S’acaba el temps per a la votació al ple d’investidura de dilluns. I ni Junts pel Sí ni la CUP no mouen posicions. El coordinador general de Convergència, Josep Rull, insisteix en aquesta entrevista que no pensen renunciar a presentar Artur Mas com a candidat a la presidència, malgrat que la CUP hagi repetit aquestes últimes hores que votaria a favor de la investidura i hagi emplaçat Junts pel Sí a presentar un candidat alternatiu. Rull diu que no ho faran i fa una crida a la responsabilitat de la CUP ‘davant la decisió més transcendent de la història de Catalunya i davant una ofensiva sense precedents a l’estat espanyol’. Proposa la solució que dos dels diputats de la CUP votin a favor i que els altres s’abstinguin o hi votin contra. Segons Rull, seria inconcebible d’aprovar la declaració independentista sense tenir un nou govern que la defensés i la reforcés. I avisa que si la setmana que ve la CUP no permet la investidura de Mas el procés es debilitarà. I l’ombra de les eleccions avançades serà més gran. —El Tribunal Constitucional acabarà suspenent la declaració independentista que aprovareu dilluns. Quan això passi, què caldrà fer? —La proposta de resolució mateixa ja diu que aquest procés no se sotmet a cap decisió de cap institució espanyola, inclòs el Tribunal Constitucional. —Ens trobarem en plena confrontació amb l’estat. Us considereu preparats per a entomar l’ofensiva que hi haurà? —Ho farem de manera intel·ligent, en termes polítics, jurídics i tàctics. En la confrontació democràtica triarem en cada moment quin és el camp de joc. I ho farem de manera que dificultarem extraordinàriament a l’estat d’utilitzar la seva maquinària repressiva. —Podeu explicar com? —Doncs és un 9 de novembre. El 9-N vam ser capaços de triar el terreny de joc en què fèiem aquell exercici de sobirania. I ara hem de continuar endavant essent fidels al poble de Catalunya i al parlament, que haurà aprovat la resolució, i alhora protegir la baula més feble del procés, i que l’estat espanyol ha identificat, que són els funcionaris, les organitzacions, les institucions, i tots els tercers que poden ser els afectats. —Sembla que ara tenen el punt de mira en Carme Forcadell. —Sí, però la presidenta del parlament és aforada, i queda exclosa de l’àmbit de l’Audiència Nacional espanyola. —No la poden inhabilitar? —Sí, però d’entrada tenim la percepció que miraran d’atacar baules més febles. —Voleu dir tècnics del parlament, per exemple? —Per exemple. Podrien anar per aquí. —I la tàctica ja s’ha decidit? —Bé, la tàctica ni es comenta ni es comparteix. —Però ho teniu prou apamat. —Ho tenim pensat i estudiat, i ho farem de manera intel·ligent. No facilitarem les coses a la maquinària repressiva de l’estat espanyol. Fotografia: Jordi Carreño. —Un govern en funcions tindrà prou força per a entomar aquesta ofensiva de l’estat? —Per això hi ha d’haver govern. Perquè aquesta resolució tingui tota la potència hi ha d’haver un govern que gestioni aquesta resolució. No té sentit, i és difícil de poder explicar que dilluns aprovem una de les decisions més transcendents de la història de Catalunya, potser l’acte de sobirania més potent que haurem fet aquests últims tres-cents anys, i al cap de quaranta-vuit hores no hi hagi la possibilitat d’investir un govern que doni tota la potència a aquesta resolució. No té gens de sentit. Seria un exercici de coherència votar la resolució i garantir que hi hagi un president que sigui el proposat per la formació que ha rebut més vots en aquestes eleccions. —Però quina sortida té això si la CUP ja ha comunicat formalment a la presidenta del parlament que no pensa investir Mas en cap de les votacions? —Doncs aquest és l’element de no-coherència. L’estat ja ens ha dit que utilitzaria tots els mitjans al seu abast. No ens afeblim innecessàriament nosaltres. Tornem a fer la crida perquè hi hagi un exercici de coherència, a votar la resolució i garantir que hi hagi un govern capaç d’implementar-la. I això sí que ens donarà una imatge de confiança als catalans i de fermesa davant l’estat espanyol. Hem de ser capaços de veure quins actius tenim en el procés. No pensem renunciar a la candidatura d’Artur Mas perquè volem la independència de Catalunya. Amb Artur Mas liderant aquest procés és més fàcil d’eixamplar l’espai i aconseguir la independència. —Això ja ho heu dit i no els heu convençut. —Hi insistim: mantenim la candidatura del president Mas i la defensem amb totes les energies perquè entenem que sumant tots aquests actius és més fàcil d’assolir l’objectiu, perquè la voluntat és eixamplar l’espai, perquè aquest procés és de classes populars i de classes mitjanes. I sobretot de classes mitjanes. Cadascú ha de ser capaç de consolidar el seu espai. —Hi ha cap possibilitat que feu una proposta de l’estil d’un president i un cap de govern…? —No. No té sentit que la fem en aquests termes, perquè estem convençuts que afebliríem l’objectiu de tenir les millors eines per a assolir la independència. Aquest és l’argument clar i contundent. —Doncs llavors caminem cap a unes eleccions avançades. —Doncs cadascú haurà d’assumir la seva responsabilitat. No és pas l’opció que desitgem; és una mala opció, que podem evitar. —Doncs si la CUP no es mou i CDC tampoc, és clar que ens aboquem a unes eleccions. —Aquí hi ha una raó de pes electoral: hi ha una formació que té molt més aval que no pas una altra. Sembla incomprensible que, davant la decisió més transcendent de la història de Catalunya i davant una ofensiva sense precedents a l’estat espanyol, nosaltres dediquem tants esforços a aquesta qüestió. Això genera perplexitat en molt bona part dels ciutadans de Catalunya. I això ens afebleix davant l’estat espanyol, que veu que no li cal pressionar massa perquè nosaltres no som capaços de dirimir les nostres diferències. En qualsevol negociació, cal trobar punts comuns sense renunciar als actius en benefici de l’objectiu compartit. —Aquest argument no els convenç. Penseu que amb més temps us podeu posar d’acord? —Cada dia que perdem afebleix aquest procés. Al cap de quaranta-vuit hores d’haver-se presentat, aquesta resolució desencadenarà una reacció molt contundent de l’estat. És una qüestió de pragmatisme i de responsabilitat davant el moment històric. Els ciutadans no ens ho perdonaran, que perdem aquesta oportunitat. Quan l’estat espanyol ha identificat el president Mas com la peça a abatre per a afeblir el procés, no renunciem justament a allò que és considerat un passiu per part de l’estat, que, a més, arrossega molta gent que ve del món de la moderació, de la que en podríem dir ‘gent d’ordre’, cap a la independència. Fotografia: Jordi Carreño. —Hi hauria la manera que Mas continués essent un actiu, però amb formes d’organització del govern diferents? Com una presidència coral? —L’estatut no ho preveu. Encara no hem declarat la independència. I encara no podem fer lleis estrictament pròpies, nostres, perquè hi ha un procés transitori en què comencem com a autonomia i acabem com a república, com a estat independent. I en aquesta primera fase això de les presidències corals no hi té cabuda. No tenim temps per a fer-ho, no es pot fer en quaranta-vuit hores. En el moment que es presenti la resolució caldrà un govern que l’apliqui. Avui hi ha un candidat que la presidenta del parlament oferirà per ser investit, i aquest candidat és Artur Mas. No podem perdre aquests moments valuosos. Hi pot haver unes altres fórmules. —Per exemple? —No cal que tota la CUP voti a favor de la investidura d’Artur Mas. Hi pot haver alguns diputats que s’abstinguin i uns altres que hi votin a favor. Seria una fórmula que permetria a la CUP de dir que aquest no és el seu candidat però que, vista l’excepcionalitat del moment, fa un gest per fer possible tot aquest procés. —D’això n’heu parlat? —És una via que s’ha proposat. I que evitaria una alternativa que no vol ningú: unes noves eleccions. —Confieu que s’hi avinguin? —És un mecanisme que ens permet d’aprofitar el temps que tenim damunt la taula. A partir del moment que aprovem la proposta de resolució hi haurà una reacció molt potent de l’estat espanyol i per fer-hi front necessitem les millors eines, i no un govern en funcions. —Aquests últims temps hem viscut situacions semblants, d’encallament, i el president s’ha tret algun as de la màniga. Aquesta vegada també se’l pot treure? —Ara no toquen asos. Hem de ser conscients que això va de veritat. L’estat espanyol ho ha entès rotundament i tota la maquinària de l’estat, en termes repressius, està preparada perquè quan se suspengui aquesta resolució, entri en tromba. —Això ja els ho deveu haver dit, a la CUP. —És clar, els ho hem explicat per totes bandes. —Potser confien que acabareu cedint? —Nosaltres, més honestos no ho podem ser. Ara això és massa seriós. —Penseu que ells tenen por de trencar-se si cedeixen? —No s’ha de trencar ningú, perquè això que fem és tan gran… —Escoltant ahir Marta Rovira i Anna Gabriel feia l’efecte que donaven per fet que ni dimarts ni dijous no hi hauria acord. —Continuo tenint confiança que dijous serà possible de desblocar la situació sense que ningú renunciï a actius que són fonamentals per a l’èxit del procés. —I si és més enllà de dijous? També es podria convocar un ple més endavant, d’aquí al 20 de desembre… —Un doble no a la investidura en aquesta primera votació, un cop aprovada la resolució, tindrà uns efectes debilitadors de primera magnitud en el procés. Això és evident. —Voleu dir que si dijous hi ha un no de la CUP ja haurem de parlar d’eleccions avançades? —Jo no vull avançar esdeveniments. Estem en condicions d’arribar a un acord. Quan ens hem assegut hi ha hagut aquesta voluntat i sentit de responsabilitat i hem estat capaços d’avançar. A CDC hem rebut moltes crítiques alguns que hem negociat aquesta posició pel fet d’haver entrat a la negociació i haver arribat a un acord. I tots hem assumit el nostre sentit de responsabilitat: nosaltres i la CUP. Estem convençuts que aquesta mateixa responsabilitat que hem tingut en l’acord de la resolució també la tindrem en l’acord de la investidura. —I enmig d’això hi ha les eleccions espanyoles. Què hi ha d’anar a fer l’independentisme a Madrid? —S’hi ha de defensar el mandat democràtic del 27 de setembre. La proposta de resolució ens diu que hem d’obrir una via de negociació i diàleg per poder donar compliment a aquest mandat. Si l’independentisme és fort a Madrid tindrem possibilitat de carregar-nos més de legitimitat davant dels catalans, de la ciutadania de l’estat espanyol i sobretot davant de la comunitat internacional. —Per això seria greu anar-hi sense haver arribat a cap acord aquí. —La manca d’acord la setmana que ve afebleix el sobiranisme català. En el desplegament del full de ruta i en aquestes eleccions. Fotografia: Jordi Carreño. —Hi anireu en coalició amb Reagrupament i amb Demòcrates, però renunciant a la marca de Convergència. —Hi anirem en coalició, i el nom de la coalició és diferent del nom dels partits que la integren. No renunciem a cap marca, sinó que subratllem la capacitat de construir una llista àmplia que va més enllà de les llistes de Convergència. —La marca Convergència no ven? —La gent sabrà que vota Convergència. Al logotip, hi sortirà el nom de la coalició però també el nom de Convergència. No amaguem les sigles. —No s’ha cremat, la marca Convergència? —No, en absolut. Volem explicar que en aquestes eleccions Convergència no hi va sola i que necessitem que cadascú sigui capaç d’eixamplar les seves fronteres. —Convergència encara un congrés de refundació al febrer. Quin paper hi vol tenir Josep Rull? —Josep Rull vol participar molt activament en tot aquest procés, per crear un nou espai, un nou partit per a un nou país. Convergència ha estat una història d’èxit durant aquests quaranta anys. Els objectius que ens havíem fixat des de la Catalunya autònoma han estat assolits, i necessitem una nova eina que ens permeti d’assolir nous objectius: culminar la independència de Catalunya i construir un nou país modern, avançat i de progrés. Com a coordinador general del partit, vull tenir un paper rellevant per fer aquest trànsit cap a aquest partit nou. La meva prioritat serà guanyar les eleccions espanyoles i després fer possible la transició cap a aquest projecte. —Parleu de la fundació d’un nou espai polític. És un espai totalment nou? —Treballem en aquest objectiu. —En relació amb la corrupció, heu seguit la millor estratègia? —La nostra estratègia és defensar la nostra honorabilitat. Sempre al costat de la justícia per determinar la veritat i fer justícia. Els primers interessats que es faci justícia som nosaltres. Anem a totes, i denunciem quan la justícia no té per objectiu determinar la veritat sinó l’escarn i l’espectacle públic. Durant aquest temps hem pres mesures molt clares. Som l’únic partit d’obediència catalana que ha signat un acord amb Transparència Internacional, i això ens compromet extraordinàriament. La transparència és un requisit innegociable en aquesta Convergència del segle XXI. —L’any que ve hi haurà el judici del Palau… —Doncs volem que hi hagi el judici del Palau. Arriba tard. No té sentit un procés que duri set anys, perquè això origina una percepció de culpabilitat abans d’haver estat jutjat. Vull que arribi el judici per poder explicar la nostra posició i defensar la nostra honorabilitat. I vull aprofitar-ho per defensar públicament l’honorabilitat d’Andreu Viloca, el nostre tresorer. És un home que mai no s’ha ficat un duro a la butxaca. Mai. Identificar, com pretén algú, Viloca amb Bárcenas és indecent, inadmissible. Viloca és un home honest. —Hi ha hagut algun moment en què la gestualitat no ha estat prou clara, com quan vau acompanyar Oriol Pujol al jutjat… —Jo havia de defensar la presumpció d’innocència. I és important quines decisions prenem en aquests moments; diem que les aportacions d’empreses a partits polítics són absolutament legals i ètiques. En aquesta situació de pressió popular molt intensa ens volem anticipar, i ja hem dit que a partir de l’u de gener aquest partit, i la fundació, només rebran aportacions dels militants, de ciutadans i d’administracions públiques. —Renuncieu a les aportacions d’empreses malgrat que dieu que són legals? —Tindrem finançament cívic i finançament públic: demanarem que hi hagi una millora del finançament públic dels partits, que s’assembli al dels partits dels països del nord d’Europa.

Summary: Josep Rull: ‘No cal que tota la CUP voti a favor de la investidura de Mas’


Dia i Amazon han arribat a un acord per entregar les compres fetes a la botiga virtual que ‘La Plaza de Dia’ té Amazon Prime Now en un termini d’una hora a Barcelona i rodalies. Aquest servei s’instal·la ara a la capital catalana després de la bona acollida que ha tingut a Madrid. En total, s’oferiran un total de 5.300 referències de la botiga en línia, que estarà oberta cada dia de la setmana de vuit del matí a les dotze de la nit. Les compres es prepararan des d’un magatzem de DIA dedicat exclusivament a les comandes online, que està situat a l’Hospitalet de Llobregat. Per la seva banda, Caprabo va llençar el passat 17 de maig un servei d’entrega de les compres en un termini de 3 hores. Fins ara, el 42% dels compradors per Internet han optat per aquesta opció, una xifra que se situa ‘molt per sobre’ de les expectatives, segons la cadena de supermercats catalana. Amb l’entrada en vigor de l’acord entre Dia i Amazon, el client podrà rebre les comandes en una hora o bé per franges de dues hores. Les compres es podran fer mitjançant la pàgina web o bé a través de l’app de Prime Now, disponible per a iOS i AndroidPel que fa Caprabo, el servei no té costos addicionals per al client. Es pot sol·licitar la compra fins a les 13 hores del dia per a rebre’l el mateix dia, a partir de les 16 hores i fins a les 22 hores. La cadena va llençar el primer supermercat en línia el 2001 i quinze anys després suposava a el 3% de la facturació total quan el mercat no arriba a l’1%. Ven els seus productes a Catalunya, el 98%, i a Navarra.En l’últim exercici, Capraboacasa ha incrementat un 8,3% el nombre de clients. El 17,4% dels clients comptabilitzats en l’últim any, són clients nous. Capraboacasa ven a la seva web fins a 10.000 productes.Caprabo també serveix la seva compra en línia des del magatzem central de l’Hospitalet de Llobregat, majoritàriament per a les entregues a les demarcacions de Barcelona i Tarragona.

Summary: Dia i Amazon arriben a un acord per entregar la compra en una hora a Barcelona


Un petit grup feixista, format per uns vint individus, ha provat de boicotar un acte de l’ex-diputat d’ERC Joan Tardà a València. Tardà ha fet una conferència amb el títol ‘Drets i llibertats a l’estat espanyol’ juntament amb el professor de sociologia Rafa Xambó i la secretària del Moviment Estudiantil i Sindical del Jovent Republicà, Núria Marín. La policia espanyola ha hagut d’intervenir-hi per a aïllar els ultres del públic que volia entrar a la Biblioteca Gregori Maians, a la Universitat de València. El periodista Daniel Martín ho ha recollit amb una fotografia i dos vídeos als afores de la biblioteca. Una vintena de seguidors d'extrema dreta intenten impedir l'accés als assistents a la conferència 'Drets i Llibertats a l'Estat espanyol' on participa @JoanTarda @RafaXambo pic.twitter.com/e1UZgMucZz — Daniel Martín (@danielmartin_66) October 28, 2019 La policia separa els ciutadans que volen acudir a la conferència 'Drets i Llibertats a l'Estat espanyol' de @JoanTarda i @rafaxambo de la vintena de militants d'extrema que intenten impedir-ho. pic.twitter.com/votr1H0CHj — Daniel Martín (@danielmartin_66) October 28, 2019 El públic comença a accedir a la conferència 'Drets i Llibertats a l'Estat espanyol' de @JoanTarda i @RafaXambo tot i l'intent de boicot de l'extrema dreta pic.twitter.com/Jd1sBJGR6Q — Daniel Martín (@danielmartin_66) October 28, 2019 Amb una fotografia d’una pintada contra ell, Tardà ha denunciat a Twitter les amenaces de mort dels ultres, però ha celebrat que no hagin pogut rebentar l’acte. A pesar de les amenaces i el setge al carrer, el feixisme no ha pogut rebentar l’acte i la sala de la biblioteca de la biblioteca del campus Universitat de Valéncia és plena de gom a gom per debatre la regressió de les llibertats. @esquerrapv pic.twitter.com/McpoJayVP6 — Joan Tardà i Coma (@JoanTarda) October 28, 2019 Cap fatxa aturarà la força de la paraula. Avui debatem amb @RafaXambo @NuriaMarinCasas i @JoanTarda sobre les drets i les llibertats a l'Estat espanyol. pic.twitter.com/xvi7gorOwh — Josep Barberà (@Josep_Barbera) October 28, 2019

Summary: Un petit grup feixista no pot impedir un acte de Tardà a València


La ministra de Defensa espanyola, María Dolores de Cospedal, ha demanat perdó aquest dilluns als familiars dels seixanta-dos militars espanyols que van morir en l’accident del Iak-42 pel fet que no s’hi hagi ‘reconegut abans la responsabilitat patrimonial de l’estat’ en la tragèdia. ‘No tinc cap problema en demanar perdó en nom de l’estat per no haver reconegut amb anterioritat la responsabilitat de l’estat. Ho reitero i ho faig de cor’, ha afirmat Cospedal durant la seva compareixença a la Comissió de Defensa del Congrés espanyol. Tant el PSOE com Units Podem, Ciutadans i altres grups de l’oposició havien exigit a la ministra que demanés perdó a les famílies per la gestió de l’accident del 2003.

Summary: La ministra de Defensa espanyola demana perdó a les famílies del Iak-42 en nom de l’estat


El Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) ha decidit no admetre a tràmit la querella que Ciutadans va presentar contra el president de la Generalitat, Quim Torra, i la resta del govern per les mobilitzacions del 21-D, amb motiu de la celebració a Barcelona del consell de ministres espanyol. Ciutadans acusava el govern del delicte de provocació a la sedició. El tribunal no veu cap delicte en les expressions i declaracions dels membres de la Generalitat i nega que es fes cap crida a la sedició. A més, apunta que es va desplegar un dispositiu policial suficient per contenir les manifestacions convocades i que el consell de ministres espanyol es va celebrar amb normalitat.

Summary: El TSJC no admet a tràmit la querella de Cs contra el govern per les protestes del 21-D


L’independentisme ha aconseguit una gran victòria en les eleccions europees a Catalunya, amb més del 49% dels vots. La llista Lliures per Europa, encapçalada per Carles Puigdemont, és la força més votada, amb el 28%. El segueixen el PSC, amb el 22%, i Ara Repúbliques, la coalició encapçalada per Oriol Junqueras, amb el 21%. La llista de Puigdemont ha obtingut una victòria molt clara a les quatre demarcacions del Principat. La suma dels vots independentistes significa el 66% dels vots totals a la Girona i a la de Lleida i el 52% a la de Tarragona. Només a la Barcelona, amb un 45%, s’allunya clarament de la meitat dels vots. Fora del Principat, Junts per Catalunya obté 10.000 vots a les Illes Balears i prop de 7.000 al País Valencià. A la resta de l’estat aconsegueix uns 21.000 vots. Amb aquest resultat, Lliures per Europa obté més d’un milió de vots i dos diputats: Carles Puigdemont i Toni Comín. Clara Ponsatí ha estat la primera candidata sense representació, però si finalment hi ha el Brexit també serà eurodiputada, car els diputats britànics actuals deixaran el parlament i seran substituïts per diputats dels altres estats. A tot l’estat espanyol, Ara Repúbliques, coalició d’ERC amb el BNG i EH Bildu, obté 1.200.000 vots i tres diputats: Oriol Junqueras, el diputat basc Pernando Barrena i Diana Riba. Aquesta coalició no ha aconseguit la victòria en cap demarcació, perquè Junts per Catalunya ha guanyat a les quatre del Principat, el PNB a les tres del País Basc, el PSOE a Navarra i a dues demarcacions gallegues i el PP a les altres dues. La coalició Compromís per Europa, formada per Compromís i Més, aconsegueix 295.939 vots, però no obté representació. Fa cinc anys va aconseguir un eurodiputat només amb cinc mil vots més dels que ha obtingut ara. Informació relacionada: —Editorial de Vicent Partal: Una nit d’èxit que obre una batalla ferotge, avui mateix —Verds i liberals trenquen el bipartidisme i seran decisius al nou Parlament Europeu —MAPA INTERACTIU] Els resultats de les eleccions europees a tots els municipis dels Països Catalans –Consulteu el resultat de les eleccions europees municipi a municipi

Summary: Puigdemont guanya a Catalunya i l’independentisme voreja el 50%


El vice-president primer de la mesa del parlament, Lluís Maria Corominas, i les secretàries primera i quarta, Anna Simó i Ramona Barrufet, remetran demà al Tribunal Constitucional espanyol (TC) els seus informes jurídics individuals arran dels requeriments que van rebre per haver permès el debat de conclusions de la comissió del procés constituent. Tots tres, membres de JxSí, al·legaran quatre coses: no es pot ‘coartar’ el debat parlamentari, van complir el reglament de la cambra, el ple és l’òrgan sobirà del parlament i que haguessin fet igual que va fer la presidenta de la mesa, Carme Forcadell. A més, han anunciat que si el tribunal ‘continuava el discurs jurídico-polític que li marcava’ el govern espanyol, recorrerien al Tribunal Europeu de Drets Humans, amb seu a Estrasburg. ‘Si és necessari, recorrerem a instàncies superiors’, ha dit Corominas. En una conferència de premsa avui al parlament, els tres diputats han volgut remarcar de bon inici que compareixien com a membres de la mesa, que donaven suport a la presidenta Forcadell tot i que la resposta fos diferent perquè el requeriment també ho era, i respectaven, però discrepaven, de l’informe remès al TC per un altre membre de l’òrgan, José María Espejo Saavedra (Ciutadans), que fa ‘seguidisme’ de les tesis del govern espanyol i de l’incident d’execució de sentència obert pel tribunal. En tot cas, l’informe, de 17 pàgines que demà es farà públic, data límit per presentar-lo per Corominas i Barrufet, assegura que els tres diputats s’han trobat en una situació ‘d’inseguretat jurídica’ i ‘d’incertesa’, atès que la interlocutòria del TC del juliol i els requeriments enviats als membres de la mesa eren molt poc ‘concrets’, han dit, per la qual cosa hi demanaven un ‘aclariment’. Així, consideren que el TC no pot ‘posar límits’ al debat parlamentari i han recordat que les comissions d’estudi podien tractar qualsevol qüestió. De fet, també recorden que al debat al ple sobre les conclusions hi van participar tots els grups polítics, fins i tot els que s’hi oposaven, malgrat que finalment Ciutadans i PP no hi van votar. En tot cas, els tres grans fonaments de l’argumentari de Corominas, Simó i Barrufet es basen en la defensa del parlament, de la llibertat d’expressió i de representació i en la possibilitat d’acudir al TEDH. Així, consideren que hi ha d’haver una separació clara de poders i que el TC no pot prohibir que es tractin qüestions que superen la constitució. De fet, Corominas s’ha queixat que el tribunal obligaria la mesa a fer un ‘control previ de constitucionalitat’ de totes les iniciatives parlamentàries, cosa que no era la seva funció. ‘Seria absurd que el parlament no pogués debatre’, ha dit el vice-president. D’una altra banda, Corominas i Simó també han recordat que el requeriment per l’incident d’execució de sentència era una nova potestat del TC aprovada arran de la reforma de la llei que regulava aquest tribunal feta l’any passat de forma ‘exprés’ pel PP i sense el vist-i-plau del Consell d’Estat, reforma que és recorreguda al TC mateix per la Generalitat i el govern basc, i que encara és pendent de sentència. Per això, consideren ‘increïble’ que es pugui obrir la via penal contra Forcadell emparant-se en una norma recorreguda. ‘No ho entenem ni en termes polítics ni jurídics’, ha dit Corominas. Demà es reunirà la mesa per tractar per primera vegada aquesta qüestió i decidirà si enviarà al·legacions com a cambra legislativa al requeriment del TC.

Summary: JxSí recorrerà a tribunals internacionals si el TC continua combatent el procés


La plataforma Prou Ostatges convocarà un dejuni col·lectiu el 21-D, coincidint amb el consell de ministres de Barcelona. L’acte es farà en un ‘lloc emblemàtic’ de la ciutat comtal i pretén reunir totes les persones que estan fent dejunis en els diferents llocs del país com Montserrat, Vic, Barcelona o Cornellà. Així ho ha anunciat el batlle de Montblanc, Josep Andreu, que ja porta sis dies en vaga de fam en solidaritat amb els presos polítics. Andreu ha explicat que la intenció de l’acte és donar suport als presos en vaga de fam i protestar de manera no violenta per la visita del govern espanyol a Barcelona. ‘Estem d’acord amb el diàleg, però que ens enviïn junt amb el diàleg 1.500 policies no sé si és una provocació’, ha dit.

Summary: Prou Ostatges convoca un dejuni col·lectiu el 21-D a Barcelona


Enguany Dolors Miquel ha publicat El guant de plàstic rosa (premi Ausiàs March, Edicions 62), una reflexió sobre la mort d’una potència difícil d’igualar (llegiu l’entrevista que li vam fer). Molts creadors han restat colpits pel llibre i s’hi han referit. Potser per això, i d’una manera gairebé atzarosa, la poetessa va començar a teixir una xarxa de complicitats, que han acabat conformant set actes, de set presentacions successives del llibre, durant tota la setmana, en espais diferents, i amb creadors diferents. La iniciativa, curiosa, poderosa, porta per títol Per a la creació d’un guant. Són set propostes al voltant d’El guant de plàstic rosa, a partir de la mirada de disset creadors de disciplines artístiques diverses. Alguns dels espais triats per a les accions són ben singulars, com el d’ahir: la carnisseria Roser i Jordi del mercat de l’Abaceria, del barri de Gràcia de Barcelona. L’impulsor de la Kinzena Poetika, Jordi Boldú, va presentar el llibre, tot dient que començava una ‘Setmana Dolors Miquel’ i que esperava que l’Any Dolors Miquel el celebréssim en vida seva, perquè la poetessa havia obert algunes finestres importants. I va repartir unes ‘penyores’ amb traces del llibre: papers amb versos del llibre damunt les traces del paper de la carnisseria que dies abans havia servit per a embolicar un fetge de vedella. Sang i lletra. Lletra com ara: ‘No hi ha prou cel per a tants infinits’, o bé: ‘Quants som tu i jo/ multiplicats/ per tu i per jo?’ Després Dolors Miquel va dir dos poemes i va tancar l’acció el músic Miquel Àngel Marín, instigador del festival Bouesia, amb una altra acció a toc de clarinet. I el vi, a gotets i amb porró, ho va amarar tot. Dolors Miquel ens ha explicat: ‘La idea va néixer parlant per telèfon amb un amic. Em vaig engrescar. Em semblava molt divertit. I això que no he estat mai gaire partidària de les presentacions i en conseqüència he presentat ben pocs llibres meus. Però el cas és que, ara que veig què hem muntat (dic “hem” perquè ho he pogut fer gràcies a la generositat dels meus amics), me’n faig creus. Em vaig engrescar i no vaig pensar en la feina que portaria. La idea era que a partir del llibre, alguns dels meus amics artistes, creessin. Per exemple, en Josep Pedrals fa una mena de presentació rimada. Ell, per a mi i per a molts, és un dels millors versificadors del país, si no el millor. O la ballarina Mar Gómez balla allò que li sembla el llibre. En tots els casos el llibre és l’excusa per a ballar, fer un nu, una performança, etc., i els actes són actes que a mi em fa molta il·lusió de veure’ls fer. El títol “per A la Creació d’un Guant” fa referència al fet de la interacció d’arts i artistes entre si per a produir la creació.’ Els actes, explicats per Dolors Miquel: Hi ha hagut un canvi d’última hora: en lloc de Sílvia Bel, qui llegirà en el passeig pel cementiri de Montjuïc serà Tilda Espluga.

Summary: Dolors Miquel: variacions sobre la creació d’un guant


La Comissió Europea ha desautoritzat avui el cap de la diplomàcia de la UE i vice-president de la institució, Josep Borrell, que ahir va fer befa del jovent de Fridays For Future que es manifesta contra el canvi climàtic i de l’activista Greta Thunberg. Un dels portaveus de la Comissió, Eric Mamer, ha declarat que tenen una política respecte del canvi climàtic i que donen suport a les aspiracions del jovent. A més, ha negat que existeixi cap ‘síndrome Greta’, com va dir Borrell. El corresponsal de TV3 a Brussel·les, Xavi Coral, ha compartit la intervenció del portaveu de la Comissió Europea. I la @EU_Commission es desmarca de les declaracions de Borrell, dóna suport als joves i nega que existeixi el “síndrome Greta” al qual va referir-se l’Alt Representant de la UE. pic.twitter.com/VuU9883jll — Xavi Coral (@xavicoral) February 7, 2020 Heus ací la polèmica intervenció de Borrell, compartit per l’eurodiputada d’ERC Diana Riba. This undignified attitude is unworthy of the EU High Representative/VP. @JosepBorrellF, do not underestimate the youth. The cost of doing nothing will be infinitely higher than the cost of any measure. pic.twitter.com/46Dps0ltX7 — Diana Riba i Giner (@DianaRibaGiner) February 6, 2020 El president Carles Puigdemont va adreçar una pregunta a la Comissió Europea. What is this @GretaThunberg Syndrome that the High Representative of the EU has identified? When @JosepBorrellF refers to young people demonstrating on #FridaysForFuture in demeaning terms, is he speaking on behalf of the @EU_Commission? This is my priority question: pic.twitter.com/MKBcSq1Lr9 — Carles Puigdemont (@KRLS) February 6, 2020 Després de tota la polèmica que ha provocat, Borrell s’ha vist obligat a rectificar. No ha demanat disculpes, però ha dit que el moviment del jovent per a lluitar contra el canvi climàtic té el seu ‘ple suport’ i que ‘inspira els polítics i la societat’. To be successful, we also need to tackle social and economic costs of the transition with Just Transition Mechanism. (2) #EUGreenDealhttps://t.co/bzOc14eV17 — Josep Borrell Fontelles (@JosepBorrellF) February 7, 2020

Summary: La Comissió Europea desautoritza Borrell pels atacs contra Greta Thunberg


Marina Garcés (1973) va estudiar filosofia a Barcelona, ciutat on ha viscut sempre. Actualment és professora titular de filosofia a la Universitat de Saragossa. També impulsa el pensament pràctic, crític i col·lectiu a Espai en Blanc. Ha escrit tres llibres, dos de gairebé seguits: ‘Filosofía inacabada‘ (Galaxia Gutenberg, 2015), ‘Un mundo común’ (2013) i ‘En las prisiones de lo posible’ (2002). També és articulista del diari Ara. Dimarts va arribar a peu a la redacció de VilaWeb. Era el 8 de març. L’entrevista se centra en tres àmbits que ella coneix molt bé: el feminisme, el capitalisme i la filosofia. I també té temps de parlar-nos de la importància de la seva mare, Tona Mascareñas. —M’agradaria comentar frases que us he llegit en texts i articles. Per exemple: ‘Com pot ser que hagin encarregat el pròleg del nou llibre de la Wendy Brown a la Marina Garcés, que no és feminista?’ —Ha! Va ser molt bona, aquesta. Fixa’t tu. Això dit per una dona feminista. És el que passa quan ens fem la trampa de convertir el que és un front comú de lluita en el territori d’una identitat. El front de lluita del feminisme, del qual em sento part, certament passa per la dona, pel cos de la dona, la història de la dona, però de fet vehicula un territori de lluita social, de classe, cultural, racial, polític. No podem caure a la trampa de convertir el feminisme en una identitat tancada i, encara menys, en una identitat acadèmica monopolística. Imagina’t. Crec que hem d’anar molt amb compte, com a dones. Què fa el poder amb aquesta mirada? Segmentar les lluites i convertir-les en fenòmens reivindicatius i purament identitaris. Això també s’ha fet amb el moviment obrer, que era tota una cultura, una mirada diferent sobre el món, i s’intenta que només parlin sobre les relacions laborals. El poder segmenta. —Una altra: ‘Has vist quina tesi més bona? La Marina Garcés escriu com si fos un home!’ —Ho va dir un professor a un altre, sí. El reconeixement passa a través de l’assimilació. Com que reconec que una dona és bona, l’he d’assimilar a allò que reconec com a vàlid. És bona perquè és com jo, diu l’home. Així, el ‘com un home’ és el que et valida en un entorn, com el de la filosofia, que diria que és molt marcadament masculí. El més masculí que ens queda en l’àmbit de les humanitats. Clarament. Molt. La filosofia s’arroga un poder, que és el d’ordenar el món, i en aquest sentit és molt masculina. Com hi entres en aquest espai? Essent reconeguda com un home. Com a la política. A la filosofia passa una cosa semblant: o la masculinització o la identificació en un espai limitat: la filosofia de gènere, estudis sobre les dones en el pensament, etc. Quan trenques aquesta alternativa, crees una inquietud. Hem de generar espais d’inquietud. Obrir escletxes allà on no ens podem codificar tan fàcilment. —’La crítica de l‘amor romàntic, ara que ens assetja una onada neomasclista que s’infiltra a totes les capes i edats de la societat, és més necessària que mai.’ —I ho dic jo que sóc una bleda! Per això m’ho repeteixo. Ha ha! Crec que la crítica a l’amor romàntic el fan molt bé col·lectius vinculats al queer, al trans, a unes altres maneres d’entendre l’amor o el sexe, i sobretot els afectes en general. Crec que és un desplaçament interessant que es fa en aquests moments. Als anys seixanta es va qüestionar la moral sexual i l’estructura familiar. Ara ni la moral sexual ni l’estructura familiar ja no són els fronts principals. Per això es planteja com entendre’ns en tant que subjectes d’afectes múltiples. Afectes passionals, sexuals, amorosos, paterno-filials, d’amistat. L’amor romàntic és un codi que tanca la manera d’entendre com ens estimem, relacionem, i amb qui entenem que la vida té sentit. Sempre hi ha un príncep que desperta la princesa adormida. Princeses que van ressuscitant. L’altre dia sentia els meus fills que cantaven una cançó d’un grup català. ‘Sense tu, no sóc res. Sense tu, no sóc res.’ Un nen i una nena de nou anys. Què vol dir que sense tu no sóc res? Qui és aquest tu?, els vaig preguntar. Van quedar parats. No sóc res… En aquest sentit el romanticisme és violent i empobridor. Fixa't en quins àmbits hi ha presència de dones: on es viu un procés de precarització, de crisi. Quan la medicina ja no té ni el prestigi ni el sou que tenia, sobretot als CAP, tot són dones. —Hi ha hagut un piulet dels mossos que ha aixecat polèmica. Deia a les dones que no passessin per carrers foscos. Algú ha pensat que ficava por al cos de les víctimes. —Sóc filla d’una feminista. Que mai no ens va dir ‘no sortiu’, ‘no feu’, ‘no parleu’. Però ella em va ensenyar, i encara ho practico, que a la nit no caminés mai per la vorera. Jo vaig per la calçada. Són hàbits que vaig adquirir d’adolescent. Mai no tinc el cos al costat de la paret. Mai no obro la porta si passa algú al costat. És una cartografia de la por incorporada al cos, que també inclou la manera com ens vestim en segons quins llocs: em poso faldilla o no? No ensenyar les cuixes quan vas a parlar, no sigui que… Home, i per què no? Tots aquests codis, els portem en nosaltres, tot i que sembla que els hàgim superat quan fem discursos. I ara crec que som, a més, en un escenari d’involució. Torna el missatge del ‘t’ho has buscat’. Als EUA han fet un tema nacional de l’assetjament en l’àmbit acadèmic. Als laboratoris científics. Les xifres que surten són impressionants! Jo quan he llegit el piulet dels Mossos he pensat que en podrien fer un altre: ‘Noia, no et fiquis en un laboratori, que et poden tocar la cuixa.’ I segurament són xifres més altes que els assetjaments al carrer. Fotografia: Pere Cardús. —Ada Colau, Dolors Sabater, Núria Parlón, Sol Daurella. Potser el rebrot del masclisme és fruit de veure tant poder en mans de dones. —Passen dues coses que es creuen i no coincideixen. Per una banda és evident que recollim els fruits d’una educació inclusiva, igualitària. Hi ha una generació de dones de quaranta anys absolutament diferents de les seves mares, que es van haver de barallar per tot, i de les seves àvies, que estaven tancades a casa tota la vida. Estem amb una potència nova. I això es reflecteix a la política, i a molts llocs. Alhora la masculinitat com a valor és molt qüestionada. Hi ha un desubicació de què vol dir ser home i quin és el paper que teniu a la societat. Però l’altre fenomen també crec que és important. Fixa’t en quins àmbits hi ha presència de dones: on es viu un procés de precarització, de crisi. Quan la medicina ja no té ni el prestigi ni el sou que tenia, sobretot als CAP, tot són dones. La dona en primer pla, fent la feina bruta i barata. O al món acadèmic. Quan el vell professor ja no és el vell professor, sinó una colla de precaris matant-se a parlar 50.000 idiomes, viatjar, fer deu mil classes, escriure a les nits, i no té el reconeixement ni l’status que tenia, aleshores l’acadèmia es feminitza. O la política, que quan perd legitimitat i representació es feminitza. Això és una dada molt clara: l’Íbex 35 o els senyors executius que veig a l’AVE són tots mascles. I aquests mouen diners. Per mi el repte és aconseguir que les dones no siguem només les que ens toca salvar el vaixell per després retornar-lo. Ja que som a les aules, als hospitals i als ajuntaments, doncs canviem les relacions des de dins. Per això ara és una cruïlla perillosa i no ens hem d’enganyar. —Sé que sou néta del poeta Tomàs Garcés i filla de l’arquitecte Jordi Garcés. Surt pertot arreu. Però en canvi enlloc no surt qui era la vostra mare, o la vostra àvia. —M’agrada que m’ho preguntis. Em va fer molta ràbia. Això surt d’una entrevista a El País. ‘Hija de arquitecto, nieta de poeta.’ Jo, com tothom, sóc filla de mon pare, i de ma mare. Però em reconec especialment en moltes coses amb la meva mare. L’últim capítol de ‘Filosofía incacaba’ l’acabo dedicant a ella, que va morir fa molts anys, massa jove. La meva mare es deia Tona Mascareñas i era mestra d’infància. I va fer l’opció, en aquell moment no masclista, sinó al revés, gairebé postfeminista, de deixar de treballar quan vam néixer les filles. Per gaudir de la maternitat, no per fer de ‘dona de’. Després va tornar a estudiar a la universitat: història de l’art, i història d’Amèrica. A la tarda fèiem els deures a casa la mare i les filles juntes. Una vida d’estudi compartit, molt bonic. La meva mare es va comprometre molt amb les lluites a l’Amèrica Llatina, als anys vuitanta. Arriben els canvis de Barcelona i ella finalment va entrar a l’ajuntament de Pasqual Maragall. Portava les relacions de Barcelona amb les ciutats llatinoamericanes. Va crear el Cideu, que encara existeix, per a desenvolupar plans estratègics urbans. La meva adolescència és veure com una persona que ve d’aquest món acadèmic i social entra a l’ajuntament sense ser una persona de partit, del PSC. Creia en la possibilitat de treballar des de les ciutats. Jo vaig viure i patir en directe les contradiccions que crea això. Vaig veure com, al cap dels anys, no ho podia suportar més. Al final ella se sentia a la proa d’un vaixell que portava bàsicament negocis i unes polítiques que no eren les del discurs oficial. Hi ha un doble discurs, que no és cínic per part de tothom. Però sí que travessa tothom. —’El mercat és una màquina de produir experiències inautèntiques.’ —Ho matisava. M’explico. El mercat té una gran capacitat de convertir en producte tot allò que desitgem. Tot desig de compartir, de bellesa, benestar, de plaer, de coneixement, es pot convertir en un producte estandarditzat. En aquest sentit és màquina d’inautenticitat. La pregunta és: i què seria l’autenticitat, doncs? I jo crec que l’autenticitat no és bon criteri per a discriminar entre el bo i el dolent. Al final l’autenticitat és un concepte que té una història fosca, al segle XX. La filosofia de Heidegger, per exemple, molt reaccionària contra el canvi i la transformació. Allò que és autèntic apel·la a una essència. Per tant, desmercantilitzar, en lloc de retornar a allò que és autèntic, que seria la sortida conservadora, implicaria alliberar el desig. Vivim la victòria històrica del capitalisme, i alhora la seva derrota moral. —’Una mica d’impossible, o m’ofego.’ —Hi ha un tomb del capitalisme clàssic, que transforma el món i les societats, molt clarament a partir del segle XVIII. Durant un segle i mig és una màquina de prometre futur. Progrés, creixement. Desigual, selectiu, si vols, però és un sistema de privilegi muntat sobre una promesa àmplia de futur. Aquesta promesa és la seva legitimitat, moral quasi. Encara que siguis l’últim de la cua. Penses que les coses van cap a bé per a tots. Si vivim cap situació nova és la victòria històrica del capitalisme, i alhora la seva derrota moral. Avui ja no se’l creu ningú, el capitalisme. Ningú no creu que el capitalisme ens ofereix un futur millor. Això s’ha acabat. El capitalisme només queda assentat i inqüestionable pel fet que no hi ha alternativa. Aquí és on veig la força per a acabar-lo d’enfonsar. —‘Tinc tanta feina que no tinc temps de treballar.’ —L’altre dia, als EUA, que tot ho estudien amb dades, em van ensenyar un estudi que demostrava com la introducció dels electrodomèstics a les cases no només no havia alliberat temps de treball domèstic, sinó que l’havia augmentat. Posar una rentadora de roba és més fàcil que baixar al safareig. Però la tecnologia fa que rentem molt més. L’aigua calenta fa que passem tots per la dutxa cada dia. Podem comprar molt més, i ho fem. I això ho apliquen a les eines digitals, que ens havien d’alliberar. I no. Tots sabem que ens roben temps. Per una banda els robots destrueixen el món laboral, però sense la compensació que alliberi temps de vida. D’això parlàvem ja als anys noranta, quan tothom creia encara en l’abundància del treball. Vaig participar en el col·lectiu Dinero Gratis i amb el director Jo Sol vam acabar fent la El Taxista Ful. Era la història real d’un taxista, un aturat de llarga durada. L’home robava taxis aparcats, feia el taxi, treballava, guanyava els diners i després el tornava, posava gasolina i deixava diners si calia. Vam agafar aquesta història i vam crear el documental sobre què passaria si aquest home es trobés un col·lectiu de gent que posa en qüestió el món del treball i els diners com a generador de misèria quotidiana. Ara estem molt més enllà i la misèria que comporta haver confós vida i vida laboral ens salta a la cara. —Dieu que el mercat no és lliure. Per què no és lliure? —Des del seu funcionament més quotidià és evident: és un assetjament continu respecte als nostres desitjos i ritmes de vida. La novetat compulsiva i repetitiva. La invocació contínua a viure en un ritme i un nivell de necessitats que cap vida no pot sostenir si no es dedica a això: a guanyar diners per comprar. Però també cal recordar que la vella dicotomia democràcia o mercat és l’altra gran mentida que ens han colat. Perquè políticament els estats nació moderns sostenen, regulen i rescaten els mercats. La política i l’economia modernes es fan juntes. Mercat i estat són dues cares de la mateixa moneda. Tenim canals que ens permeten de parlar sense pensar. Repetim opinions precuinades. Abans eren els refranys, ara són les tertúlies —Consells per a pensar. N’hi ha? —El verb pensar és molt gros, potser massa. Es pensa des de moltes situacions. Però pensar, normalment, no pensem. Parar-se a pensar no és habitual. Avui tothom parla i poca gent pensa. Tenim uns canals que ens permeten de parlar sense pensar. Repetim opinions precuinades, frases que es repeteixen. Abans eren els refranys, ara són les tertúlies. Però és igual. Llocs comuns que permeten de dir allò que ja ha estat pensat. Per això pensar és parar, interrompre. Parar la frase feta, aturar l’opinió precuinada. Tot pensar interromp allò previst. I obre un espai d’inquietud, que has de poder fer teu. Has d’arribar a l’impensat. Aprendre a pensar és deixar-se moure. El millor consell per a aprendre a pensar és deixar-se tocar. Sense deixar-se manipular! —El poeta Bauçà deia que el llenguatge és una presó. I que acabarem parlant amb imatges, de cap a cap, per telepatia. —Crec que pensar sense paraules és difícil. Els grecs ja ho van dir: som éssers de llenguatge. El llenguatge és una paraula rere una altra, però també l’espai entre les paraules. Això és la possibilitat de generar sentit i relacions obertes. Perquè hi ha silenci, hi ha escletxa. Allò que queda en els límits del llenguatge. Per tant el llenguatge pot ser una presó, però en tot cas una presó oberta i mòbil. El meu primer llibre es deia ‘Les presons del possible’. La idea era: la qüestió no és la presó i el seu defora, sinó com movem els llindars de les presons. Només són presons si acceptem la rigidesa dels seus límits. Si no, són llindars. I traspassar-los és a la nostra mà. Parlar incorpora els silencis. El positivisme de relacionar-nos només amb la paraula que hi ha, amb allò que és explícit i acumulable, ha empobrit molt allò que entenem per llenguatge. Tot poema diu el que diu, però també el que no diu. Tota filosofia diu el que diu, però també el que no diu. Podem resumir el text d’un autor. I en fem l’esquema. Ara, obrim-lo: què no diu, què deixa per pensar, què no entenem… Aleshores és quan començarem a pensar amb ell o amb ella. —M’agradaria saber quins tres llibres llegiu ara. —’Voces de Chernóbil’, de Svetlana Aleksiévitx. És una cosa forta. Un periodisme testimonial. Ja havia llegit ‘Temps de segona mà’. Incorpora veus anònimes, mai significades. Veus compostes. És l’esperit que per molts de nosaltres va tenir el 15-M: multiplicitat de veus que s’escolten i es parlen. Ahir vaig llegir ‘Pulgarcita’, de Michel Serres, un llibre sobre els nous joves que ens trobem a les aules. Obre un debat interessant: què saben els joves d’avui que fa que l’educació no funcioni. I també llegeixo ‘Las transformaciones silenciosas’ de François Jullien, un sinòleg. Especialista en pensament xinès. A Occident, si no actues, no fas. A Orient la transformació és més silenciosa, més indirecta. La vida es transforma perquè les situacions canvien, i tu canvies alhora. En la mesura que hi participes, afavoreixes el canvi. Afavorir la transformació a través de la relació amb el conjunt i no en l’acció. És un llibre molt bonic.

Summary: Marina Garcés: ‘Hem de generar espais d’inquietud’


Oriol Junqueras, Raül Romeva, Josep Rull, Jordi Turull i Joaquim Forn han intervingut avui per videoconferència des de la presó de Soto del Real en els actes centrals de campanya d’ERC i JxCat. També ho han fet Carles Puigdemont i Marta Rovira, des de Brussel·les i Ginebra, respectivament. Quan explico pel món que tenim candidats que són a la presó o a l’exili, sabeu què diuen? Guanyeu el #26M i doneu una lliçó democràtica a l’Estat espanyol. pic.twitter.com/Rvlt8XArvO — Alfred Bosch🎗 (@AlfredBosch) May 19, 2019 💛 Moltes gràcies a tots els que heu assistit a l'acte central de campanya per a les eleccions europees i municipals del #26M a Sant Cugat! 💬 "El #26M, des dels municipis, fins al cor d'Europa, hem de fer sentir la veu de l'#1Oct: la vostra veu"#JuntsxEuropa#FemHoJunts pic.twitter.com/r4MSKtZikS — Junts per Catalunya 🎗 (@JuntsXCat) May 19, 2019 ERC ha fet l’acte al barri de Sant Antoni de Barcelona amb la participació, entre més, Junqueras Romeva i Ernest Maragall i Elisenda Alamany, número u i dos de la llista del partit a les eleccions municipals. ‘Tenim una oportunitat fantàstica, que és la de posar un pres polític en un escó del parlament europeu. Tenim l’oportunitat d’ensenyar a les institucions europees que en un dels seus estats membres hi ha persones innocents a la presó’, ha dit Junqueras. El candidat d’ERC a la batllia de Barcelona, Ernest Maragall, ha advertit als barcelonins que PSC i Bcomú podrien pactar per governar: ‘No podem deixar que el PSC del 155 arribi al govern amb Colau’, i ha assegurat que ell és l’alternativa progressista, republicana i d’esquerres. Romeva ha donat les gràcies, en francès, a l’eurodiputat José Bove pel seu ‘compromís amb la democràcia’ i ha dit que és un ‘plaer i un honor’ que Guillem Agulló sigui a la llista. Emocionat, també ha tingut unes paraules per la seva esposa, Diana Riba, que és la número dos de la llista d’ERC a les europees: ‘Diana, no hi ha manera que et pugui agrair tota la feina que fas per tots nosaltres, per tota la feina que hem compartit tots aquests anys. Estàs afrontant-ho injustament sola, però sé que el teu compromís a Europa ens refermarà i ens alliberarà.’ ‘Dimarts recollirem les actes del congrés i el senat. I ho farem amb l’orgull, però també amb la determinació, que tota aquesta gent que ens vol silenciada haurà d’afrontar amb un discurs més alt i més clar que mai. Perquè continuarem. Perquè persistirem.’, ha afegit. ‘Això només se solucionarà fent política’. ‘De fet, demà tindrem un petit tast de com els vostres vots ens permeten ser una mica lliures’, ha dit Junqueras sobre aquesta qüestió. Finalment Junqueras ha dit que quan surtin de la presó ‘tornaran a Catalunya’ i que ho faran via Barcelona. ‘Volem que ens doni la benvinguda l’Ernest Maragall com alcalde de Barcelona’, ha demanat. Al seu torn, Romeva ha dit que tot el que s’ha fet fins ara ‘era necessari’ per arribar ‘al resultat final’. Tot i això ha destacat que el que falta és ‘acollir d’una manera més ample i inclusiva’ a una part de la societat. En l’acte també hi ha intervingut la secretària general d’ERC, Marta Rovira, des de Ginebra. ‘El 26 de maig omplirem les urnes de República des dels nostres municipis’, ha dit. ‘Fa massa anys que des de la base del nostre país hi ha instal·lada una manera de fer poble i de fer ciutat massa conservadora. Hem de trencar aquest conservadorisme i bipartidisme.’ Pel que fa a l’acte de JxCat a Sant Cugat, hi han intervingut Josep Rull, Jordi Turull i Joaquim Forn. ‘Primer vam haver d’aguantar els testimonis de l’acusació, però ara hem vist l’actitud del tribunal, que aquesta setmana ha estat terrible. Marchena ja s’ha tret la careta’, ha dit Rull. Turull ha dit que ‘el dia que hi ha urnes’ és el dia ‘que parla Catalunya’, com va passar a les eleccions espanyoles. ‘El que els hi fa nosa es diu president Puigdemont. Ho han intentat tot. Només els faltava amagar les urnes’, ha afegit. ‘Volem que els joves no tinguin por a l’hora de fer un tuit o manifestar-se’. Pel que fa a Forn, ha demanat ‘moral de victòria’ per a revertir la situació i ha fet referència als testimonis de la defensa que aquesta setmana han passat pel judici: ‘Parlaven d’un 1-O que els aportava il·lusió, ganes d’anar a votar’. ‘A la gent de Barcelona, us demanem la màxima mobilització. Està tot molt fragmentat i per tant serem decisius tant si guanyem com si treiem un resultat digne. Vull entrar a l’Ajuntament per donar-vos les gràcies i defensar el model de ciutat i país que hem defensat aquests anys’ En l’acte també hi ha intervingut des de Waterloo el president de la Generalitat Carles Puigdemont, que ha pogut parlar amb els presos. ‘Tant de temps que he esperat per a veure’ns i ara poder-ho fer és un goig. Us sento i us veig igual que l’últim dia que ens vam veure en persona. Us veig ferms i el que més em meravella de vosaltres és que ningú ha vist una sola paraula d’odi o de rancúnia.’, ha comentat. Ha demanat que ‘cada minut de repressió’ es converteixi en un vot per a JxCat. ‘Tindré un goig enorme el dia que pugui entrar al parlament europeu i digui “Hola, bon dia. Som els de l’1 d’octubre. Hem guanyat les eleccions a Catalunya. Prepareu-vos per escoltar-nos”‘. Rull li ha contestat que la manera que hauran d’anar dimarts al congrés espanyol és ‘inaudita’: ‘No podrem fer rodes de premsa, no podrem fer reunions amb el grup parlamentari i ens vigilaran que no ens movem de l’escó. Aquesta és la vergonya’. ‘Te’n faries creus dels invents que fan perquè no puguis aparèixer a les televisions espanyoles. Tanmateix, la raó, president, persisteix’, ha afegit. Turull ha dit que està esperant el diumenge al vespre: ‘Els fas tanta nosa i els poses tan en evidència’. Forn ha explicat que ‘sabien a què s’exposaven’ quan van anar a declarar a l’Audiència espanyola i que ho van fer ‘a consciència’. ‘Estem disposats a explicar-nos i a assumir qualsevol conseqüència que això pugui tenir. Mai no hem sentit odi o rancúnia contra ningú. Hem continuat aixecant la bandera del diàleg’.

Summary: Els presos i els exiliats intervenen en els actes centrals de campanya d’ERC i JxCat


Amb la mort de José Antonio Ramírez Sunyer, tot feia intuir que la instrucció dels preparatius del referèndum es tancaria sense més investigats. Els advocats del cas pensaven que la nova jutgessa, Alejandra Gil, acabaria la instrucció i donaria pas als escrits d’acusació, la porta prèvia al judici oral. Però res més lluny de la realitat. La setmana passada, la magistrada va decidir d’investigar el director de Catalunya Ràdio, Saül Gordillo, el director de TV3, Vicent Sanchis, i la directora de l’Agència Catalana de Protecció de Dades, Àngels Barberà. Amb aquests tres noms, la causa ja acumula quaranta-dos investigats. Alejandra Gil ve d’un jutjat de primera instància, després d’haver fet de substituta en un d’instrucció. Els advocats consultats diuen que Gil té un perfil poc conegut, i sembla que gens marcat políticament. Sabien que la intenció de Ramírez Sunyer, abans de morir, era tancar la instrucció. Fins i tot, alguns mitjans van dir que ja havia deixat gairebé enllestit l’esquelet de la interlocutòria de processament. Per això, molts advocats pensaven que la nova jutgessa no investigaria ningú més i es van sorprendre quan van saber que investigava Gordillo, Sanchis i Barberà. Tanmateix, també pot ser que Gil vagi tancant serrells que havia deixat oberts el seu predecessor. Tot i que en la notificació no assenyalava per quins delictes investigaria els nous directors de TV3 i Catalunya Ràdio, la cosa més probable és que sigui per haver reproduït als mitjans públics l’anunci del referèndum del primer d’octubre. Anteriorment, alguns directors de mitjans privats ja havien estat interrogats per aquest mateix fet, com és el cas de Xevi Xirgo, director del Punt Avui, però, en canvi, no havia declarat cap responsable dels mitjans públics: ‘Tots sabíem que eren unes investigacions pendents, i ens sorprenia que no s’haguessin fet. Pot ser que Ramírez Sunyer ho deixés a mig fer’, comenta un advocat coneixedor de la causa. 20-S: història dels abusos d’un magistrat a l’ombra Tenint en compte els precedents, la magistrada podria imputar desobediència a Gordillo i Sanchis, per haver emès l’anunci del referèndum a Catalunya Ràdio i TV3, respectivament. No obstant això, quan tots dos van rebre el requeriment personal del Tribunal Constitucional, van aturar la campanya. A remolc de la fiscalia Pel que fa a Barberà, la fiscalia va demanar-ne una investigació fa unes setmanes i també ha estat citada a declarar el dia 23. Tenint en compte el seu càrrec, és possible que la vulguin investigar per revelació de secrets. Gairebé queda descartat que en cap cas els investiguin per rebel·lió i sedició, dos delictes que sí que havia imputat l’anterior jutge a la quarantena d’investigats, tot i que finalment, a l’agost, va retirar l’acusació d’aquests dos delictes, que comporten penes altes de presó. Una decisió que arribava després de més d’un any mantenint l’amenaça de l’acusació Sigui com sigui, les fonts consultades assenyalen que el dia 23, quan declarin els nous investigats, podran saber quin és el tarannà de la jutgessa: ‘Llavors veurem com indaga, com pregunta i quina actitud té. Si vol aclarir dubtes, continuar acumulant més informació i saber més noms’, diu un altre advocat que representa un dels quaranta-dos investigats. Un altre dels lletrats consultats considera que Gil actua a remolc de la fiscalia, que és qui ha sol·licitat les noves investigacions. És la mateixa actitud que va mantenir sempre Ramírez Sunyer, de qui els advocats de les defenses es queixaven que donava màniga ampla al ministeri públic. El 23 sortirem de dubtes.

Summary: El jutjat número 13: una amenaça, encara?


El secretari general de la direcció espanyola de Podem, Pablo Iglesias, ha reivindicat a Tarragona ‘una alternativa entre progressistes’ com a via per a desencallar la situació política a Catalunya. Creu que és més sensat optar per una tercera via que actuï en favor de la reconciliació, el diàleg i la defensa dels drets socials i que rebutgi la unilateralitat. Iglesias ha donat suport al candidat de Catalunya en Comú-Podem, Xavier Domènech, i ha llançat la idea d’aquesta aliança progressista amb una crida a ERC a no fer ‘el següent pas de processisme’ i al PSC a no ‘ballar enmig del PP i Ciutadans’. Així mateix, ha acusat l’independentisme de ‘estafar’ la ciutadania amb projectes i terminis que no es podien complir. Ha lamentat que els comuns hagin rebut crítiques de tots dos blocs, l’independentista i el constitucionalista. S’ha preguntat quins plans tenen els independentistes després de les eleccions: ‘El 22-D, què? Quina és la proposta política? Qui serà president? Quants mesos perquè entre ERC, PDECat i la CUP negociïn la investidura? Quina serà la següent promesa, el següent referèndum, el següent pas del processisme? La solució és la mateixa exactament que fa dos anys?’ Seguint la línia que va apuntar el número cinc dels comuns, Joan Josep Nuet, diumenge a Granollers, que demanà un govern amb partits independentistes i no independentistes, Iglesias ha dit: ‘No té més sentit defensar una aliança progressista? No seria més sensat un govern amb en Xavi  que blindés l’autonomia catalana?’

Summary: Iglesias fa una crida al PSC i a ERC a construir una ‘alternativa entre progressistes’


Indra ha signat un acord de col·laboració de tres anys amb Google, a través de la seva divisió ITA Software, per a la comercialització conjunta de serveis de fixació de preus i processos de compra a aerolínies. Segons explica l’empresa espanyola de consultoria i tecnologia en un comunicat, gràcies a aquest acord les dues parts podran facilitar ‘serveis més integrals a les companyies aèries en condicions òptimes de comercialització’. En concret, ITA Software s’encarregarà de la política de fixació de preus i processos de compra, facilitant a Indra les tarifes i disponibilitats dels tiquets aeris i catàlegs turístics que hi ha en la seva base de dades. Per la seva banda, Indra assumirà la part enfocada al marxandatge, buscant les tècniques més adequades perquè les operacions comercials siguin més rendibles per als clients, i alhora més satisfactòries per als consumidors i viatgers. Per facilitar aquests resultats, Indra integrarà les solucions de pricing i shopping del sistema QPX d’ITA (un sistema de preu de recerca de tarifes aèries i serveis addicionals utilitzat per moltes companyies aèries del mercat) en la seva plataforma Booking Engine (Suitair BFM), que facilita a les aerolínies el control en el procés de compra i venda de bitllets.

Summary: Indra i Google s’uneixen per oferir serveis conjunts a aerolínies


L’Obra Cultural Balear vol adherir-se a la campanya impulsada per la Plataforma per la Llengua per a traslladar a la presidenta del govern, Francina Armengol, el dret de tots els ciutadans de ser atesos en català a la sanitat pública. L’OCB ha signat la carta adreçada a la presidenta amb què es pretén que es reconsideri la decisió de rebaixar els requisits i es mantingui el compromís electoral de garantir el dret de ser atès en català en tot el sector públic de les Illes Balears. L’Obra Cultural ha refermat la voluntat de no permetre ‘ni una passa enrere envers els drets lingüístics de tots els ciutadans de les Illes’.

Summary: L’Obra pressiona Armengol pel decret del català a la sanitat


El conseller d’Interior, Miquel Buch, ha demanat que ‘tot debat polític i tota situació estranya’ quedi ‘al marge’ de l’acte de divendres a Barcelona en record de les víctimes dels atemptats del 17 d’agost de l’any passat, després de dies d’especulacions sobre la reacció de polítics i ciutadans per la presència de Felipe VI. En una entrevista a Catalunya Ràdio, el conseller ha subratllat que cal centrar aquest acte en el record de les víctimes, en la solidaritat amb els seus familiars i en l’agraïment als cossos policíacs i d’emergències i de més col·lectius que van actuar aquell dia. Per a Buch, ‘tot debat polític’ és ‘fora de lloc’ perquè ‘ja hi ha prou espais i dies per a tenir els debats que calguin’. El conseller ha agraït a l’Ajuntament de Barcelona que n’assumís la preparació després d’haver-hi arribat ‘tard’ la Generalitat, intervinguda per l’article 155. Tanmateix, Buch ha recordat que Quim Forn i el major Josep Lluís Trapero seran els grans absents dels actes de commemoració. Segons el conseller, Forn encara hauria de ser membre del govern. ‘Ahir el vaig anar a veure a la presó dels Lledoners. Està bé i fort’, ha dit. Sobre el major, ha comentat que es mereix un homenatge per la seva actuació el 17-A, però ha assegurat que ‘no vol que la seva situació judicial arran de l’1-O afecti el cos dels Mossos d’Esquadra.’ Buch també ha exigit al govern espanyol que integri els Mossos als organismes de lluita contra el gihadisme: al Centre d’Intel·ligència contra el Terrorisme i el Crim Organitzat (Citco) a l’estat espanyol i a l’Europol. ‘No volem que els missatges que ens arribin siguin filtrats. Volem estar a totes les taules’, ha dit. Endemés, ha recordat que el juliol passat, el govern de Carles Puigdemont i el govern de Mariano Rajoy ja havien acordat aquesta integració. Un any després i, amb un atemptat a Barcelona i Cambrils, encara no ha passat.

Summary: Buch demana que tot ‘debat polític’ quedi al marge de la commemoració del 17-A


L’alegria era palpable ahir al vespre al local de Barcelona on la CUP va seguir la nit electoral, l’Aliança del Poble Nou. Mai no havia votat tanta gent la formació anticapitalista: més de 335.000 vots, un 8.21% del total, i deu diputats. Set han sortit a la demarcació de Barcelona. La CUP, ahir, no va fallar. La gent estava molt contenta perquè s’havia superat la majoria absoluta de diputats independentistes al Parlament. Ací podeu veure un vídeo de l’acte: Però a la CUP, ahir, no estaven eufòrics. I no ho estaven perquè havien insistit molt en la importància de superar el 50% + 1 dels vots. Això no es va aconseguir i es notava a l’ambient. Parla la Roser: ‘És una victòria agredolça. Ens ha faltat la majoria de vots.’ No era l’únic que ho deia. Però també vam escoltar la Laura: ‘Això no era un referèndum. Són eleccions. Es compta el que es compta: tenen majoria absoluta al parlament.’ Ramón Cotarelo, l’intel·lectual madrileny afí a la CUP, era ahir a l’Aliança i anava en la mateixa direcció. Sigui com sigui, ahir l’independentisme va guanyar per majoria simple de vots. Però no per majoria absoluta. I a la CUP es va notar. Dit això, la victòria, victòria és. L’ambient era d’alegria sense eufòria. Anna Gabriel, número 2, va tenir un gest amb Gabriela Serra, per qui va demanar els aplaudiments dels assistents pels seus molts anys de lluita. Ara, a 64 anys, serà una de les noves diputades de la CUP al parlament català. Just després, Anna Gabriel va parlar d’Artur Mas: ‘El projecte independentista tira endavant. I es constata, a més a més, que aquí totes som necessàries, però ningú no és imprescindible. I el president Mas, aquesta nit també ho hem de dir, no és imprescindible.’ Els aplaudiments i els crits en aquest punt van ser molt intensos. Potser només quan Duran i Lleida va acceptar la derrota d’Unió, el públic es va animar més. ‘A-anti-anticapitalistes’ Als actes de la CUP el crit de ‘A-anti-anticapitalistes’ és tan viscut, o més, com el de ‘I-inde-independència’. Ahir va tornar a passar. ‘Cap altre país d’Europa no té en un parlament una formació anticapitalista tan consolidada com nosaltres’, deia Pau Llonch, acabat l’acte. Un altre membre del partit ens informava: ‘Des de fa mesos la formació manté contacte amb altres organitzacions anticapitalistes d’arreu d’Europa i ens trobem que molts partits són extraparlamentaris. A Portugal i França sí que hi ha diputats anticapitalistes. I a Alemanya, alguns membres de Die Linke, no tots, també ho són. Deu diputats d’una organització anticapitalista en un parlament europeu no és habitual.’ Ahir la notícia era que els independentistes són majoria al parlament català. Però sortint de l’Aliança del Poble Nou jo també em faig una pregunta: ahir la CUP es va convertir en l’organització anticapitalista amb més diputats d’Europa?

Summary: Antonio Baños: ‘A l’estat espanyol li diem que a partir d’avui no ens mana’


La batllessa de Barcelona, Ada Colau, i el portaveu del PSC a l’ajuntament, Jaume Collboni, han presentaran avui l’acord de govern. El document, que la setmana vinent serà sotmès a votació entre els membres de Barcelona en Comú i el PSC, preveu que Collboni es converteixi en segon tinent de batlle, un graó per sota de la mà dreta de Colau, el primer tinent de batlle, Gerardo Pisarello. A càrrec seu, Collboni tindrà la nova ‘macroàrea’ d’Empresa, Cultura i Innovació. A més, el portaveu del PSC serà el responsable de la promoció de la ciutat i de coordinar la presència municipal a la Fira de Barcelona, la fundació Mobile i el Consorci de la Zona Franca. Les relacions institucionals amb la Generalitat i l’estat espanyol, també seran competència seva. D’acord amb el pacte de govern, els edils del PSC ocuparan les regidories de Comerç i Mercat (Carmen Andrés); Infància, Joventut i Gent gran (Carmen Andrés) i Arquitectura, Paisatge i Patrimoni (Daniel Módol). Pel que fa a les distribucions dels districtes barcelonins, Ballarín es farà càrrec de l’Eixample, Mòdol ho farà amb Sarrià – Sant Gervasi i Andrés amb Sant Andreu. Els dirigents de Barcelona en Comú han insistit aquests últims dies a incorporar també els regidors d’ERC i la CUP al govern municipal per donar estabilitat al seu projecte d’esquerres. Tanmateix, aquestes dues formacions han deixat clar que no formaran part d’un govern amb el PSC, que és el partit que ha governat la ciutat des de la transició, llevat de l’últim mandat abans de Colau.

Summary: Collboni serà segon tinent de batlle i tindrà a càrrec Empresa, Cultura i Innovació


La secretària d’estat d’España Global, Irene Lozano, continua suscitant polèmiques. Primer va dir, en una entrevista a la BBC, que els presos polítics ja eren ‘condemnats’, i ara ha comparat el referèndum de l’1-O amb una violació. En una entrevista a la cadena britànica Sky News, Lozano –que és ex-diputada d’UPyD– ha dit: ‘El sexe no és pas prohibit, com votar, que tampoc no ho és. Tanmateix, no es pot fer a la força. Has de tenir permís per a fer-ho; si no, és una violació.’ Arran d’aquestes declaracions, l’entrevistador li ha repreguntat si realment comparava el referèndum amb una violació. Lozano ha provat de rebaixar el to i s’ha excusat: ‘Potser no m’he explicat bé.’ I ha conclòs: ‘Vull dir que qualsevol acte és diferent si el fas amb permís o sense.’ Posteriorment, Lozano ha demanat disculpes: ‘Ahir a la nit no vaig fer la millor de les comparacions.’ Marchena no inclou a la causa les paraules de Lozano declarant-los ‘condemnats’ Precisament avui, el president del tribunal del judici contra el procés, Manuel Marchena, ha comunicat que no incorporaria a la causa les paraules de Lozano en què es referia als acusats com a ‘condemnats’. Les defenses ho havien demanat perquè entenien que vulnerava la presumpció d’innocència.

Summary: La secretària d’estat Irene Lozano compara el referèndum de l’1-O amb una violació


El president de la Generalitat, Quim Torra, ha reclamat al cap de l’executiu espanyol, Pedro Sánchez, que ‘segui i parli’ per desencallar el conflicte ‘democràtic i pacífic’ que viu Catalunya i l’ha advertit: ‘Les actituds autoritàries només naturalitzen i emblanqueixen l’autoritarisme’. En un acte per a commemorar la consulta del 9 de novembre de 2014, ha vinculat la resposta ‘repressiva’ contra l’independentisme amb el resultat de les eleccions espanyoles d’ahir, en què el partit d’extrema dreta Vox va ascendir fins a la tercera posició a l’estat espanyol amb 52 diputat al congrés. Torra ha acollit l’ex-president de la Generalitat Artur Mas i els ex-consellers Joana Ortega, Francesc Homs i Irene Rigau al Palau de la Generalitat per a commemorar el cinquè aniversari del 9-N. Irene Rigau: ‘He vist que la justícia és incompatible amb la venjança’

Summary: Torra avisa Sánchez que ‘les actituds autoritàries només naturalitzen i emblanqueixen l’autoritarisme’


Després de les declaracions dels acusats, aquest matí ha començat una nova etapa del judici contra el procés amb els testimonis. Després de les compareixences d’aquest matí de Joan Tardà, Artur Mas i Soraya Sáenz de Santamaría, la tarda ha començat amb la declaració de Cristóbal Montoro i Mariano Rajoy. Ara és el torn de la que era coordinadora general del PDECat durant el referèndum de l’1 d’octubre, Marta Pascal. Marchena ha previst que aquestes declaracions durin al voltant de mitja hora. Marta Pascal, haurà de contestar a totes les preguntes que li facin. Precisament, en aquest punt és on entrarà en joc el paper dels advocats de Vox. Fins ara els acusats no han volgut respondre a les seves preguntes. Seguiu el vídeo en directe de la compareixença de Marta Pascal: Calendari del judici contra el procés Aquest dimecres 27 de febrer estan cridats a declarar: Joan Tardà, Artur Mas, Soraya Saenz de Santamaría, Cristóbal Montoro, Mariano Rajoy, Marta Pascal, Núria de Gispert, Eulàlia Reguant i Antonio Baños. També estava convocat el president del Parlament, Roger Torrent, qui ahir va anunciar que no aniria a declarar perquè havia de presidir el ple previst per avui. Les declaracions continuaran dijous. I si tot va segons el previst passaran per la sala del Tribunal Suprem espanyol tots aquests representants polítics: Iñigo Urkullu, Gabriel Rufián, Albano-Dante Fachin, Ernest Benach, Ada Colau, Juan Ignacio Zoido, Xavier Domènech, Josep Ginesta, Francesc Iglesias i Adrià Comella.

Summary: Declaració de Marta Pascal al Tribunal Suprem espanyol


Diversos atacants armats han disparat a matar en una desfilada militar que tenia lloc avui a la ciutat d’Ahvaz, a l’Iran, deixant vint-i-cinc morts, gairebé la meitat de membres de la Guàrdia Revolucionària de l’estat, i una seixantena de ferits, pel cap baix. Els atacants han disparat contra les forces de seguretat, però també contra els assistents a l’esdeveniment. La televisió estatal ha informat que, en teoria, l’atac anava dirigit a la reunió de funcionaris iranians que era a la ciutat per presenciar la desfilada, un esdeveniment que commemora l’inici de la guerra entre l’Iran i l’Irac, que va durar de 1980 a 1988. L’autoria de l’atemptat no és clara. Primer l’ha reivindicat un grup independentista de la regió de Khuzestan, Ahvaz. El govern han assegurat es tracta d’atacants reclutats, entrenats i pagats per un règim estranger aliat dels Estats Units. I, a més, l’agència d’estat Islàmic, Amaq, també n’ha reivindicat l’autoria.

Summary: Un atemptat a l’Iran mata vint-i-cinc persones i deixa una seixantena de ferits


Les famílies de catorze menors morts per ensorraments en una mina de cobalt de la República Democràtica de Congo han presentat una demanda als tribunals nord-americans contra les principals empreses tecnològiques del món en què denuncien treballs forçats i abusos perpetrats contra els menors. Aquesta demanda sense precedents demana una compensació per a les famílies dels menors morts o ferits per danys i una altra quantia per enriquiment il·lícit, supervisió negligent i per infligir danys emocionals intencionats. La demanda sosté que Apple, Google, Dell, Microsoft i Tesla tenien ‘coneixement concret’ que el cobalt emprat en els seus dispositius procedia d’empreses que utilitzaven treball infantil forçat en condicions perilloses i per això consideren que són còmplices d’això. A més no imposen cap control malgrat tenir la capacitat per supervisar aquestes mines, de manera que van contribuir a les morts i lesions sofertes pels familiars dels demandants. ‘En lloc d’intervenir i ajudar a aquests menors amb una part nímia de la seva riquesa i poder, aquestes empreses no fan res i segueixen beneficiant-se del cobalt barat extret per nens als quals els han robat la infància, la salut i per a molts, fins i tot la vida’, assenyala International Rights Advocates en una nota de premsa. El cobalt és fonamental per carregar les bateries de liti utilitzades en els productes d’Apple, Google, Dell, Microsoft o Tesla i la demanda d’aquest mineral s’ha triplicat en els darrers cinc anys i s’espera que es dupliqui per a finals de 2020. Més del 60% de la producció mundial de cobalt procedeix de República Democràtica de Congo, un dels països més pobres, conflictius i inestables del món.

Summary: Les famílies de menors morts a les mines de cobalt porten als tribunals les principals empreses tecnològiques del món


El primer secretari del PSC, Miquel Iceta, i la periodista Pilar Rahola van tenir ahir al vespre una forta enganxada al programa ‘8 al dia’, arran del recurs d’empara que els socialistes van presentar al Tribunal Constitucional espanyol. ‘Ha estat patètic que el PSC de Pallach i de Reventós hagi anat a Madrid a intentar frenar un debat al Parlament de Catalunya’, va dir Rahola només de començar. Iceta no es va pas mossegar la llengua i li replicà amb contundència. ‘Pilar Rahola és una mentidera. Menteix. El PSC no ha demanat que no es faci el debat’, va dir per explicar que el recurs presentat pel seu partit no demana la suspensió cautelar del ple de dilluns; amb tot, sí que demana la nul·litat de l’admissió a tràmit de la resolució. Segons Iceta, la presidenta del parlament, Carme Forcadell, no els ha emparats i per això han hagut d’anar a Madrid: ‘Quan algú considera que els drets són vulnerats, ha de poder demanar l’empara a algú. I en el nostre sistema democràtic, almenys ara per ara, qui pot donar-nos l’empara és el Constitucional.’ Rahola va qualificar aquesta actitud de patètica. I ho va reblar així: ‘Us heu carregat el PSC. Sou PSOE.’ Heus ací el vídeo:

Summary: Forta discussió en el cara a cara entre Pilar Rahola i Miquel Iceta


El Likud del primer ministre israelià Benjamin Netanyahu s’ha trobat amb un contrincant inesperat en les eleccions israelianes: el nou partit Blau i Blanc, liderat per l’antic cap militar Benny Gantz, un partit que no existia fa dos mesos, ha empatat amb Netanyahu després d’un renyit recompte electoral que ha donat 35 escons a cadascú. Blau i Blanc (pels colors de la bandera d’Israel) és un partit considerat centrista per comparació amb el Likud però que no ofereix grans diferències amb aquest pel que fa a la possible solució del conflicte entre Palestina i Israel. Els altres partits han quedat molt allunyats i no arriben cap d’ells als deu diputats, fet que complicarà molt les negociacions per a formar govern, ja que en seran necessaris diversos. El Partit Laborista, que solia ser l’alternativa tradicional de govern, s’ha enfonsat aconseguit només 6 escons, xifra semblant a la que han aconseguit els partits pro-colons i religiosos. El primer partit àrab Ta’al Hadash n’ha aconseguit 6 mentre que l’altre partit àrab Balad Ra’am n’ha aconseguit 4, els mateixos que la formació d’esquerres Nou Moviment – Mérets. L’abstenció entre els votants àrabs ha estat altíssima, en una clara mostra del desencant amb la política israeliana però també amb els partits que els representen. Ara el president d’Israel haurà d’encarregar la formació de govern, en primer lloc al partit que ha aconseguit més seients. La formació de govern es preveu complicada perquè caldrà posar d’acord diversos partits menors per a poder assolir una majoria estable.

Summary: Un partit nascut fa dos mesos complica la victòria electoral de Netanyahu


El govern no donarà per finiquitada la legislatura si, tal i com sembla, el parlament no aprova el pressupost de la Generalitat. Així ho ha manifestat la portaveu de l’executiu, Elsa Artadi, durant la conferència de premsa posterior a la reunió del consell executiu, tot afegint que ‘no està sobre la taula’ la convocatòria d’eleccions anticipades. A més, Artadi ha explicat que el president, Quim Torra, no es planteja en cap cas sotmetre’s a una qüestió de confiança del parlament, tal i com va fer en el seu dia Carles Puigdemont en no poder tirar endavant el seu pressupost. Per contra, la portaveu ha reptat l’oposició a posar-se d’acord i presentar una moció de censura contra el govern de Torra si així ho consideren oportú. El que queda clar per a Artadi, també, és que l’aprovació del pressupost és ara per ara quasi inviable. ‘Després del debat al parlament i estant en període preelectoral, constatem la gran dificultat per tirar endavant ara mateix els pressupostos. És extraordinàriament complicat’, ha explicat. Amb tot, ha confirmat que el govern preveu fer modificacions de crèdit per valor de més de 1.200 milions d’euros per actualitzar partides dels pressupostos si finalment es prorroguen.

Summary: El govern descarta anticipar les eleccions si el parlament no aprova el pressupost


La presidenta de l’ANC, Elisenda Paluzie, ha fet una crida a preparar-se per a un nou ‘embat unilateral’ com el referèndum de l’1-O. Segons ha defensat la presidenta de l’entitat, el nou punt d’inflexió ha de ser el definitiu que porti els catalans a la independència del país. Elizenda Paluzie sosté que és necessari tornar a situar la independència al centre del debat i aposta per fer-ho amb la promoció de campanyes de consum estratègic, l’aposta pels sindicats nacionals o el suport als candidats independentistes a les cambres de comerç. ‘Hem d’ocupar tots els espais de poder que tenim’, ha destacat la màxima responsable de l’ANC. La presidenta de l’ACN, Elisenda Paluzie, considera que cal tornar a fer central el debat sobre la independència, ‘perquè és la independència de Catalunya qui donarà la llibertat als presos i exiliats’. Paluzie opina que és clau preparar-se per a la desconnexió ‘i no haver de dependre d’aquelles empreses que en moments decisius participen de les campanyes de pressió dels poders polítics espanyols’. En aquest sentit, l’ANC ha volgut aprofitar l’acte de la diada de Sant Jordi per donar suport als candidats independentistes a les cambres de comerç que el mes de maig concorren a les eleccions d’aquest òrgan. ‘És des d’una concepció de no deixar espais de poder als altres que ens enfortirem i estarem preparats pel proper embat’, ha afegit. Un dels candidats a ocupar un càrrec dins la Cambra de Comerç és l’actor i empresari Joel Joan. Joan ha defensat que ‘cal anar assumint responsabilitats al país i no deixar-les en mans alienes’. Per un altre dels candidats, Joan Canadell, quan arribi el nou embat ‘l’objectiu és que la cambra sigui una veritable eina de país i una veritable estructura d’estat’.

Summary: Paluzie sosté que només amb la independència s’aconseguirà la llibertat dels presos i exiliats


Escola Valenciana, Acció Cultural del País Valencià, Plataforma per la Llengua, la Intersindical, el Ciemen i més entitats culturals d’arreu dels Països Catalans han presentat al congrés espanyol un manifest en defensa de la igualtat lingüística de totes les llengües que es parlen a l’estat espanyol. Les organitzacions han recordat que el 45% de la població viu en territoris amb més d’una llengua oficial i per això reivindiquen el dret de relacionar-se amb l’administració pública en qualsevol d’aquestes llengües. Les entitats s’han reunit amb representants del PSOE, Unides Podem, Compromís i grups nacionalistes del País Basc, Galícia i Catalunya. Han exigit al govern espanyol que adoptés les mesures requerides pel Consell d’Europa per a defensar les llengües. Acció Cultural del País Valencià ha proposat al govern espanyol i als partits parlamentaris el reconeixement legal de la unitat de la llengua catalana i l’ús del terme ‘català’ al País Valencià. Rubèn Pitarch, en representació de l’entitat, diu que aquesta mesura milloraria notablement la intercomunicació entre la comunitat lingüística, a banda de combatre fragmentacions socials en un context globalitzat. Les entitats s’han trobat amb representants del PSOE, Unides Podem, BNG, Més País, EH Bildu, ERC, JxCat, la CUP, el PNB i Compromís.

Summary: Entitats d’arreu dels Països Catalans demanen la igualtat lingüística al congrés espanyol


La Crida Nacional per la República ha obert el procés participatiu intern per a aprovar-ne les bases ideològiques i organitzatives. Els 13.000 inscrits com a fundadors hauran d’acabar decidint, en el congrés fundacional del 19 de gener, si es constitueixen com a partit polític. Els promotors asseguren que l’organització neix amb esperit de moviment, i que la constitució com a partit es deu a raons pràctiques, per a poder concórrer a les eleccions. En l’horitzó, hi ha unes futures eleccions catalanes. La constitució del gener ha fet inviable que concorrin a les municipals amb la nova marca, encara que donin suport a les candidatures unitàries i a batlles independentistes que cerquin la revàlida, i el camp de joc de les europees és encara obert. Però la possibilitat que la Crida esdevingui un partit fa temps que va fer saltar les alarmes al PDECat. Els promotors es decanten perquè s’articuli com a formació política i ara, en el procés de debat intern, s’haurà de veure si les bases ho avalen. L’encaix entre els dos projectes polítics, que els presos del partit i Jordi Sànchez també intenten recosir des del centre penitenciari dels Lledoners, ha avivat la possibilitat d’un trencament al PDECat. El van esquivar en l’assemblea del juliol però, passat l’estiu, el fantasma de la trencadissa va tornar a rondar per la seu del carrer de Provença i dins els grups parlamentaris. Carles Puigdemont, la nova direcció i els presos del PDECat treballen per trobar un encaix del partit en la Crida que no impliqui la dissolució de la formació que encapçalen David Bonvehí i Míriam Nogueras. En això, segons fonts del partit, hi ha un notable consens: la majoria convé que el PDECat no s’ha de dissoldre. Bonvehí va reunir-se amb Puigdemont el cap de setmana passat a Waterloo per mirar d’avançar en aquesta integració, però les converses continuen. Les divergències afecten, de fa setmanes, la confecció de la candidatura per Barcelona. L’únic acord de tots els sectors, ara per ara, seria presentar-se a la capital del Principat amb la marca de Junts per Catalunya, tenint en compte que la direcció anterior del PDECat no va ser a temps de registrar el nom de Junts per Barcelona i que els promotors de la Crida no preveuen, de moment, de concórrer als comicis com a tal. Més enllà del nom de Neus Munté, que va ser elegida pels associats del PDECat com a candidata, el ball de noms s’ha intensificat aquestes darreres setmanes, i la comissió heterogènia que s’havia format per desencallar la situació no ha aconseguit avenços. Hi ha contactes, mentrestant, a moltes bandes. Diversos sectors consultats tenen coll avall que la situació actual només es podrà desencallar si Quim Forn s’avé a encapçalar la llista (segons algunes fonts, està disposat a formar-ne part, però no a ser-ne el cap) o bé si Puigdemont es decanta definitivament per un candidat probablement independent. Un moviment que, malgrat les travesses, no s’ha fet. El candidat de Junts per Lleida, Toni Postius, amb Elsa Artadi, Míriam Nogueras i Eduard Pujol (fotografia: ACN). Al juliol, el PDECat va esquivar la ruptura amb la dimissió de Marta Pascal com a coordinadora general i conformant una executiva pactada en què conviuen les famílies més proclius a la fusió i els que temen que la integració a la Crida no acabi matant el partit i no s’acabi produint un canvi de titularitat pràctic de les estructures de la formació. La Crida té, amb Puigdemont, la força d’un previsible suport més ampli a les urnes, però no té drets electorals heretats. El PDECat sí, i compta amb l’estructura territorial i la implantació institucional, amb els ajuntaments al capdavant. No obstant això, força batlles s’han arrenglerat amb Puigdemont i compten amb el seu aval per a les eleccions. La relació entre el PDECat i la Crida també és complicada per un altre fet. Els promotors no volen que la nova marca es percebi com l’enèsima refundació de l’espai ex-convergent. Aspiren a arribar a un electorat més ampli, i l’estira-i-arronsa amb el PDECat, després del previsible refús d’ERC a afegir-s’hi, fa créixer la percepció pública de la refundació. No són pas pocs, a més, els dirigents de la Crida que militen en el PDECat o que n’han format part de l’òrbita. El president del PDECat, David Bonvehí, a la seu del partit, el 29 d’octubre (fotografia: ACN). El president i la vice-presidenta del partit, David Bonvehí i Míriam Nogueras, gestionen des de dalt les dues sensibilitats que conviuen al PDECat, i es reuneixen cada dilluns amb els presos dels Lledoners. Tots ells són membres, de fet, de la comissió delegada que ha de fer una proposta a les bases del partit sobre com incorporar-se a la Crida. Seran els associats del PDECat que hauran de ratificar finalment la proposta de la comissió, que passarà abans pel consell nacional. Els promotors del moviment de Puigdemont insisteixen que les adhesions a la Crida han de ser individuals, i així ho diuen les ponències que ara es debaten. Els mateixos presos van emplaçar per carta els associats del PDECat a adherir-s’hi, complint un mandat de l’assemblea del juliol. Ara, si els fundadors decideixen que la Crida serà un partit, el PDECat haurà de decidir, si més no, si reforma els seus estatuts per permetre la doble militància, ara prohibida. La Crida no la limita pas: al contrari, en fa bandera, com a prova del seu caràcter heterodox. La Crida també destaca que pretén dissoldre’s quan s’aconsegueixi la independència i que preveu de tenir corrents interns d’ideologies diverses.

Summary: La Crida i el PDECat: dos partits o un de sol?


El govern espanyol recorrerà al Tribunal Constitucional ‘immediatament i sense vacil·lació’ una investidura a distància de Carles Puigdemont. Així ho ha dit el portaveu del govern espanyol, Íñigo Méndez de Vigo, que ha declarat que el reglament del Parlament requereix de la presència ‘real’ del candidat. ‘El reglament diu que l’orador pot parlar des la tribuna o l’escó però no des del plasma’, ha manifestat. Diu que a nivell jurídic no es pot permetre una investidura sense que el candidat sigui a l’hemicicle. ‘El que vol fer Puigdemont és una fal·làcia, una pretensió irrealitzable que va contra els textos jurídics i contra el sentit comú’, ha afegit el portaveu de l’executiu de Mariano Rajoy. Tanmateix, la primera valoració sobre això que afirma De Vigo la faran els lletrats del parlament en un informe per a la mesa. Fonts de la cambra han explicat a VilaWeb que aquest informe serà negatiu sobre una investidura telemàtica i respecte del fet que un altre diputat llegeixi el programa de govern de Puigdemont per escrit. Per una altra banda, hi ha juristes, com ara el professor de dret constitucional de la Universitat Oberta de Catalunya Marcel Mateu, que han argumentat que una investidura no presencial sí que és possible. Més informació: Boicot a la investidura de Puigdemont: tres tàctiques de l’unionisme

Summary: El govern espanyol recorrerà ‘immediatament i sense vacil·lar’ una investidura telemàtica de Puigdemont