clars, aquesta escala no la podem començar a construir. Ara, també crec que la gent ha desconnectat molt de certs debats i l’escala ja es va tornant a construir. L’única cosa que volem és que no sigui una escaleta, si no que es connecti amb unes altres per a fer-ne una de gran i poder saltar la paret. Hem de tenir molt clar que no podem menystenir la força de la nostra gent. Ara no es tracta d’esperar una consigna de palau des de la plaça de Sant Jaume, sinó de dir a palau des de la plaça quin és el camí que s’ha d’emprendre. —Aquesta setmana s’ha fet públic que la CUP va expulsar el que era batlle d’Argentona, Eudald Calvo, a final de l’any passat, per un cas d’agressions masclistes. Però Poble Lliure no va expulsar-lo fins el mateix dia que es va fer públic. La CUP no va informar Poble Lliure de l’expulsió de Calvo com a militant? —Sí. Hi ha hagut un problema de comunicació. Però no ha estat solament de la CUP, sinó que hi ha hagut diversos elements. Tampoc ell no va informar dels procediments que se seguien. Nosaltres vam prendre la decisió perquè era urgent i s’havia d’acomplir. I fem autocrítica, no vam fer-ho quan tocava perquè no en teníem tota la informació. Per molt que ell hagi assumit els fets, creiem que no n’hi ha prou. Són prou greus i el conjunt del país, no únicament l’esquerra independentista, té un problema molt greu amb aquesta situació. S’ha de posar sobre la taula si els protocols  que s’han fet servir fins ara són els òptims, els oportuns i els que realment s’han d’aplicar per resoldre aquesta xacra que vivim. A partir d’aquí, sóc el màxim defensor de la decisió que va prendre la CUP i de la que ha pres Poble Lliure. S’ha d’avançar i no se n’ha de deixar passar ni una.

Summary: Guillem Fuster: ‘S’ha d’eixamplar i incidir a Cornellà igual com a Perpinyà’


Tot i la mala fama que tenen, les faveles, per fi apareixen als mapes de Google Maps. Les notícies recollides diàriament pel mitjans de comunicació, relacionades amb la violència, els tirotejos o abusos, han eclipsat la quantitat de vida que hi ha en aquells carrers i que –fins fa poc– no recollia cap mapa. El projecte anomenat ‘Tá no Mapa’ –’És al mapa’– ha estat portat a terme per l’ONG local Grup AfroReggae Cultural i Google per mapar les faveles. Dos anys més tard del començament de la col·laboració, els carrers i més de 10.000 empreses locals –entre restaurants, cafès o llocs d’entreteniment– de vint-i-sis districtes apareixen a Google Maps. ‘El projecte s’ha dut a terme per donar d’alta desenes de locals, ocults a ulls dels turistes, perquè un resident de Rio de cada cinc viu en faveles, però només 0,001% d’aquestes faveles apareixen en un mapa. Això significa que 1,4 milions de persones no tenen adreça per a obtenir un lloc de treball o tenir un compte bancari’, recull Google al seu bloc.

Summary: Les faveles de Rio de Janeiro apareixen per primera vegada a Google Maps


MADRID, 23 (EUROPA PRESS) Almenys 13 persones han estat localitzades sense vida a l’interior d’un contenidor de càrrega on desenes de persones esperaven per fer el seu salt des de Líbia a Itàlia, segons la Mitja Lluna Roja, que ha xifrat en més de mig centenar el nombre de persones rescatades amb vida, entre elles una nena de cinc anys. El contenidor es trobava fora de la ciutat de Joms, situada a la zona oest de la costa líbia. Durant quatre dies, un total de 69 de persones van romandre “atrapades”, part de les quals van patir greus ferides o fractures. Un portaveu de la Mitja Lluna Roja, Fawsi Abdel-Alli, ha confirmat que almenys tretze persones van ser trobades sense vida. “Quan els voluntaris van arribar, van proporcionar una primera ajuda (…) als 56 supervivents, entre ells una nena de 5 anys anomenada Aisha”, ha informat en un comunicat. Aquest cas se suma a la recent troballa de 74 cadàvers arrossegats a la costa després del naufragi d’una pastera. La representant de la Federació Internacional de Societats de la Creu Vermella i de la Mitja Lluna Roja (FICR) al nord d’Àfrica, Amelia Marzal, ha assegurat que “aquestes tragèdies subratllen la necessitat de vies segures i legals per als migrants que ara arrisquen les seves vides en la recerca d’un futur millor”. “La comunitat internacional ha d’actuar i posar fi al patiment humà que els migrants i els seus sers estimats es veuen obligats a afrontar”, ha reclamat Marzal, que ha repetit una de les grans reivindicacions de les ONG durant aquests últims anys. L’Organització Internacional per a les Migracions (OIM) ha xifrat en més de 270 el nombre de morts en el Mediterrani des de principi d’any, dels quals almenys 232 correspondrien a la ruta cap a Itàlia. “Prefereixo morir a l’aigua que a Líbia”, ha assegurat Mary, una migrant, a Metges Sense Fronteres (MSF).

Summary: Localitzen morts 13 immigrants amuntegats en un contenidor de càrrega a Líbia


Durant el matí de la Diada la redacció de VilaWeb romandrà oberta als subscriptors i lectors. A 2/4 de 12 el director del diari, Vicent Partal, ensenyarà les instal·lacions a tothom que vulgui veure-les, explicarà el funcionament de VilaWeb i comentarà amb els assistents l’actualitat política. La redacció de VilaWeb és situada al carrer Ferlandina 43 de Barcelona (mapa), prop del MACBA. La redacció incorpora una sala d’actes públics i també la botiga, on encara diumenge es podrà adquirir la samarreta de la Diada i altres productes. Dissabte 10 la Botiga estarà oberta de deu del matí a 2/4 de 9 de forma ininterrompuda. A la Botiga online ja no s’accepten comandes de samarretes perquè no arribarien a temps al seu destí però es poden adquirir sense cap problema a la Botiga situada a la redacció.

Summary: Portes obertes a VilaWeb, diumenge 11 de setembre al matí


El ministre espanyol d’Afers Estrangers, Josep Borrell, ha afirmat que el seu govern ja ha demanat a l’executiu belga que actuï a favor del jutge del Tribunal Suprem Pablo Llarena en la demanda civil de Carles Puigdemont i els consellers exiliats. La hi van interposar perquè consideraven que el magistrat violava el seu dret de la presumpció d’innocència i perquè no era imparcial. ‘Mitjançant la nostra ambaixada hem sol·licitat al Govern belga que que actuï a favor de la immunitat de la jurisdicció d’Espanya i del jutge del Tribunal Suprem demandat davant el tribunal que coneix aquesta demanda’, ha declarat Borrell en una conferència de premsa durant la reunió amb els vint-i-vuit titulars d’Exteriors de la Unió Europea (UE). Ha insistit que el govern espanyol sol·licita a Bèlgica que ‘respectant el iure imperii, no apareguin com a part acusatòria, sinó a favor de la immunitat de la jurisdicció’. El ministre ha assenyalat que encara no els han respost, però reconeix que tampoc no s’espera cap contestació formal. Borrell ha admès als periodistes que no sabia que els advocats de Puigdemont i els consellers haguessin demanat al govern belga que es presentés com a part acusatòria contra Espanya. Sobre la reacció del seu homòleg belga, Didier Reynders, ha afirmat que aquesta petició ‘li ha semblat un acudit’. L’estat espanyol, en defensa del poder judicial La setmana passada el president del Suprem i del Consell General del Poder Judicial, Carlos Lesmes, va enviar una carta a Borrell i a la ministra de Justícia espanyola, Dolores Delgado, per demanar-los que intervinguessin per tal que el govern de Bèlgica defensés la justícia espanyola i Llarena davant el tribunal belga. Llarena té una demanda civil pendent amb Toni Comín, Lluís Puig i Meritxell Serret i és citat a declarar a Bèlgica el 4 de setembre.

Summary: Borrell formalitza la demanda el govern belga perquè surti a favor de Llarena


Un avió amb setanta-dos passatgers i nou membres de la tripulació s’ha estavellat al nord-est de Colòmbia, quan s’acostava a l’aeroport José María Córdoba de la ciutat de Medellín. Segons que ha informat el comandant de la policia de Medellín, José Gerardo Acevedo, l’accident s’ha saldat amb setanta-cinc morts i sis ferits. A l’avió hi anava l’equip de futbol brasiler Chapecoense que demà havia de jugar amb l’Atlético Medellín la primera ronda de la final de la Copa Sud-americana. Segons l’aeroport, el pilot ha informat d’un problema elèctric abans d’estavellar-se. Entre els supervivents hi ha una assistent de vol, un periodista brasiler i quatre jugadors del Chapecoense. Els defenses, Alan Ruschel i Hélio Zampier Neto, i els porters Jackson Follmann i Danilo Padilha, que havia estat donat per mort. L’aeroport de Medellín ha explicat que el rescat és complicat perquè l’accident ha passat en una zona molt muntanyosa, només accessible per terra. Per culpa de les males condicions meteorològiques, els helicòpters de les forces aèries de Colòmbia no hi poden arribar per ajudar en la cerca. Ací podeu llegir el comunicat de premsa de l’aeroport. Comunicado de prensa N° 1: siniestro de aeronave proveniente de Bolivia. #TamoJuntoChape pic.twitter.com/OgS4OTmUlM — José María Córdova (@AeropuertoMDE) November 29, 2016 L’avió accidentat és de la companyia veneçolana LaMia i provenia de l’aeroport de Viru Viru de Santa Cruz de la Sierra (Bolívia), on havia fet una escala tècnica.

Summary: Setanta-cinc morts en l’accident de l’avió a Colòmbia on viatjava un equip de futbol brasiler


Ryanair ha confirmat la cancel·lació del 12% dels vols que tenia prevists el 25 i 26 de juliol amb motiu de la vaga convocada pels tripulants de cabina (TCP) a Espanya, Bèlgica i Portugal, i ha contactat per correu electrònic i missatge de text a vora cinquanta mil clients que havien de passar per algun aeroport espanyol per avisar-los amb set dies d’antelació que els seus vols han estat cancel·lats. La companyia ha ofert a tots els afectats la possibilitat de ressituar-se en un vol alternatiu que operi set dies abans o després del 25 i 26 de juliol. També els ha ofert l’opció de rebre el reemborsament complet dels bitllets. Segons Ryanair, la vaga podrà afectar fins a dos-cents vols diaris dels vuit-cents trenta que opera a l’estat espanyol, és a dir, un 24%. Calculen que a Portugal potser n’alterarà cinquanta (27%), tal com a Bèlgica (31%). En total, a Europa deurà haver-hi tres-cents trajectes afectats (12%). L’aerolínia ha incorporat personal extra al departament d’atenció al client per ajudar en la gestió del reemborsament o reubicació dels clients afectats al llarg dels set dies vinents. Aquest comunicat arriba després d’haver presentat els sindicats USO i Sitcpla una denúncia al Jutjat d’Instrucció número 35 de Madrid per coaccions als tripulants de cabina i passatgers davant la vaga. Qualsevol client de Ryanair que passi per un aeroport belga, portuguès o espanyol dimecres o dijous que ve i que avui no hagi rebut cap correu electrònic o missatge de text, podrà confiar que el seu vol s’operarà amb normalitat i haurà de fer l’autofacturació seguint el procediment habitual.

Summary: Ryanair cancel·la el 12% dels vols que operarà a Europa el 25 i 26 de juliol


Centenars de persones han secundat la crida feta per Òmnium Cultural i s’han concentrat als jutjats de Barcelona, Girona, Tarragona i Lleida per inculpar-se en solidaritat amb els presos polítics condemnats. La campanya ‘Jo m’inculpo’ (amb l’etiqueta #JoMinculpo) ha deixat llargues cues davant les seus dels tribunals. De fet, a Girona i a Tarragona, els jutjats i els Mossos d’Esquadra avisen les persones que fan cua que ho limitin a vint-i-cinc autoinculpacions al dia. El vice-president d’Òmnium, Marcel Mauri, ha fet una crida perquè la campanya d’autoinculpacions sigui la més multitudinària de la història de Catalunya. En declaracions als mitjans, Mauri ha argumentat que si s’havia condemnat dirigents polítics per haver-se ‘manifestat pacíficament el 20-S i votat l’1-O’, s’havia d’estendre també a més de dos milions de persones. Mauri ha recordat que els polítics presos ‘no prenien les decisions sols’ i que estaven acompanyats per les entitats i la ciutadania. Centenars de persones se sumen a la campanya d'autoinculpació pels fets del 20-S i l'1 d'octubre. Presenten un document assumint la responsabilitat en els fets a la Ciutat de la Justícia @btvnoticies #sitandtalk #JoMinculpo pic.twitter.com/fAONe8fsdM — Carmen Cortés (@carmencortesvid) October 28, 2019 A Tarragona i Lleida, els inculpats també fan entrega del document persona a persona. El TSJC vol restringir les autoinculpacions a 25 al dia per evitar col•lapses però les mostres de suport no s'aturen. #JoMinculpo pic.twitter.com/bPrIf5itFG — Òmnium Cultural (@omnium) October 28, 2019 Aquestes són les cues que s’estan formant davant dels principals jutjats de Catalunya 👨⚖ Si manifestar-nos, expressar-se, mobilitzar-nos i votar és condemnable, tots nosaltres som culpables d’aquest suposat delicte!#JoMinculpo pic.twitter.com/z7CcM7fxxe — Òmnium Cultural (@omnium) October 28, 2019 Comencem a entrar per presentar les autoinculpacions al Jutjat de Guàrdia de Tarragona.#HoTornaremAFer pic.twitter.com/ZyvipNXYb8 — Òmnium Tarragonès (@OmniumTarragone) October 28, 2019 Avui centenars de persones ens autoinculpem als Jutjats de Girona, que limiten el nostre dret com a ciutadans i ciutadanes! No ens aturaran #HoTornaremAFer #JoMinculpo @omnium pic.twitter.com/pMKbLNmaIX — Òmnium Gironès (@omniumgirones) October 28, 2019 Cua als jutjats de Lleida de ciutadania compromesa amb l'exercici dels drets i llibertats, que diuen #JoMinculpo. Agraïm a tothom que heu vingut i a la vicepresidenta @omniumla @marinallansana per acompanyar-nos.Perquè ho vàrem fer i #HoTornaremAFer pic.twitter.com/MW4fyzyXH7 — Òmnium Lleida (@OmniumLleida) October 28, 2019 L’objectiu de la campanya, impulsada per Òmnium Cultural i altres entitats socials, pacifistes i antimilitaristes, és deixar clar que l’exercici de drets fonamentals no hauria de ser cap delicte en una democràcia. ‘Els han condemnat per exercir drets com la llibertat d’expressió, manifestar-se i votar i, per tant, ens inculpem perquè també som autors d’aquest suposat delicte’, diuen a la web de la campanya. Per a inculpar-se, s’ha d’imprimir el formulari disponible a la pàgina, imprimir-lo, signar-lo i consultar quin dia es farà la campanya al municipi corresponent.

Summary: Centenars de persones s’inculpen als jutjats en solidaritat amb els presos polítics


Unes dues-centes cinquanta persones, segons la Guàrdia Urbana, s’han manifestat per la pau a Bolívia i contra el cop d’estat avui a la tarda a Barcelona, en una marxa que ha sortit de la plaça de la Universitat a les 17.00 i s’ha acabat a la plaça de Sant Jaume. Els manifestants han marxat sota el lema ‘El cop d’estat a Bolívia mata. Culpables: Mesa, Camacho, Añez’. Algunes altres pancartes clamaven ‘No al cop d’estat’ i se solidaritzaven amb el president Evo Morales, a l’exili a Mèxic. A la protesta s’han vist banderes de Bolívia amb llaços negres i ‘wiphales’, símbol dels pobles andins. També s’han sentit proclames com ‘Bolívia unida mai no serà vençuda’ i ‘Evo, amic, el poble és amb tu’. Contra la violència i el cop d’Estat, per la democràcia i els drets humans dels pobles indígenes a #Bolívia. Una abraça fraternal a totes les germanes i germans bolivianes des de Barcelona. Estem amb vosaltres, molta força 💪 pic.twitter.com/zp6mTWkLIG — Catalunya En Comú (@CatEnComu) November 16, 2019

Summary: Manifestació a Barcelona contra el cop d’estat a Bolívia


El govern d’Andorra ha defensat davant la Unió Europea l’acord duaner signat el 1990, arran de la proposta de revisar-lo, en el marc de l’acord d’associació. La setmana passada Andorra va fer arribar a la Unió Europea un document en què avisava que la revisió de l’acord podria tenir efectes dramàtics i devastadors per al principat, perquè és la base de l’estructura econòmica i de bona part dels ingressos de l’estat. Segons el govern, revisar l’acord podria fer fins i tot que es perdés el referèndum que és necessari per a acceptar l’acord d’associació. El govern diu que la revisió de l’acord duaner seria nefasta per als interessos andorrans, pels efectes que tindria incloure els productes agrícoles com ara el tabac dins el règim d’unió duanera. Això, segons l’executiu, afectarà la indústria tabaquera i la viabilitat del sector agrícola que en depèn. El document constata que un 26% dels ingressos de l’estat, uns cent milions d’euros, provenen dels imposts associats a la indústria tabaquera. L’altre gran sector afectat per la revisió de l’acord duaner és el manteniment de les franquícies comercials, que permeten als turistes de comprar productes fins de 900 euros a Andorra sense haver de pagar imposts a les duanes espanyola i francesa. En aquest sentit, es posa de manifest que les franquícies són la base de l’activitat comercial i turística, pilars de l’economia andorrana. Aquest cap de setmana el cap de govern, Antoni Martí, ha dit que creia que la Unió Europea havia començat a entendre les especificitats de l’economia andorrana i s’ha mostrat confiat de trobar un acord.

Summary: Andorra defensa l’acord duaner, contra la proposta europea de revisar-lo


La Universitat Oberta de Catalunya (UOC) s’ha convertit en nou membre afiliat del Jameel World Education Lab (J-WEL) de l’Institut Tecnològic de Massachussets (MIT). El J-WEL del MIT té l’objectiu de promoure l’excel·lència i la transformació en l’ensenyament a escala mundial, ha informat la UOC en un comunicat. Com a incubadora per al canvi en l’ensenyament al MIT i a tot el món, proporciona una plataforma que involucra educadors, tecnòlegs, responsables polítics i líders socials en l’abordatge de les oportunitats globals d’educació. La UOC ha participat en la J-WEL Week, en la qual han mantingut un ‘diàleg viu i ric’ sobre els reptes de l’ensenyament i l’impacte que tenen les tecnologies en el mercat de treball i les necessitats formatives. La vice-rectora de Planificació Estratègica, Marta Aymerich, ha assegurat que la missió del J-WEL consisteix a proporcionar idees i eines basades en la investigació. El director general de la UOC X, Ignasi Buyreu, ha explicat que la col·laboració amb el MIT i el seu ecosistema ‘ajudarà a transformar el portafolis de formació, oferir el millor servei d’orientació i assessorament i fer valer les competències assolides’ mitjançant un sistema fiable de credencials i certificacions professionals.

Summary: La UOC, nou membre col·laborador del J-WEL del MIT


El Tribunal de Justícia de la Unió Europea ha anul·lat l’acord comercial sobre productes agrícoles signat el 2012 entre el Regne del Marroc i la Unió Europea (UE), un acord molt beneficiós per l’economia marroquina. El tribunal europeu ha fallat a favor del Front aPolisàrio, que va considerar que l’aplicació d’aquest acord en el territori del Sàhara Occidental viola el dret internacional i els compromisos de la UE. La decisió del tribunal no especifica si aquesta cancel·lació serà retroactiva als efectes ja produïts per l’Acord sobre l’Agricultura, que bàsicament ha significat una sèrie de reduccions aranzelàries per als productes marroquins (especialment fruites, verdures i productes de la pesca). Durant el judici, el Front Polisàrio ha demanat només la ‘cancel·lació’ de l’acord. El Tribunal de Justícia Europeu, amb seu a Luxemburg, ha donat així un impuls al Polisàrio en la batalla diplomàtica pel reconeixement de la RASD. El tribunal reconeix que el Front Polisàrio està directament afectat per l’acord ara impugnat i avisa que ‘el Consell  va incomplir la seva obligació de verificar si l’explotació dels recursos naturals del Sàhara Occidental sota control marroquí es fa o no per al benefici de la població d’aquest territori’. El Consell Europeu haurà de decidir ara si apel·la la sentència o si l’executa directament.

Summary: El Polisàrio aconsegueix que els tribunals suspenguin l’acord agrícola Marroc-UE


L’ex-portaveu parlamentari de Ciutadans, Juan Carlos Girauta, ha anunciat que es retira de la política perquè, segons ha afirmat, no vol ‘estar en política’ sense el fins ara president de Ciutadans, Albert Rivera‘. ‘S’ha aixafat un bon home i no vull estar allà després d’això’ ha apuntat en una entrevista a esRadio. El cap de llista de Ciutadans per la demarcació de Toledo al congrés espanyol s’ha quedat sense l’escó després de les eleccions espanyoles d’ahir. La caiguda de Ciutadans deixa fora del congrés espanyol cares visibles del partit com José Manuel Villegas, José María Espejo-Saavedra, Carina Mejías, Nacho Martín Blanco, Edmundo Bal o Félix Álvarez (Felisuco). Albert Rivera deixa la política després d’un fracàs polític estrepitós

Summary: Girauta deixa la política: ‘Jo sense en Rivera tampoc vull estar en política’