El ple de la Diputació de Barcelona ha aprovat avui una moció de JxCat per tornar a penjar el llaç groc a favor dels presos polítics a la façana de la seu de la corporació supramunicipal. La iniciativa s’ha aprovat amb els vots de JxCat, ERC i els comuns, però fonts de la Diputació han informat que el símbol no es penjarà de manera automàtica, sinó que depèn del que estableixi un dictamen de la Secretaria General de la Diputació. La Diputació va retirar al juliol el llaç groc, una decisió que depèn de la seva presidència, de la socialista Núria Marín, i es va aplicar després que s’aprovés el cartipàs que fixava l’organització del seu equip, amb vice-presidències del PSC i JxCat.

Summary: La Diputació de Barcelona aprova una moció per tornar a penjar el llaç groc


El Gremi de la Construcció a Catalunya ha sol·licitat al govern espanyol el cessament de l’activitat productiva a les obres i l’arribada dels instruments econòmics necessaris perquè les empreses puguin fer front a la paralització del sector. La petició, que es va fer a través d’una carta enviada ahir, cerca ‘mitigar la propagació del virus de la Covid-19′ perquè resulta ‘quasi impossible complir i garantir les mesures de seguretat i protecció que s’han introduït’. Segons que diuen, ‘el manteniment de la distància de seguretat entre operaris, els desplaçaments en vehicles de menys de nou places ocupades per una sola persona o la desinfecció d’eines i espais són més que un repte pel sector; és una utopia’. Per als empresaris de la construcció, ‘les obres han de ser considerades com una activitat productiva que ha de cessar’, en tractar-se d’un servei que ‘no és essencial’. ‘S’han d’adoptar totes les mesures necessàries per a decretar el tancament de totes les obres, públiques i privades, que no s’estiguin duent a terme per a atendre una emergència o que donin suport al sector sanitari’, es llegeix a la carta. Per les patronals, limitar el desplaçament dels treballadors de la construcció ‘és necessari’ perquè poden contagiar-se del coronavirus i convertir-se en ‘potencials vectors de transmissió’. El paper del govern de la Generalitat en aquest assumpte ha variat durant els darrers dies. Primer va ordenar suspendre totes les obres públiques que hi ha en marxa, llevat de les actuacions d’emergència o les estratègiques. Però just abans de la suspensió el DOGC va publicar que, finalment, el govern només aturarà les obres si els contractistes ho demanen, perquè va entrar en vigor el decret de Pedro Sánchez que així ho ordenava. D’altra banda, les empreses catalanes defensen que, un cop superada la crisi, ‘es disposi d’un sector que pugui preservar els llocs de treball i estigui disposat a engegar de nou una activitat que ha demostrat contribuir en un percentatge important al PIB’ espanyol. ‘Les peticions són necessàries per a garantir la salut de les persones i no sobrecarregar un sistema sanitari debilitat per la crisi’, conclou l’escrit. El diumenge proppassat, la Cambra de Contractistes del País Valencià ja va reclamar a les administracions la paralització de les obres públiques mentre duri l’estat d’alarma, a fi d’evitar l’expansió del coronavirus. Manuel Miñés, el seu director, va remarcar que, malgrat que la legislació permet a les empreses aturar els projectes pel seu propi compte, hi hauria ‘més seguretat i garanties’ si l’ordre vingués directament de les administracions. Les entitats que signen la carta són la Cambra Oficial de Contractistes d’Obres de Catalunya, la Federació de Gremis de la Construcció de Lleida, Foment pel Desenvolupament de la Construcció i Indústria Auxiliar de les Comarques Tarragonines, la Federació d’Entitats Empresarials de la Construcció de Barcelona, el Gremi d’Àrids de Catalunya, el Gremi de Constructors d’Obres de Barcelona i Comarques i la Unió d’Empresaris de la Construcció de Girona, totes elles integrades en la Confederació Catalana de la Construcció.

Summary: Els constructors demanen aturar les obres: ‘La distància de seguretat entre operaris, els desplaçaments individuals i la desinfecció d’eines són una utopia.’


La línia 1 de metro entre les parades de Clot i Fondo estarà sense servei durant dos mesos pels treballs de renovació de nou quilòmetres de via entre el Clot i Baró de Viver i per renovar aparells i instal·lacions la infraestructura en el túnel que transcorre per sota al Meridiana, amb 65 anys d’antiguitat, i que continua per sota el barri de Sant Andreu, de fa 51 anys. Concretament, el tall es produirà el 29 de juny i s’allargarà fins el 30 d’agost, en uns treballs que tindran un cost de 20 milions d’euros. Segons TMB, es tracta de la inversió més important mai realitzada a la xarxa. Mentre duri el tall, els usuaris podran combinar altres transports existents i dos serveis especials d’autobús. La resta de la línia, entre Hospital de Bellvitge i Clot, funcionarà amb normalitat. L’obra consistirà principalment en la renovació completa de 9.150 metres lineals de via simple, que actualment està muntada sobre balast i passarà a muntar-se sobre placa de formigó, per facilitar el manteniment futur, amb les fixacions i els drenatges corresponents. A més, se substituiran i ampliaran els aparells de via (dispositius que permeten les maniobres i canvis de sentit dels trens), es renovarà tota la senyalització ferroviària per accionar els aparells en les noves posicions i se’ls afegiran funcionalitats. En un tram de via pròxim a l’estació de Santa Coloma s’aplicaran mesures per reduir vibracions. A més, es renovaran les estacions, com per exemple les cambres de baixa tensió, l’ampliació de cambres d’enclavament i es canviaran els accessos. TMB ha optat per fer els treballs a l’estiu coincidint amb l’època de l’any amb menys mobilitat urbana ja que la circulació de trens és incompatible amb les obres. La interrupció parcial del servei de la línia 1 de metro suposa el tancament complet de nou estacions i el tancament parcial d’una altra, Clot, que es convertirà en terminal provisional. En aquest tram es registren unes 90.000 entrades els dies feiners del juliol, cosa que planteja un repte pel que fa al disseny de les alternatives de transport. Tant el volum de passatge com la configuració de la trama viària han obligat a descartar els autobusos llançadora com a alternativa principal i a recomanar en canvi l’aprofitament dels altres transports existents al districte de Sant Andreu de Barcelona i el municipi de Santa Coloma de Gramenet, especialment els ferroviaris. Rodalies com a alternativa Així, la línia 9 Nord de metro (La Sagrera – Can Zam) i els trens de Rodalies seran les alternatives principals durant el tall, aquests a través de les estacions de Sant Andreu Comtal (R2 / R2 Nord), Sant Andreu Arenal (R3 i R4), La Sagrera – Meridiana (R3 i R4) i El Clot – Aragó (R2 / R2 Nord), junt amb dos serveis especials d’autobús que habilitarà TMB amb la funció d’enllaçar aquests transports ferroviaris i les estacions tancades de la línia 1. Els dos serveis complementaris d’autobús (Especial L1 Clot – Fabra i Puig i Especial L1 Onze de Setembre – Fondo) seran gratuïts i estaran dotats amb vehicles articulats que circularan amb freqüències de 3 minuts i 5 minuts, respectivament, en les hores punta dels feiners. Les llançadores funcionaran amb els mateixos horaris de la xarxa de metro, incloses les nits de servei continuat. Talls parcials de cinc setmanes a les línies 2 i 5 D’altra banda, aquest estiu el departament de Territori i Sostenibilitat executarà dues actuacions més en la infraestructura del metro de Barcelona que comportaran suspensions parcials del servei durant cinc setmanes: a la línia 2, entre Paral·lel i Sagrada Família, del 27 de juliol al 30 d’agost, per treballs de millora de les condicions mecàniques de la via, i a la línia 5, entre Can Vidalet i Collblanc, del 29 de juliol a l’1 de setembre, per obres relacionades amb la futura estació d’Ernest Lluch.

Summary: La línia 1 de metro entre Clot i Fondo estarà dos mesos tallada per la renovació de nou quilòmetres de vies


Els taxistes han començat a les onze del matí una marxa lenta de l’aeroport del Prat cap a la ronda del Litoral fins a la rotonda de la Carbonera –inici del Paral·lel– i d’aquí tornaran pel mateix camí. Ho han decidit els representants del sector del taxi en una assemblea amb més de cinc-cents taxistes aplegats a l’àrea de descans de la T2. Al principi havien discrepat sobre quines accions de protestes calia fer, perquè els taxistes havien pactat d’entrada de marxar lentament per la ronda del Litoral, passant pel Paral·lel i fins a la plaça Espanya, però els més radicals volien tallar els accessos al Port. Finalment, han trobat una fórmula intermèdia i els taxistes ja ocupen en fila índia un dels carrils de la Ronda Litoral en la seva marxa de protesta per la suspensió del reglament de l’AMB que limitava les llicències VTC. La majoria de representants del sector del taxi ha demanat que la d’avui sigui una jornada ‘pacífica’, tot i que alguns han reclamat que no volen ser ‘políticament correctes’. Ahir alguns taxistes en vaga van protagonitzar actes violents contra cotxes d’Uber i Cabify.

Summary: Marxa lenta de taxistes per la ronda del Litoral fins al Port de Barcelona


Barcelona en Comú vol ‘obrir converses’ amb ERC i el PSC per ‘escoltar’ el resultat de les eleccions municipals. Ho ha dit la batllessa de Barcelona en funcions, Ada Colau, qui ha reivindicat la victòria dels comuns en sis districtes de Barcelona i el fet d’haver empatat a regidors amb ERC. A més, ha criticat el discurs d’ahir a la nit d’Ernest Maragall, que ha qualificat de ‘francament decebedor’. Colau ha rebutjat negociar pactes amb JxCat o amb la candidatura de Manuel Valls, que té el suport de Cs. En una compareixença davant els mitjans l’endemà de perdre per la mínima en vots davant Maragall, Colau ha considerat ‘un grandíssim error’ plantejar aquesta nova legislatura a l’Ajuntament de Barcelona ‘en clau independentista’ o ‘antiindependentista’. Maragall voldria pactar amb JxCat i BComú però assumeix que governarà en solitari Per Colau, és un error fer una lectura del resultat de les eleccions en clau independentista i cal parlar dels problemes de la ciutat. També ha dit que l’independentisme tenia menys pes a l’ajuntament ara que no pas feia quatre anys. Colau ha destacat la majoria progressista històrica –ERC, BeC i PSC– i ha defensat que calia deixar de banda els interessos de partit. ‘La prioritat són les polítiques que necessita la ciutat de Barcelona i això s’ha de fer amb les forces d’esquerres’, ha dit. Ha afegit que els comuns no tenien pressa i que volien discreció en les converses amb els altres partits. Avui, el primer secretari del PSC, Miquel Iceta, ha criticat Maragall i s’ha obert a negociar per trobar un batlle alternatiu. Ha dit que els socialistes estaven disposats a tot per evitar que la ciutat tingués un batlle independentista.

Summary: Colau pressiona Maragall per fer un tripartit amb el PSC


Jordi Alemany, membre del secretariat de l’ANC, torna ara mateix cap a Girona després de tres dies a Madrid, on va ser detingut per la policia espanyola dissabte a migdia abans de la gran manifestació. Alemany ha explicat que era a prop de l’escenari muntat a la plaça de Cibeles, on s’havien de fer els parlaments al vespre, quan va ser identificat i detingut. El trasllat a la comissaria de Leganitos, una de les més degradades de Madrid, va transcórrer dins de la normalitat. Però quan va arribar a la comissaria va començar a ser objecte de provocacions. ‘Quan vaig arribar a la comissaria van fer sonar l’himne d’Espanya i van començar els insults. Jo els responia que donessin la cara aquells que van agredir els nostres avis durant l’1-O.’ Alemany explica que Leganitos era literalment ‘plena de merda‘. Diu que no va ser objecte d’agressions físiques però sí de befes i insults. El van ficar a una cel·la, en un estat lamentable, amb més detinguts. Denuncia també que va donar el nom i el cognom d’un advocat de Madrid quan el van detenir, però la policia espanyola no el va avisar. ‘L’advocat em va dir que m’havien fet “un Willy Toledo“: em va cercar més de tres hores per saber on era.’ Al vespre, cap a les 21.30, el van traslladar a la comissaria de Moratalaz, on va passar la nit, primer compartint cel·la amb uns altres detinguts i després tot sol. ‘Em deien Jorge i no Jordi. Aquesta falta de respecte va fer que la resta de detinguts em miressin amb un immens respecte.’ Diu que ignora si el registre que va fer en un hotel madrileny va activar un protocol de seguretat que va facilitar-ne la detenció. Demà ha d’anar a cercar un nou requeriment al jutjat de Girona, però no hi pensa anar. ‘Hem d’assumir que hi ha costos i sacrificis i que la repressió és això’, diu. Alemany explica que el seu advocat li ha confirmat que l’ordre de crida i cerca és vigent. Agraïments a Paluzie i Cruanyes Alemany expressa l’agraïment a la presidenta de l’ANC, Elisenda Paluzie i al vice-president, Pep Cruanyes, que el van esperar durant unes quantes hores. També hi havia la germana del conseller Toni Comín, també membre del secretariat de l’entitat. Durant la detenció es va parlar de la la possibilitat que el traslladessin al jutjat de Girona. Finalment el jutjat de guàrdia de Madrid va decretar-ne la llibertat sense càrrecs. Quan ja havia estat detingut, Alemany va fer un fil de piulets. Explica que el tenia preparat de feia més d’una setmana i que una persona de confiança el va publicar. La policia espanyola m'acaba de detenir a Madrit poques hores abans de participar de la manifestació#AutodeterminacióNoÉsDelicte — Jordi Alemany (@Alemanyr) March 16, 2019 Han dut a terme la detenció ordenada pel jutjat que investiga les protestes de l'1O 2018 a Girona, per les quals també s'investiga els companys de #21raons https://t.co/xy0D4vLzIf — Jordi Alemany (@Alemanyr) March 16, 2019 Estic imputat per ultratges a Espanya, ja que els manifestants vam retirar la bandera espanyola de l'edifici de la Generalitat. — Jordi Alemany (@Alemanyr) March 16, 2019 PD: I ara què cardo tantes hores sense mòbil ni Twitter? Quin pal! putos piolins malparits. — Jordi Alemany (@Alemanyr) March 16, 2019 Alemany es troba sota ordre de crida i cerca d’ençà del 7 de març, per no haver-se presentat als jutjats de Girona arran dels fets de l’aniversari de l’1-O, quan els manifestants van tallar les vies del TGV i van despenjar la bandera espanyola de l’edifici de la Generalitat. Alemany forma part del col·lectiu 21 Raons, que es va crear arran de les detencions del 16 de gener passat a diversos punts del territori, sense ordre judicial, per aquests fets. Hi ha vint-i-un encausats, un dels quals és ell. Denuncien que les detencions són il·legals i les proves aportades per la policia, fonamentades en fotografies de les xarxes socials i de les càmeres de Renfe, són inconsistents i ni tan sols coincideixen amb les persones que van ser detingudes, com és el cas del batlle de Verges, Ignasi Sabater. Hi ha una denúncia presentada contra la policia espanyola per detencions il·legals. Jordi Alemany arribarà aquest vespre a Girona i és previst que faci un parlament durant la concentració que es fa cada dilluns a la plaça del Vi en solidaritat amb els presos i exiliats polítics. Dues mentides i una imprecisió de Cunillera sobre la ràtzia de la policia espanyola a Girona

Summary: Jordi Alemany denuncia humiliacions de la policia espanyola durant la seva detenció a Madrid


El president de la Generalitat, Quim Torra, i el conseller d’Ensenyament, Josep Bargalló, han visitat aquest matí l’institut el Palau de Sant Andreu de la Barca (Baix Llobregat) per a traslladar el seu suport als professors del centre perquè continuïn exercint amb llibertat de càtedra. Els docents han mostrat preocupació per restablir la normalitat i la confiança al centre després que el curs passat es posés el focus polític i mediàtic en aquest institut per la situació judicial d’alguns docents derivada de l’1-O. Nou professors van ser denunciats a la fiscalia per haver ‘humiliat’ alumnes fills de guàrdies civils després del primer d’octubre. Quatre professors continuen investigats actualment, després que cinc denúncies fossin desestimades. A finals de curs, una trentena de professors, aproximadament el 30% de la plantilla del centre, van demanar-ne el trasllat per la persecució contra els docents. La visita no sortia a l’agenda oficial del president per a evitar que tingués gaire atenció mediàtica, però s’ha filtrat i ha provocat una mobilització contra la presència de Torra a l’exterior. Una cinquantena de persones han mostrat el seu enuig, han cridat proclames contra el president i han exhibit banderes espanyoles. També han portat un altaveu per escoltar l’himne d’Espanya i han entonat el de la Guàrdia Civil, en diverses ocasions. Quan s’ha acabat la visita, els Mossos d’Esquadra han fet un cordó policíac perquè Torra i Bargalló abandonessin l’institut protegits. Alguns exaltats han intentat de saltar-se el cordó, i els altres manifestants han continuat insultant el president. Quan el vehicle del president ja estava abandonant el carrer i els Mossos s’estaven retirant, els concentrats s’han dirigit a la furgoneta de la policia catalana cridant-los ‘Aquí, la Guàrdia Civil’, ‘On estàveu, el primer d’octubre?’ i ‘Fora, fora’.

Summary: Torra i Bargalló traslladen el seu suport als professors de l’institut el Palau de Sant Andreu de la Barca


Som al bell mig de l’hivern i a la zona del Penedès i del Garraf això vol dir que la temporada del xató arriba al seu punt àlgid. De fet, aquest cap de setmana es fa al Vendrell la xatonada popular, una festa on es premia i es degusta el millor xató casolà. En total, se serviran més de dues mil racions d’aquest plat elaborat a base d’escarola, condimentat amb salsa romesco i complementat amb olives, tonyina, anxoves i bacallà. Però la recepta del xató, tot i semblar aparentment senzilla, té moltes variants i diversos pobles se’n disputen la paternitat. En general, els ingredients que formen la base del plat són els mateixos i la cosa que varia de poble a poble és la salsa. Així, el xató de Sitges no és ben igual que el de Vilanova i la Geltrú i tampoc té exactament el mateix gust que el que es fa a Vilafranca del Penedès. Diuen que l’origen del xató se situa en el món del vi. De fet, aixetonar la bóta vol dir posar-li una petita aixeta a través de la qual es pot tastar el vi novell. Com que és un procés que es fa entre els mesos de gener i febrer, aquest ritual tradicionalment s’acompanyava de menges típicament hivernals. Per això la base és l’escarola i es complementa amb productes salats –peixos i olives– condimentats amb una salsa especial protagonitzada per les hortalisses i els fruits secs. Aquestes són les cinc receptes principals La recpeta del Xató de Calafell Ingredients per al plat: 2 peces d’escarola, 120 grams de bacallà esqueixat, 120 grams de tonyina, 4 filets d’anxova, 80 grams d’olives arbequines. Ingredients per a la salsa: 100 grams d’ametlles, 100 grams d’avellanes, la polpa d’un pebrot de romesco escaldat, 1 llesca de pa fregit, 5 grans d’all escalivats, mig gra d’all cru, 2 tomacons, 250 centilitres d’oli d’oliva, sal, vinagre, pebre blanc i pebre vermell al gust. Preparació: S’agafa un morter, s’hi posa sal i es van trinxant d’un en un i en aquest ordre: les ametlles, les avellanes i els alls fins a aconseguir una pasta ben fina. Tot seguit, s’hi afegeix el pebrot de romesco, el pa fregit, el pebre vermell i el pebre blanc. Finalment, els tomacons, l’oli i el vinagre. Una vegada acabada, la salsa es barreja amb l’escarola ben neta i escorreguda i es deixa reposar unes hores. A l’hora de servir, el plat es decora amb el bacallà esqueixat, la tonyina, els filets d’anxova i les olives arbequines. I ja es pot menjar, sempre acompanyat de truites de carxofes, de fesols o de botifarra negra, entre més. La recepta de Xató d’El Vendrell Ingredients per al plat: 2 peces d’escarola, 120 grams de bacallà esqueixat, 120 grams de tonyina, 4 filets d’anxova, 80 grams d’olives arbequines. Ingredients per a la salsa: 100 grams d’ametlles, 80 grams d’avellanes, 1 nyora escaldada, 1 llesca de pa fregit, mig bitxo, mitja ceba escalivada, mitja cabeça d’alls escalivada, 3 tomacons escalivats, oli, sal, vinagre, pebre blanc i pebre vermell dolç al gust. Preparació: S’agafa un morter, s’hi posa sal i es van trinxant d’un en un els elements següents i en aquest ordre: ametlles i avellanes (fins a aconseguir una pasta ben fina). Tot seguit, la ceba, la nyora (prèviament escaldada i sense pell), el bitxo, el pebre vermell, un polsim de pebre negre i el pa fregit. Finalment, els alls, els tomacons, l’oli i el vinagre. Una vegada acabada, la salsa es barreja amb l’escarola ben neta i escorreguda i es deixa reposar unes hores. A l’hora de servir, el plat es decora amb el bacallà esqueixat, la tonyina, els filets d’anxova i les olives arbequines. I ja es pot menjar, sempre acompanyat de truites de carxofes, de fesols o de botifarra negra, entre d’altres. El xató del Vendrell es pot acompanyar amb truita. La recepta de Xató de Sitges Ingredients per al plat: 2 peces d’escarola, 100 grams de bacallà esqueixat, 100 grams de tonyina, 2 seitons, 100 grams d’olives arbequines. Ingredients per a la salsa: 100 grams d’ametlles, 60 grams d’avellanes, 4 nyores escaldades, 2 seitons, 2 grans d’all, 2 o 3 llesques de pa fregit, mig bitxo, oli, sal i vinagre al gust. Preparació: En un morter, es trinxen les ametlles, les avellanes, els seitons dessalats, els grans d’all, la polpa de les nyores, el bitxo, les llesques de pa fregit, el vinagre i la sal, i es va lligant amb l’oli d’oliva. Per un altre costat, es netegen, es remullen i es trossegen les escaroles. També es dessala el seitó, s’esqueixa la tonyina i el bacallà i tot plegat s’afegeix al recipient de l’escarola. S’hi aboquen les olives i finalment la salsa ben lligada. Cal barrejar bé tots els ingredients perquè quedin ben impregnats de la salsa. El plat es presenta com un castell d’escarola. La recepta de Xató de Vilafranca del Penedès Ingredients per al plat: Entre 2 i 3 peces d’enciam o escarola, 600 grams de bacallà remullat i esqueixat, 250 grams de tonyina, 12 filets d’anxova, 200 grams d’olives arbequines. Ingredients per a la salsa: 4 grans d’all escalivats, 4 grans d’all crus, 1 bitxo petit, 2 cullerades de pebre vermell dolç, 3 galetes tipus maria, 4 llesques de pa torrat, mig litre d’oli d’oliva, 1 decilitre de vinagre, sal al gust. Preparació: Es posa en remull el bacallà i la tonyina. Es renten bé tots els altres ingredients. Després s’agafa un morter i s’hi trinxen els alls, el bitxo, el pa torrat i les galetes, afegint-hi pebre vermell, oli, vinagre i sal. Es barreja tot plegat i es remena bé. És recomanable preparar-ho el dia abans i guardar-ho a la nevera. La salsa s’afegeix al mateix moment de servir el plat. Tots els ingredients necessaris per a fer xató a l’estil de Vilafranca del Penedès. Recepta de Xató de Vilanova i la Geltrú Ingredients per al plat: 2 peces d’escarola, 200 grams de bacallà esqueixat i dessalat, 150 grams de tonyina esqueixada i dessalada, 18 filets de seitó, olives arbequines i negres al gust. Ingredients per a la salsa: Entre 2 i 4 grans d’all, 35 peces d’ametlles, 12 peces d’avellanes torrades, 8 nyores escaldades, molla de pa xopa de vinagre, sal i oli a voluntat. Preparació: Es piquen els grans d’all en un morter amb sal. Un cop ben aixafats, s’hi afegeixen les ametlles i les avellanes i es treballa fins que tot plegat formi una pasta homogènia. Raspar la part interior de les nyores escaldades i afegir la polpa obtinguda al morter. Una vegada tot homogeneïtzat, posar-hi la molla de pa i seguir remenant mentre s’hi afegeix l’oli de mica en mica. En una safata, es col·loca I’escarola ben escorreguda i s’hi afegeix un xic de salsa, es remena bé i se serveix als plats. S’acompanya amb la tonyina, el bacallà, els seitons i les olives. La recepta del xató de Vilanova i la Geltrú barreja olives negres i arbequines.

Summary: Cinc maneres diferents de fer xató


El Tribunal Constitucional espanyol ha posat encara més traves a la possible resposta institucional que faci el Parlament de Catalunya a la sentència contra el procés. D’ara endavant, qualsevol iniciativa parlamentària que tramiti la mesa referida al dret d’autodeterminació, a la independència com a objectiu polític o a la reprovació de Felipe VI implicarà incórrer en un delicte de desobediència. Si els partits sobiranistes accepten de cenyir-se a aquestes restriccions, el marge de maniobra del parlament s’estreny. Aquesta tarda el TC ha notificat a Roger Torrent, a la major part de membres de la mesa i al secretari general de la cambra que havia suspès uns quants punts de la resolució parlamentària del 25 de juliol, impugnada pel govern espanyol la setmana passada mitjançant tres incidents d’execució. És a dir, com a vulneracions de tres sentències anteriors del TC que anul·laven i declaraven inconstitucionals pronunciaments similars d’unes altres resolucions parlamentàries. D’aquesta manera, la justícia espanyola podria dir que s’ha demostrat una desobediència reiterada al TC. Amb això, Pedro Sánchez vol frenar la resposta de l’independentisme a la sentència contra el procés per totes les vies. Sánchez, com Rajoy La maniobra de la Moncloa de recórrer contra la resolució parlamentària del juliol mitjançant incidents d’execució és cabdal, perquè el president de la Generalitat, Quim Torra, ha reiterat que la cambra haurà de respondre a la sentència sobre els principis de l’exercici del dret d’autodeterminació, la democràcia i els drets humans. També ho van fer JxCat, ERC i la CUP al parlament durant el debat de política general, quan van refermar el dret d’autodeterminació com un dels pilars de la resposta al Suprem. Però ara qualsevol nou pronunciament del parlament sobre l’autodeterminació podrà ser considerat un delicte de desobediència i dur els membres sobiranistes de la mesa davant la justícia espanyola, amb el risc de ser inhabilitats. L’estat espanyol torna a actuar limitant el dret del debat parlamentari. La història es repeteix: ja va passar amb la mesa del parlament anterior, encapçalada per Carme Forcadell. Ara com ara, Forcadell és a la presó, pendent de la sentència del Suprem, i la resta de membres sobiranistes de la mesa esperen la data del judici al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya. Tanmateix, és la primera vegada que el TC força la mesa actual i el president de la cambra a actuar com a ‘òrgan censor’, tal com han denunciat reiteradament JxCat i ERC. És a dir, els insta a acceptar o refusar iniciatives segons el contingut que tinguin i no segons la correcció formal. Torrent va rebre un requeriment semblant quan el TC va prohibir la investidura a distància de Carles Puigdemont, però no havia estat objecte de cap limitació d’aquest abast, que afecta la tramitació d’iniciatives parlamentàries de qüestions polítiques clau, com ho són l’autodeterminació, la independència i la monarquia. La Moncloa i el TC ho vinculen amb el procés Els tres incidents d’execució es fonamenten en tres resolucions prèvies del parlament anul·lades pel TC. Pel que fa al dret d’autodeterminació, el TC ha suspès uns quants incisos dels apartats I.1 i I.2 de la resolució 534/XII del 25 de juliol perquè –diu– vulneren la sentència del TC 259/2015, que va declarar nul·la la resolució d’inici del procés polític a Catalunya a conseqüència dels resultats electorals del 27 de setembre de 2015 (tècnicament, anomenada ‘Resolució 1/XI’). És tot un avís, una amenaça implícita, perquè justament el procés judicial contra els presos polítics al Suprem es remet a uns fets que, segons la fiscalia, comencen amb l’aprovació d’aquesta resolució al parlament. Així doncs, els moviments parlamentaris independentistes d’aquesta legislatura es vinculen amb els del mandat anterior. És a dir que, d’alguna manera, als seus ulls, el procés continua. Concretament, el text suspès diu: ‘El Parlament de Catalunya es referma en la seva disposició a exercir de manera concreta el dret a l’autodeterminació, d’acord amb la voluntat majoritària del poble de Catalunya, per mitjà d’un acord amb l’estat espanyol o sense acord.’ També recorda que és un dret ‘irrenunciable’ del poble català tal com ha expressat reiteradament la cambra. I hi afegeix: ‘El Parlament de Catalunya es ratifica en la defensa de l’exercici del dret d’autodeterminació com a instrument d’accés a la sobirania del conjunt del poble de Catalunya.’ Torna el xoc de legitimitats a l’hemicicle La notificació ja ha arribat al parlament. Havent dinat l’han signada Torrent i la major part de membres de la mesa. En canvi, els dos membres de JxCat, Josep Costa i Eusebi Campdepadrós, han refusat de signar-la. El requeriment els recorda que tenen ‘l’obligació d’abstenir-se a fer qualsevol de les actuacions tendents a donar compliment als incisos impugnats’ de la resolució del juliol, i el ‘deure d’impedir o paralitzar qualsevol iniciativa, jurídica o material, que directament o indirecta impliqui ignorar o eludir’ les sentències a què es remet. El TC també ha traslladat formalment la decisió de suspendre aquests punts de la resolució del juliol al ministeri fiscal i al parlament, que podrà presentar-hi les al·legacions corresponents. El xoc de legitimitats entre el TC i el parlament, amb la fiscalia i els tribunals encalçant la mesa, torna, doncs, a l’hemicicle. Quan algun grup parlamentari promogui una iniciativa que es refereixi a l’autodeterminació, a la independència o al rei espanyol, les mirades tornaran a dirigir-se als membres independentistes de la mesa. Cs ja ha dit que no farà els ulls grossos. El grup de Carlos Carrizosa i el PSC han fet pinya una vegada i una altra a les reunions de la mesa, quan han considerat que es tramitaven iniciatives que vulneraven el TC. Això va passar amb les resolucions del debat de política general; poc després, JxCat i ERC van votar inesperadament a favor d’una resolució de la CUP que refermava el caràcter sobirà del parlament. El mateix text relligava la reclamació de l’amnistia a l’exercici de l’autodeterminació i afirmava la legitimitat de la desobediència civil i institucional com a instruments en defensa dels drets polítics, civils i socials que fossin lesionats. ‘No podran dir que no han estat advertits’, ha sentenciat Lorena Roldán.

Summary: Sánchez utilitza el TC per emmordassar el parlament després de la sentència


‘Per què? Per què?’ Aquesta és sens dubte la pregunta més repetida pels nens i més temuda pels pares. Respondre el qui, el quan, l’on o el com de qualsevol cosa davant un infant és una feina que es pot resoldre amb una certa facilitat. Però quan la pregunta és ‘per què’, ja hem begut oli perquè després d’un ‘per què’ sempre hi ha un altre ‘per què’. I per què ho dic tot això? Doncs perquè entrevistem Laia Servera, presentadora i directora de l”InfoK‘ (informatiu infantil del Super 3), que passa totes les hores del dia cercant la millor manera de respondre aquests perquès als nens del país. Ho fa amb un equip d’onze persones que tenen la missió d’explicar l’actualitat d’una manera entenedora i atractiva. Però l’actualitat pot ser molt complicada, dura i, fins i tot, dramàtica. En aquest sentit, l”InfoK’ és una referència precisament per la capacitat que té d’explicar coses difícils o complexes d’una manera molt didàctica i suggeridora. Enguany ha rebut el premi Zapping al millor programa informatiu. Laia Servera ens explica a continuació la fórmula de l’èxit i la manera d’encarar els temes més delicats que ens presenta cada dia l’actualitat. —Enhorabona pel premi. Us deu haver fet il·lusió… —Molta. No sé si sabeu que és la quarta vegada que hi havíem estat nominats. Ens feia molta il·lusió la nominació perquè és el públic qui ens ha votat. A partir d’aquí, el jurat decideix el guanyador. Per nosaltres, haver estat nominats durant quatre anys ja era un regal magnífic. Si aquesta vegada el jurat ha decidit que mereixíem el premi, encara més contents. —Fa més d’un any que sou la presentadora de l’InfoK. Però l’heu dirigit, editat i hi heu treballat des de fa molts anys. —Diria que fa uns cinc anys que el dirigeixo i l’edito. El vaig començar a presentar fa un any i mig, més o menys. I això ha estat la part més difícil per a mi. Però hi treballo des del principi, el 2001. Vaig arribar-hi una mica de casualitat. Era un lloc molt allunyat del meu objectiu professional, que era una corresponsalia en algun país àrab. Per estudis, aquesta era la meva especialització. Però una vegada vaig arribar a l”InfoK’, em va fascinar tant el projecte, en vaig quedar tan enamorada, que m’hi he volgut quedar sempre. I això que sóc una persona molt inquieta, que acostuma a canviar sovint de tot. Continuo molt apassionada amb això que faig. El meu vessant de corresponsal ha quedat en el meu món privat. Aprofito les vacances. —Dieu que presentar l’informatiu ha estat la part més difícil? Noteu un plus de responsabilitat a l’hora de donar la cara? —La dificultat és més una qüestió personal. Sóc molt vergonyosa. M’agrada molt fer fotografies, però no m’agrada gens que me’n facin. Sortir a la pantalla no m’ha agradat mai. Editar el programa m’agradava moltíssim, perquè és un procés de creació en què has d’escriure, però també decidir els continguts. Però evitava la pantalla. Per diverses raons laborals, vaig acabar presentant-lo. No crec que presentar-lo afegeixi responsabilitat. No pas més responsabilitat que ser-ne l’editora i la directora. Però és cert que els paràmetres socials fan que identifiquem qui dóna la cara amb qui té la responsabilitat de la informació. Fa cinc anys que m’ocupo de decidir els continguts d’un informatiu, però semblava que no existís. Ara, quan vaig passar a presentar-lo i donar la cara, de cop i volta vaig existir. De les nou hores que dedico cada dia a l”InfoK’, tan sols una la dedico a la presentació: escriure les introduccions i maquillar-me. —En quina franja d’edat penseu quan prepareu l’informatiu? —Ui, això és complicat. D’entrada, l”InfoK’ va néixer pensant en els nens de 8 anys a 12. A partir d’aquí, podem començar a posar asteriscs. Primer, entre un nen de 8 anys i un nen de 12 hi ha un univers. Allò que pot entendre un nen de 8 anys no té res a veure amb allò que pot entendre el de 12. És utòpic fer un producte per a una franja com aquesta quan sabem que és una edat en què es produeixen tants canvis. Segon, quan es va començar a fer el programa, els nens de 8 anys a 12 no eren com els nens de 8 anys a 12 d’ara. Les xarxes socials, el context històric, els canvis de la societat i dels hàbits… tot ha evolucionat tant que ja no són iguals els nens d’ara i els de fa setze o disset anys. I tercer, més enllà del públic objectiu que nosaltres ens podem fixar, ens miren nens d’edats molt diferents. Des dels 5 anys o 6 fins a nens de 30 anys i 40. —I això hi afegeix dificultat. —Com que no podem fer un informatiu pensat per a nens de 4 anys a 100, el continuem fent pensant en els de 8 a 12. I aleshores, fem allò que fan tantes obres presentades com a infantils. Per exemple, El petit Príncep, que el pots llegir a 5 anys i n’entens unes coses; el pots llegir als 12 i n’entens unes altres; i quan el llegeixes a 30 anys, unes altres. Amb l”InfoK’ mirem de fer això mateix. Els nens de 5 anys hi veuen els animalons i la previsió meteorològica; els de 10 anys s’interessen per les informacions de noves tecnologies i coses d’aquestes; i els de 12 ja entenen més la guerra de Síria. Mirem de no deixar de banda cap edat, tot i que és difícil. Laia Servera, presentadora i directora de l”InfoK’ (fotografia: Josep Rexach). —Oferir diversos nivells de lectura. Com els bons films. —Nosaltres hi juguem, amb això. Si hem de fer un tancament musical sobre un ós panda que juga a la neu. Si aquell dia ha estat l’aniversari de Nina Simone, posem la seva música. Així farem que el nen s’acostumi a escoltar a músiques diferents. Però els pares potser diran: mira aquests, han posat aquesta cançó per aquest motiu. —Als nens els interessa tot. Però, ho han de saber tot? —En relació a la primera part de la pregunta, els nens són persones. Si et pregunto si als adults els interessa tot, em diràs que depèn, però que en principi sí. Hi ha nens que són molt curiosos i inquiets i n’hi ha que no ho són tant. I potser els que no ho són és perquè no els han incentivat. Com a adults, hi ha moltes coses que potser no ens interessen perquè no les entenem. El dia que entens una cosa que no entenies, de sobte t’interessa perquè hi veus els matisos i la riquesa. Als nens els passa igual. I des d’una mirada paternalista els allunyem de determinats continguts que, quan els fem a l’InfoK obligats una mica per l’actualitat, ens adonem que són els que més els interessen. Amb el cas dels refugiats, no us podeu arribar a imaginar la quantitat de correus electrònics que ens arriben de nens que hi estan interessats. —I els ho hem d’explicar tot? —Quan trio els temes que han d’anar a l’informatiu, miro que siguin els que a mi em podrien interessar o que jo voldria que un fill meu conegués. Però sempre intentem que siguin temes que vagin més enllà del fet concret. Vull dir, si hi ha un atemptat a París, és un fet aïllat. Explicat com a fet aïlla potser no interessa gaire a un nen. Però si li expliquem tota una informació que li serveixi per a mastegar, entendre i utilitzar en més moments de la seva vida, aleshores sí que té un interès. —És molt important explicar el context… —El fet aïllat també interessa, eh? Però nosaltres fem un treball editorial sobre aquella informació. Qualsevol cosa, segons com l’expliquem, pot interessar a tothom. Quan parlem amb psicòlegs i pedagogs, veiem claríssim que no es pot explicar ni ensenyar tot. Per exemple, una imatge sí que et pot traumatitzar. Però ho podem explicar tot perquè és quan entens les coses que et deixen de fer por. —Com vau informar de l’atac amb armes químiques de Síria? —Em vaig trobar de bon matí amb aquests fets i unes imatges molt cruentes i vaig pensar: ‘Uf! Tindrem problemes per a explicar-ho.’ No sé què podem fer per exposar alguna cosa més que l’atac i les morts. Cal explicar aquesta barbàrie? És que és molt demolidor. Allò que havia passat, però també que hi hagi un humà capaç de fer això. Per un nen és encara pitjor aquesta segona part. És molt colpidor pensar que hi ha algú que és capaç de fer això. I aleshores comencem a pensar com ho farem. Per una banda, veiem clar que n’hem de parlar perquè molts nens ho deuen haver vist a les notícies amb imatges molt dures. Amb nens patint, agonitzant o morts… Aquestes imatges poden ser molt traumàtiques. Si no els ajudem a entendre què ha passat i que és un fet excepcional, no farem la nostra feina. La nostra feina és dir ‘això que heu vist, ara us ho expliquem’. —Us dediqueu a donar eines d’interpretació als nens. —Donem eines perquè en puguin parlar amb pares i professors. Que és el que s’ha de fer quan hi ha un fet traumàtic. S’ha d’entendre i parlar-ne. En aquest cas, els vam explicar que fins i tot en la guerra hi ha unes normes. I que hi ha una cosa que es diu Convenció de Ginebra amb una sèrie de normes pactades que tothom ha de complir, sigui soldat o no. Al final, els diem que sovint no es compleixen. Però és bo que sàpiguen que aquestes normes hi han de ser. I això és allò que fa interessant la informació. Si més endavant torna a passar un fet semblant, el nen tindrà arguments per a indignar-se. No serà una indignació emocional i prou sense defenses. L’objectiu és donar eines i arguments. —Teniu pedagogs i psicòlegs a l’equip del programa? —Una de les nostres redactores, la Núria Casals, és pedagoga. Els primers anys trucàvem constantment els nostres psicòlegs i pedagogs de capçalera. Ara cada vegada ho fem més poc, perquè ja ens hem especialitzat molt. En casos de fets molt exagerats, per exemple quan el pilot de Germanwings decideix suïcidar-se i matar tots els passatgers, hem de fer una trucada perquè a nosaltres se’ns escapa. Però, en general, com que per desgràcia ja ho hem anat vivint tot una mica, ja tenim moltes pautes establertes i criteris fixats. Ara, l’actualitat sempre ens pot sorprendre. Laia Servera, presentadora i directora de l”InfoK’ (fotografia: Josep Rexach). —Heu parlat de les imatges. Hi ha un criteri i una contenció especial en l’ús de determinades imatges? —Absolutament. Les explicacions no creen cap trauma. Al contrari. Les imatges, sí. Però no hi tenim tants problemes com podria semblar. Hem arribat a la conclusió que, per explicar segons quines notícies, les imatges que fan servir habitualment els mitjans de comunicació tampoc no calen. Per explicar Germanwings no cal veure els familiars plorant a l’aeroport. Ja ens ho podem imaginar, que els familiars ploraran. No cal ensenyar-ho per entendre la tragèdia. Tampoc no cal veure els morts escampats després de cada atemptat. No cal. Entenc que sovint es fan servir aquestes imatges com a eina per a conscienciar. És el cas de les imatges de l’altre dia a Síria. Però no hauria de ser necessari. Sovint, als adults, ens cal un cop de puny. Però als nens, no. —Són sempre imatges de mort les que no ensenyeu? —No. Hi ha imatges que potser no traumatitzarien ningú, però que tampoc no posem. Per exemple, no ensenyem mai un nen amb una arma. Quan expliquem els nens soldats, encara que aquella arma no es faci servir per fer mal a ningú, la imatge d’un nen amb una arma ja la trobem prou agressiva i prou inacceptable per a evitar-la. Expliquem la situació dels nens soldats sense haver-ne de posar cap imatge. Ho substituïm amb dibuixos, amb grafisme propi, amb icones… No cal que els nens s’acostumin a veure la imatge de més nens amb armes. —Hi ha algunes d’aquestes reflexions que fan pensar també en la informació per a adults… —Se’m posa la pell de gallina. Perquè això és el que em fa fer l”InfoK’. Ens fa fer una cosa que ens costa molt als adults. Que és treure’ns les motxilles que duem després de tants anys consumint informació per intentar posar-nos al nivell –que no és més baix sinó diferent– d’aquell nen que ens mira i que no té el teu recorregut. Ens hi trobem molt amb els estereotips, per exemple. Amb la qüestió del tractament d’homes i dones, preparem una notícia i ens adonem que reproduïm un estereotip i que l’hi traslladem. Ell segurament no el tenia incorporat. I hem de pensar-hi molt. Ostres! És una feina molt intensa, molt enriquidora, però és molt difícil de despullar-se d’un mateix. No sabem mai fins a quin punt portem cultura i vivència incorporada i l’estem traslladant fins que no fem aquest esforç de despullar-nos. —I no hauríem de fer aquest exercici també quan ens dirigim als adults? Hi ha reflexions d’aquestes que també s’haurien de fer… —Quina és la diferència entre l”InfoK’ i un ‘TN’, per exemple? Doncs que a l”InfoK’ tenim la sort de poder ser més selectius en els temes que oferim. Nosaltres tenim dotze minuts. El ‘TN’ en té molts més. Però ells han d’explicar moltes coses i no es poden deixar res. Nosaltres podem dir que avui expliquem això i aquella altra cosa no l’expliquem. I no passa res. Fins i tot podem decidir que avui no ho expliquem i que ja ho explicarem demà. I aleshores tenim vint-i-quatre hores de marge per anar-hi fent tombs. Per exemple, l’atac amb armes químiques de Síria el vam tractar l’endemà. Perquè aquell dia jo no sabia com tractar-lo. Hi ha dies que penso: com el puc girar, aquest tema? I no tinc capacitat de pensar-ho en tan poques hores. Aleshores, o en fem una pinzellada i diem ‘ha passat això, però és molt complicat, no se sap ben bé què ha passat, i demà us ho explicarem’, o directament en parlem l’endemà sense haver-ne dit res més. Però hem de poder assimilar, mastegar i escopir les informacions amb un format diferent. Els ‘TN’ no poden fer això. Ho han de tractar tot al moment i han de parlar de tot. —A l”InfoK’ s’ha d’elaborar molt més el context i la interpretació dels fets… —Sí. Al ‘TN’ poden fer un pacte amb l’espectador: fem veure que jo ho sé tot i tu ho saps tot. I així es pot explicar el fet de manera aïllada. Quan parlen d’un conflicte com el d’Irac i Síria, no poden remuntar-se a Mesopotàmia. Però nosaltres sí. Podem agafar un mapa i explicar una mica d’història. I potser cada vegada que parlem d’un conflicte concret hem d’explicar qui són els xiïtes i els sunnites. No podem donar per fet que el nostre espectador ja ho sap. Hem de fer un exercici molt gran de contextualitzar tot allò que expliquem. —Heu decidit mai de no tractar un tema concret? —Els hem tractat tots amb més o menys temps. Per exemple, el tema que hem tractat amb més retard ha estat el de la transsexualitat. Va haver-hi una notícia que ens portava a parlar-ne. No recordo exactament quina era. I vam començar a preparar el tractament i els reportatges, però fins al cap de tres o quatre mesos, quan vam tenir la notícia d’actualitat per a parlar-ne, no va passar això de l’autobús d’Hazte Oír. Va ser l’oportunitat per a fer una informació que feia tres o quatre mesos que pensàvem com l’explicaríem. És un tema de molta complexitat i som conscients que ho vam simplificar molt. Hi ha molta gent que ens va dir que ho havíem simplificat massa. Però cal fer un esforç perquè els nens puguin entendre-ho també. Laia Servera, presentadora i directora de l”InfoK’ (fotografia: Josep Rexach). —Però finalment en vau parlar. —El tema que no vam tractar del tot va ser l’accident de l’avió de Germanwings. I això va ser un error meu. Va passar un dimarts i nosaltres en vam parlar l’endemà. Vam explicar els fets tal com se sabien aleshores. Com que s’acostava Setmana Santa, vam decidir que calia explicar als nens que allò que havia passat era una excepció. Aleshores tan sols es parlava d’un accident. Encara no se sabia el que es va acabar sabent del copilot. Just abans de Setmana Santa, quan molta gent agafa avions, calia transmetre als nens que no havien de tenir por dels avions. Vam decidir d’explicar l’accident amb un mapa, no ens calia cap imatge de la muntanya, de l’avió ni dels familiars, i vam explicar que un avió s’havia estavellat i que hi havia tantes persones mortes. Però vam dir que si ho explicàvem era precisament un senyal que allò no era un fet habitual. I vam posar un vídeo on un tècnic aeronàutic ens explicava la seguretat dels avions. —I després es van començar a saber més coses… —Durant el cap de setmana es va començar a descobrir la història del copilot. Per tant, dilluns hauríem hagut d’explicar que allò que els havíem dit l’altre dia havia passat perquè una persona ho havia fet expressament. Però jo no vaig saber com fer-ho. No vaig saber com fer-ho. Vam pensar que potser aquell matís, aquell nivell d’informació no hauria arribat als nens. Potser. Ara, amb el temps, hi he pensat i ja sé com ho hauria fet. Hauríem pogut explicar que el copilot segurament tenia una malaltia, una depressió, i que havia decidit d’acabar la seva vida i va estavellar l’avió. I aleshores hauríem explicat què és la depressió amb un reportatge. Però aleshores no se’m va ocórrer. És l’única vegada que vam renunciar a explicar un fet d’aquests. —Treballar per als nens és delicat. Alguna vegada heu rebut crítiques d’adoctrinament o d’instrumentalització, oi? Expliqueu com vau informar de l’autobús d’Hazte Oír, per exemple… —Era un tema en què podien xocar sensibilitats culturals i religioses diferents. Per tant, calia treballar sobre els fets. I vam decidir d’anar al Diccionari Enciclopèdic de la Medicina, a l’Enciclopèdia Catalana, a la llei d’identitat de gènere i al codi civil. Vam mirar com definien la transsexualitat aquestes tres fonts. Per començar, hi havia definició a totes tres fonts. Per tant, parlem d’una cosa real que té una definició. També vam consultar un estudi de l’Hospital Clínic que havia fet avenços importants en aquesta qüestió. I vam decidir definir la transsexualitat d’aquesta manera: «De tant en tant, un nen –que se sent nen i no nena– neix amb vulva. I a l’inrevés. Una nena –que se sent nena, i no nen– neix amb penis. Per tot plegat, aquests nens i nenes ho passen una mica malament, perquè no se senten a gust amb els genitals amb què han nascut. Són les persones transsexuals.» —I vau dir que aquell col·lectiu que havia pintat aquell autobús anava contra aquestes persones… —Vam descriure la situació. I vam dir que allò era greu perquè propiciava que un col·lectiu no fos acceptat. Ens avalava la llei i el fet que un jutge havia prohibit la circulació d’aquell autobús. I vam definir el col·lectiu afectat i vam descriure la transsexualitat tal com ho fan experts i els codis i les lleis. No vam entrar a valorar si era bona o dolenta, perquè no ens pertocava de cap manera. I vam preparar un reportatge amb un testimoni d’una nena transsexual.  —Teniu fills? —No en tinc. —Creieu que això us ajuda a poder-los explicar les coses que passen sense les prevencions que poden tenir els pares? —No ho sé. No sé si em seria més complicat si tingués fills. No ho sé dir. Al meu equip, la majoria tenen fills de l’edat de mirar l”InfoK’ i ens és molt útil. Normalment ja fem un esforç de rebre un retorn dels nens que ens miren. Visitem escoles i mirem de saber què els interessa. Ens va molt bé tenir un peu al món dels nens per estar al corrent dels interessos i de les modes. A mi em va molt bé tenir aquesta relació constant amb els nens. Els entenc millor que no pas si no la tingués. Però no us puc dir si és positiu tenir fills o no per a saber informar-los millor. —Ho demanava pensant més en la por que sovint tenim els pares. Potser no tenir fills us permet de treballar sense alguna por… —És una cosa que m’agradaria saber. Però ara no ho puc comparar. Sí que penso i recordo què m’agradava a mi quan era petita. Tinc un record molt viu de la meva infantesa. Jo vivia força abstreta de la realitat, curiosament. Era de les que es passaven el dia llegint El senyor dels anells. Tenia el meu món personal molt allunyat de l’actualitat que, francament, m’interessava molt poc. Miro de recordar aquells anys i penso si hauria d’explicar unes coses o unes altres als nens d’ara. Però ens trobem obligats a explicar coses que potser no explicaríem a un nen perquè sabem que li arribarà per unes altres vies. I aleshores val més ajudar-lo a poder-ho interpretar. Ens costa molt d’explicar la maldat humana. Jo sovint no l’explicaria. Per no fer-la normal. La qüestió de les armes químiques de Síria no la volia explicar. No la volia explicar. Ho prometo. Però era evident que ho veurien per una altra banda. Ens vam donar un dia per rumiar-hi. Però aquell mateix vespre ja tenia molts pares dient-me que el seu fill havia vist les imatges i que calia explicar-ho de la nostra manera. No vam tenir més remei que parlar-ne. —Què us pregunten els nens quan us veuen? —Molt sovint no em pregunten res. Ens donen les gràcies. Agraeixen que hi confiem. I com que hi confiem, ells no ens volen decebre. Quan els posem el micròfon, volen fer-ho bé perquè veuen que hi confies. Ens agrada molt fer reportatges amb els nens. És molt gratificant. Sempre donen les gràcies. Perquè ells veuen i senten moltes coses. A casa, a la tele, a l’escola, al carrer… I veuen que nosaltres ho expliquem per ells. I els fa molta il·lusió que arribi l’hora de sopar i poder participar en una conversa que tenen els pares perquè estan ben informats. Des de la informació d’un volcà, fins als refugiats. Laia Servera, presentadora i directora de l’InfoK (fotografia de Josep Rexach). —Quan vaig dir a casa que us entrevistaria, la meva filla de gairebé 8 anys va preparar quatre preguntes que, si us sembla bé, us les trasllado. —I tant! Que bo! Molt bé. —Com et sents quan fas l”InfoK’? —Mentre el preparem, em sento amb molta responsabilitat i l’obligació de fer-ho molt bé. És apassionant poder explicar les coses que passen perquè fent-ho aprenem moltes coses noves i tornem a aprendre coses que potser ja sabíem. Preparar la informació i saber-hi donar la forma més atractiva per als nens és un plaer. Sento responsabilitat, però també el plaer. I quan enregistrem el programa i em toca explicar les notícies davant la càmera, sóc feliç. Bé… a vegades hi ha notícies tristes. Però estic contenta perquè és el moment d’explicar les notícies als nens en qui hem pensat tot el dia. Ara que ja no tinc tanta vergonya quan sóc davant la càmera, estic molt contenta d’explicar notícies. És com si t’has passat el dia preparant una mona per al teu fillol i en aquell moment li dónes. És aquella satisfacció. —T’agrada aquesta feina? En voldries fer una altra? —M’agrada molt fer aquesta feina. Sempre m’hauria agradat dedicar-me a alguna cosa que tingués a veure amb la història o ser periodista en algun país àrab, que és allò que havia preparat amb els meus estudis. Però m’ho passo molt bé fent aquesta feina a l”InfoK’. Quan parlo d’enamorament, no és cap exageració. Estic enamorada de la feina que faig. Cada dia és un procés de creació i d’implicació que ens fa anar a dos-cents per hora. Sempre intensifiquem la màquina. —Tens fans? —Jo no… L”InfoK’ sí que té fans. Hi ha nens que ens miren cada dia del món. I això encara ens impressiona. Perquè nosaltres competim amb canals que en aquella mateixa hora passen ficció per als nens. I nosaltres som un programa de no-ficció. Que entre aquella sèrie de dibuixos que fan a no sé quin canal i el nostre informatiu, es quedin amb nosaltres… que prefereixin saber què passa amb els refugiats i no seguir les aventures de no sé quin personatge, per nosaltres és brutal. Aquests són els fans de l”InfoK’. —Qui és l’ajudant que més t’ajuda de l”InfoK’? És important treballar amb els teus ajudants? —No diré cap nom perquè els hauria de dir tots. Som onze. I la gràcia de l”InfoK’, i per això també n’estic enamorada, és l’equip. Perquè som un equip que som amics. Per tant, és un plaer anar a treballar i veure’ls cada dia. Això és en l’àmbit personal. Però és que en l’àmbit professional anem tots a l’una. Ens ajudem molt i ho fem tots alhora. Tots tenim un objectiu comú que és fer el millor informatiu cada dia. I ens ajudem molt els uns als altres per aconseguir-ho. Com que tenim perfils personals molt diferents, la suma és molt rica i n’estem molt orgullosos.

Summary: Laia Servera: ‘Sovint, als adults, ens cal un cop de puny; als infants, no’


La presidenta de l’Associació de Municipis per la Independència (AMI), Neus Lloveras, s’ha obert a donar suport des de l’entitat a la celebració d’un referèndum unilateral d’independència a Catalunya, però ha reclamat que generi un ampli consens entre el sobiranisme abans d’impulsar-lo. ‘Ens sembla bé un referèndum unilateral o unes eleccions constituents sempre que estigui pactat per una àmplia majoria’, ha explicat la també alcaldessa de Vilanova i la Geltrú (Barcelona) en una entrevista d’Europa Press. Lloveras proposa que la qüestió de confiança a la qual se sotmetrà el president de la Generalitat, Carles Puigdemont, serveixi d‘‘oportunitat’ per a consensuar com s’ha de culminar el procés sobiranista en els pròxims mesos. La celebració d’un referèndum unilateral no genera unanimitat entre els sobiranistes: la CUP, l’ANC i Demòcrates el reclamen sense matisos, mentre que ERC, el PDC i el govern recelen d’una fórmula així, però no la descarten. ‘La qüestió de confiança és una oportunitat per enfortir el full de ruta i definir de manera més sòlida i més concreta com continuem en els pròxims mesos. No qüestionarem el que s’acordi sempre que hi hagi la màxima unanimitat’, reflexiona. Lloveras veu necessària la qüestió de confiança perquè el full de ruta sobiranista ‘s’ha desestabilitzat’ amb el ‘no’ de la CUP als Pressupostos, i confia que els sobiranistes la utilitzin per recuperar la plena unitat. ‘Ens preocupen les actuacions que puguin tenir els tribunals i Espanya, però el risc major és que no anem –els sobiranistes– tots a l’una. Si anem a l’una, el que puguin fer els tribunals i l’estat no ens ha de preocupar’, ha tancat. Pressupostos Ara el principal escull de la qüestió de confiança és que JxSí i el govern volen incloure la negociació dels Pressupostos del 2017, mentre que la CUP demana que se centri únicament en com ha de ser el full de ruta sobiranista a partir de setembre. ‘La qüestió de confiança, si no va lligada als pressupostos, no té sentit’, exposa Lloveras, que reclama que l’objectiu independentista no amagui que és imprescindible sortir de l’actual pressupost prorrogat per tenir-ne un nou el 2017. ‘Malgrat que treballem per anar cap a la independència, hi ha un dia a dia molt important. Tot allò que es treballa des dels ajuntaments, si no es poden modificar els pressupostos, queda coix’, conclou.

Summary: Lloveras (AMI) s’obre al RUI però demana que l’avali una ‘àmplia majoria’


‘No pensin en un elefant.’ Quan el mestre Lakoff deia aquesta frase als seus estudiants de primer de ciències cognitives aconseguia que, efectivament, no poguessin pensar en cap altra cosa. La llarga trompa, les grans orelles i uns ulls grossos se’ls quedaven clavats al cap. El professor havia creat un marc mental. Qualsevol polític sap que si el rival t’imposa el marc mental, jugaràs al seu terreny. Avui el congrés espanyol començava la XIII legislatura i un enorme elefant ha fet acte de presència. És un elefant ben groc, en honor als presos polítics que avui han estat a l’hemicicle: Oriol Junqueras (ERC), Jordi Turull, Josep Rull i Jordi Sánchez (Junts per Catalunya) han creat un marc mental impossible de defugir. Comença la legislatura dels presos polítics. I, tot i els intents d’imposar el marc mental de ‘normalitat’, ‘anys de calma’ i ‘període suau’, l’elefant groc ha entrat a l’hemicicle i ja no n’ha sortit. Per acabar-ho d’adobar, uns funcionaris de presons es manifestaven davant el congrés reclamant ‘justícia salarial, dignitat professional’ per iniciativa de l’associació Tu Abandono Me Puede Matar (TAMPM). Fotografia: EFE. A pocs metres de distància dels carcellers professionals, el president dels espanyols, Pedro Sánchez, arribava al congrés a les 08.50 amb l’Audi oficial W12, 3804 JWY, i pocs minuts després deia que Meritxell Batet i Manuel Cruz eren catalans en defensa d’Espanya, espanyols en defensa de Catalunya, però que la seva decisió de nomenar-los presidents del senat i el congrés no era només perquè fossin catalans. Deuen ser elefants. Quan l’estrella televisiva Ana Pastor escollia una jaqueta de color groc per a fer la connexió en directe per a milions d’espectadors i deia a VilaWeb ‘és el meu color favorit, i el dels meus fills, i no el penso canviar’, sabia perfectament quina interpretació se’n faria: ‘Gest d’Ana Pastor amb els independentistes.’ O amb els elefants. La XIII legislatura, doncs, ha començat amb una trompa llarga, unes orelles grosses i un pas lent dins, i fora, de l’hemicicle. I això que se n’han fet uns quants, d’intents per a canviar el marc mental. A les 08.10, els diputats de Vox han estat els més matiners i han ocupat els llocs reservats als diputats socialistes, just darrere del president Sánchez. Només Pepe Zaragoza ha estat a temps de veure-ho. I s’ha assegut enmig seu. Guerra de trinxeres. Ha estat una de les imatges del dia. El diputat Joan Josep Nuet, també matiner, s’ho mirava de lluny, separat per uns pocs metres, i per tones de fredor, dels diputats dels comuns, ex-companys seus, com Joan Mena. Més lluny, destacava la papallona groga de Laura Borràs al costat d’una solitària bossa groga guardant lloc, uns pantalons grocs en moviment i un top groc estàtic, que anaven perfilant el to de la jornada. En plena sessió, les punyetes dels uixers del congrés, i els seus botons, eren grocs com una mala cosa i omplien la pantalla de televisió quan la càmera enfocava Valle-Inclán, ai, perdó, Agustín Javier Zamarrón (73 anys), el metge castellà i diputat del PSOE que presidia la mesa i l’atenció. Tots els acabats daurats del mobiliari, i altres domassos pertinents, ho acabaven de rematar. Fotografia: EFE. A les nou del matí, un furgó de la policia feia acte de presència. Duia unes lletres vistoses i curioses: ‘Subsuelo’. Subsòl. Els presos polítics entraven ara i per aquí? Chi lo sa. Perquè els presos polítics no han entrat com la resta, per la porta i saludant, sinó fent servir les múltiples entrades subterrànies que té aquest edifici, centre de poder espanyol. Els volien amagar. La sessió començava i ells eren el centre d’atenció, encara que la televisió amagués el moment que els presos votaven el president de mesa i la salutació entre Junqueras i Pedro Sánchez (‘Ens hem de veure’, li va dir Junqueras) que s’ha acabat sabent gràcies a un vídeo penjat per un diputat. L’elefant groc és difícil d’amagar. La fotografia de Jordi Sànchez amb el president Pedro Sánchez també ha circulat, com la conversa de Junqueras amb les socialistes Magdalena Valerio, Isabel Celaá i Reyes Maroto, que sí que s’ha vist per la televisió. Per Twitter es veia com altres diputats independentistes penjaven el seu vot nul (amb la paraula ‘llibertat’ i un llaç groc pintat), imatges enregistrades amb els mòbils i compartides a les xarxes socials. Al racó de fumadors, el diputat Joan Capdevila (ERC) intercanvia quatre paraules en català amb el socialista valencià José Luis Ávalos. Just darrere seu, es distingeix clarament la rònega façana de l’hostal Olga, a cinc metres del congrés, en un carreró estret. En aquesta pensió, hi ha estat hostatjat un dels diputats absents avui, Joan Tardà, retirat després d’anys al congrés. ‘Per Tardà era ideal venir aquí. És a cinc metres del congrés. Pensa que quan ell venia a Madrid no li era fàcil caminar pel carrer’. Tardà mateix va explicar a VilaWeb les agressions que patia, tan desconegudes, quan el veien pel carrer. Cinc metres, només cinc metres, i encara havia de vigilar. L’elefant de la repressió ha passat de ser cruelment invisible a fer-se inevitable. Fotografia: EFE. L’elefant groc esclata a mitja cambra Finalment, l‘elefant groc ha esclatat amb tota la seva esplendor en el moment que els diputats han hagut de jurar, o prometre, el càrrec. No s’ha pogut amagar més l’evidència: els diputats han fet servir l’expressió ‘presos polítics’ i la paraula ‘república’ en el moment d’acceptar el càrrec. I, tot i que el soroll i els cops a la taula dels diputats de Vox, el PP i Ciutadans han fet molt difícil de sentir les promeses dels diputats independentistes –i en menor mesura, de bascs i comuns–, l’elefant groc ha estat més present que mai. Durant els llargs minuts que els 350 diputats (220 dels quals, nous) han promès el càrrec, la sola menció de ‘república’ i ‘presos polítics’ ha provocat la ira dels diputats de Vox i el PP. Aquest redactor ha vist i sentit coses des de la tribuna de premsa que normalment no es veuen per la televisió: ‘Què diu, què ha dit?’, cridava la bancada del PP quan Gerardo Pisarello prometia el càrrec en català ‘pels valors republicans’. ‘La República no existeix!’, cridava Albert Rivera a Jordi Sànchez, a qui tenia a un metre, quan prometia el càrrec així: ‘Des del compromís amb el diàleg i amb lleialtat al mandat de l’1 d’octubre, com a pres polític, ho prometo’. ‘Està filmant, està filmant!’, alçaven la veu molts diputats histèrics quan veien que diputats independentistes enregistraven la intervenció amb els mòbils, cosa no permesa, i que després ho pujaven a les xarxes. Prump! Prum! Prum! Se sentia quan desenes de mans interrompien la promesa d’Oriol Junqueras: ‘Des del compromís republicà, com a pres polític i per imperatiu legal, sí, ho prometo.’ L’elefant groc no parava de créixer davant totes aquestes intervencions. Batet no ha cridat a l’alto els diputats independentistes perquè, tal com ha dit amb raó a un queixós Albert Rivera, d’una manera o d’una altra tots havien promès complir la constitució espanyola i, per tant, res a dir amb les variants. L’elefant groc, de fet, té els seus límits. I els independentistes no són els únics que han vestit la seva promesa. Vox, per exemple, ha fet servir la fórmula: ‘Per Espanya, ho prometo!’ I els comuns han fet servir aquesta altra: ‘Per la democràcia, pels drets socials, ho prometo’ (tot i que Pablo Iglesias hi ha afegit un ‘per España’). Una diputada del PP ha votat ‘per Galícia i Espanya’, i un socialista ‘per Espanya i per la hispanitat’. I així, una llarga llista de maneres de jurar o prometre una constitució que necessita molta policia per a fer-se complir. Que ho expliquin, si no, als presos polítics, que han vist que quan s’acabava l’acte vuit policies (o funcionaris de seguretat, no ho sé) els venien a buscar. Mentre acabaven les abraçades amb altres diputats – bàsicament bascs, valencians, gallecs, de Podemos i entre ells (sí, diputats d’ERC i Junts per Catalunya abraçant sense distinció!)– quatre homes i quatre dones han acompanyat Junqueras, Sánchez, Rull i Turull fora de l’hemicicle. Els han fet el sandvitx, els han conduït cap al furgó policíac i han enfilat el camí de la presó. Enrere deixaven un hemicicle mig buit, la cara trista d’Enric Juliana, una trompa llarga, unes orelles grosses i una cua balancejant-se.

Summary: Un elefant groc entra al congrés dels diputats espanyol


Esquerra Unida i Alternativa (EUiA) prepara una campanya en suport al seu coordinador general, Joan Josep Nuet, de cara al judici al TSJC per haver estat membre de la mesa del parlament que presidia Carme Forcadell. Segon ha sabut l’ACN, aquesta iniciativa està dirigida a ‘expressar la repressió de l’estat davant de la voluntat de decidir de Catalunya’ i pretenen que mostri la ‘solidaritat transversal’ del sobiranisme. La campanya, que estarà impulsada des de la Fundació l’Alternativa –el think tank proper a EUiA–, també busca aconseguir fons per finançar el cost de la defensa jurídica de l’actual diputat de Catalunya en Comú-Podem (CatECP). Aquesta iniciativa es presentarà en conferència de premsa al Col·legi de Periodistes de Catalunya el dilluns 4 de febrer, i hi seran presents Nuet i Adelina Escandell, presidenta de la Fundació. Joan Josep Nuet està acusat de desobediència per la fiscalia pel seu paper a la mesa del parlament en la passada legislatura.

Summary: EUiA prepara una campanya de suport a Nuet pel judici al TSJC


L’homenatge a les víctimes dels atemptats del 17-A a Barcelona va estar marcat per l’intent de convertir-lo en un acte d’adhesió a la monarquia espanyola, pretensió evitada gràcies a la presència d’una gran pancarta que recordava que Felipe VI no era benvingut als Països Catalans, l’absència de públic i l’incident que Felipe VI mateix va protagonitzar en saludar les autoritats catalanes. El vice-president del Parlament, Josep Costa, es va refusar a encaixar-li la mà i en aquesta entrevista a VilaWeb explica en detall què va passar. —Ho teníeu pensat això de no saludar Felipe VI o va ser improvisat? —Jo anava amb la idea de no saludar-lo, però no estava previst. M’hi vaig trobar per sorpresa. —La vau improvisar, doncs? —Aquella salutació no era prevista. No figurava en el protocol de l’acte. La fila d’autoritats era darrere de les víctimes com a símbol del suport envers elles. En cap moment ningú no va considerar de fer aquesta salutació. Jo hi era per a retre homenatge i donar suport a les víctimes. A ningú més. —I com va passar? —De sobte vaig veure que el rei donava la mà a tothom. Jo era en posició de respecte envers les víctimes al llarg de tot l’acte, amb les mans creuades. I m’hi vaig mantenir. —I ell? —Ell em va dir alguna cosa així com que la situació política no canviaria si jo el saludava i vaig moure el cap indicant que no el saludaria. Hi va insistir però no vaig canviar d’actitud. —El president Torra l’havia saludat abans… —El president Torra l’havia saludat per presentar-li Laura Masvidal, l’esposa del conseller Forn. Va ser una manera molt elegant i molt clarificadora de posar en relleu la repressió. Laura Masvidal li va dir que no era ella la qui havia de ser allí sinó el conseller. Em va semblar un gest magnífic. —El vostre gest va aturar les salutacions? —Jo no m’hi vaig fixar, però els consellers, que venien a continuació, m’han explicat que ja no els va saludar. —I vós vau saludar la resta de la delegació espanyola? —El president Pedro Sánchez no em va saludar. Ho va veure tot en primera fila i potser va pensar que jo tampoc no el saludaria. De la resta vaig saludar els qui em saludaven… —Algú ho va interpretar com si fos de mala educació o contra el protocol? —Jo hi vaig ser convidat, com tothom, per honorar les víctimes i simplement em va semblar que no tocava de fer cap passadís d’honor al rei en aquell moment, sobretot quan no era previst. —Com va ser vista la presència de la pancarta que afirmava en anglès que el rei d’Espanya no és benvingut als Països Catalans? —La pancarta estava molt bé i era impossible de no veure-la. —I el comportament d’aquest grupet d’espanyolistes que cridaven i insultaven? —Causava vergonya aliena. Tothom estava molt incòmode. —Tothom o els polítics independentistes? —Tothom amb qui vaig parlar trobava que aquell era un comportament molt inapropiat, molt irrespectuós envers les víctimes de l’atemptat. —Ahir matí vàreu ser en l’acte d’homenatge de Cambrils. Xavier García Albiol hi va protagonitzar un altre incident amb el president Torra… —No en faria un gra massa. El PP no es comportava mai així però ara ha de competir amb la dinàmica ultra de Ciutadans. Jo no donaria massa importància a això que ha passat. En tot cas ha estat fora de lloc haver aturat el cap de la Generalitat quan havia de presidir un acte protocol·lari, però res més… —A la plaça Catalunya va impressionar l’absència de gent. Pràcticament només hi havia les víctimes i les famílies, les autoritats i els grupets ultres… —És una gran llàstima. Les víctimes de l’atemptat mereixen un gran homenatge amb participació popular que no es va poder fer perquè varen convertir la plaça de Catalunya en una fortalesa. A La Rambla sí que es va poder veure aquesta expressió de simpatia de la gent. —Als Lledoners també va haver-hi prou gentada. —Les entitats sobiranistes van tornar a demostrar que són les qui tenen la capacitat de mobilitzar la ciutadania. Algú va voler convertir la cerimònia de la plaça de Catalunya en una manifestació de suport al rei d’Espanya i és evident que en va fer allunyar el públic.

Summary: Josep Costa: ‘No tocava de fer cap passadís d’honor al rei ni era previst’


El secretari d’Organització del PSOE, José Luis Ábalos, ha defensat que l’acord amb ERC s’emmarca en un ‘escrupolós respecte de la legalitat vigent’ i ha assegurat que ‘una consulta no és un referèndum d’autodeterminació’. El dirigent socialista ha rebutjat que la consulta sobre els acords als quals puguin arribar el govern català i espanyol en la mesa de diàleg pugui qüestionar la ‘sobirania nacional’ de l’estat espanyol si no que se cercaran acords que suscitin ‘una major adhesió de la societat de Catalunya’. En una conferència de premsa després de l’executiva dels socialistes, Ábalos ha defensat que parlar d’ordenament jurídic i no explícitament de constitució al document de l’acord és molt més inclusiu perquè ‘inclou totes les normes’, també la carta magna. I ha afirmat que és el text és ‘expressió de la vigència, fortalesa i potencialitat de la democràcia i l’ordenament constitucional’. Ábalos ha remarcat que el fet que el PSOE estigui disposat a debatre qualsevol iniciativa no vol dir que ho estigui a admetre’n qualsevol. ‘Seguim mantenint la nostra posició sobradament coneguda’, ha dit, encara que ‘el marc polític vigent no és una cotilla’. És a dir, que el PSOE manté la seva postura de defensa del manteniment de la integritat territorial de l’estat espanyol i la seva posició contrària a una consulta sobre la independència de Catalunya. D’altra banda, Ábalos ha explicat que l’acord amb ERC és per facilitar la investidura però no la governabilitat encara que ha afirmat que si la mesa de diàleg avança, tindrà com a conseqüència acabar assolint acords en l’àmbit pressupostari. Pel que fa a polítiques socials, Ábalos ha concretat que han abordat amb ERC durant la negociació la derogació de la reforma laboral, la ‘llei mordassa’ i la llei d’eutanàsia i que constituiran una comissió de treball al congrés espanyol per explorar acords en altres polítiques d’àmbit social i econòmic.

Summary: El PSOE afirma que l’acord amb ERC respecta la legalitat i que ‘una consulta no és un referèndum d’autodeterminació’


Si voleu rebre al vostre correu aquest report diari de VilaWeb sobre el coronavirus 2019, cada vespre a les 22.00, apunteu-vos-hi ací. Per a tenir la informació actualitzada al moment, consulteu el Directe de VilaWeb. n dies com els que vivim, és més necessari que mai defensar un periodisme independent i sense por de ser crític amb el poder. Si voleu donar suport al model de VilaWeb, feu-vos-en subscriptors. Què ha passat avui? Avui s’han registrat dos morts més al País Valencià i 27 al Principat. El nombre de morts pel SARS-CoV-2 al país ja és de 108 persones. D’altes, també n’hi ha hagut 108, fins ara. Tanmateix, el sistema sanitari és al límit i la Generalitat de Catalunya ja ha fet una crida a sanitaris jubilats, pendents de plaça i estudiants de l’últim curs de medicina i infermeria perquè donin suport als treballadors de la sanitat pública. Per una altra banda, la Generalitat Valenciana ha anunciat que construiria tres hospitals a València, Castelló i Alacant amb una capacitat total de 1.100 llits més per a contribuir a alleujar el sistema. Enmig del confinament, avui s’ha fet el Festival de Balcons per a celebrar Sant Josep al País Valencià. Milers de músics han tocat simultàniament el dia que havia d’haver estat el dia gran de les falles. Al món, la mortalitat continua sense fre a Itàlia. Avui hi ha hagut més de 700 morts i en total ja en té 3.405, de manera que ja supera la Xina (3.245). En el recompte mundial, la Covid-19 ja s’acosta a les 10.000 morts. Fruit d’una decisió molt important, Àustria ha aïllat el Tirol, una de les principals zones turístiques del país, que toca amb Itàlia. Amb mig miler de casos, el Tirol és el principal focus de contagi del país. Mentrestant a Madrid continuen augmentant els casos i les morts; i l’estat espanyol, que refusa de tancar aquesta ciutat, s’acosta inexorablement al miler de defuncions, una barrera que causa una gran impressió. Avui el president de la Generalitat de Catalunya, Quim Torra, de la Casa dels Canonges estant, ha denunciat a la BBC la negativa del govern espanyol a confinar el Principat. El govern de Pedro Sánchez continua refusant d’aplicar al Principat allò que ja ha fet a les Illes, però avui l’exèrcit espanyol s’ha desplegat també al Principat amb l’objectiu, segons que han dit, de desinfectar el port i l’aeroport de Barcelona. La Unitat Militar d’Emergències ja s’havia desplegat abans a València i Palma, i avui ha arribat a Barcelona tot i l’oposició de la Generalitat, que insisteix en la necessitat del confinament i diu que els Mossos i les policies locals ja fan complir les restriccions de l’estat d’alarma. El coronavirus, finalment, també té efectes sobre la repressió de l’estat espanyol contra l’independentisme. La justícia belga ha decidit d’ajornar les vistes contra el conseller Lluís Puig i contra Valtònyc indefinidament. Per una altra banda, a primera hora del matí el govern espanyol ha filtrat que els presos polítics podrien romandre a casa mentre duri la pandèmia. Tanmateix, la Generalitat ha desmentit que fos possible i Institucions Penitenciàries, que depèn del ministre espanyol Fernando Grande-Marlaska, ha emès una nota oficial aclarint que només s’hi podrien estar els reclusos classificats en tercer grau penitenciari. Ah! i la Guàrdia Civil ha multat una persona a Manresa perquè se li adreçava en català… L’editorial de Vicent Partal: ‘Els militars espanyols més val que no ens parlen de valors…‘ La píndola de Jordi Goula sobre l’economia: Jo no pago, tu no pagues, ell no paga… L’administració no em paga, jo no puc pagar els meus proveïdors, ells no poden pagar els seus… Vet aquí una cadena que quan s’engega és molt difícil d’aturar. Ja vam tenir l’experiència a la crisi de 2010, quan les administracions públiques pagaven de mitjana a més de cent cinquanta dies, la qual cosa va significar l’estrangulament de l’activitat –i en molts casos la mort– de centenars de milers de pimes i autònoms. I ara, com estem? Segons l’informe sobre morositat (estudi de terminis de pagament a Espanya, 2019), el termini mitjà de pagament a proveïdors va augmentar en el sector públic de dos dies –passà de 68 a 70–, i s’allunyà més dels trenta dies legals. Segons Hisenda (novembre 2019), la Generalitat tarda 42,5 dies (més els dies de tramitació de factura, que poden arribar a 30) a efectuar el pagament als proveïdors. Precisament avui he rebut una nota de la Plataforma Multisectorial contra la Morositat, en què es calcula que ‘només el pagament per part de les administracions catalanes de les factures del mes en curs i de les factures pendents de pagament de mesos anteriors, suposaria una injecció de liquiditat en la nostra economia de més de 2.400 milions d’euros. En l’àmbit estatal, aquest total puja a 14.000 milions’. Deu n’hi do! El president de la plataforma, Antoni Cañete, recorda que aquesta injecció de liquiditat ‘no significaria cost addicional per a les arques públiques i serviria per a atendre els pagaments pendents dins dels límits legals de pagament’. Em sembla bona idea –i justa–, perquè tindria un efecte molt positiu i immediat. Però no se si avui hi ha prou diners per a fer aquests pagaments amb rapidesa. És clar que amb els 200.000 milions que va prometre Pedro Sánchez… La redacció de VilaWeb us recomana avui aquests articles i enllaços: – VilaWeb: Així és com bloca les remeses de màscares el govern espanyol – Wired: Cursa dels fabricants de respiradors per a evitar una possible escassetat (en anglès) – Público: Com aplanar la corba? Què revelen les experiències dels països (en portuguès) – The Straits Times: Coronavirus: dilluns reobren les escoles i guarderies de Singapur (en anglès) – National Public Radio (NPR): Les autoritats xineses admeten una resposta inadequada als primers advertiments de coronavirus (en anglès) – CNN: Facebook té un problema de coronavirus: WhatsApp (en castellà) – The New Zealand Herald: Coronavirus: Nova Zelanda, un refugi per als superrics que arriben amb avions privats (en anglès) – RTÉ: La Xina no té casos domèstics de coronavirus per primera vegada (en anglès) Quines han estat les notícies més destacades sobre la crisi que us hem ofert avui? – La Generalitat construirà tres hospitals a València, Castelló i Alacant amb 1.100 llits – Sánchez desplega l’exèrcit a Catalunya per desinfectar el port i l’aeroport de Barcelona – La justícia belga ajorna indefinidament les vistes del conseller Lluís Puig i Valtònyc pel coronavirus –  Impedeixen que un avió procedent de Madrid aterri a Guayaquil pel risc de coronavirus – 195 casos i dos morts més pel coronavirus al País Valencià – Àustria tanca el Tirol argumentant que és el principal focus de contagis – Oriol Mitjà respon a una difamació d’El Periódico amplificada per Iceta – El conseller Bargalló avisa que no hi ha data per a reprendre les classes – Aclariment sobre la confusió per la situació dels presos polítics – Salut fa una crida als sanitaris jubilats, als pendents de plaça i a estudiants d’últim curs d’Infermeria i Medicina –  El Festival dels Balcons omple de música el País Valencià –  El discurs paròdic de Felipe VI on reconeix els ‘tripijocs’ amb l’herència de son pare –  Oriol Mitjà explica a la BBC l’assaig clínic català contra el coronavirus –  El president Torra denuncia a la BBC la negativa del govern espanyol a confinar Catalunya Quin és el recompte actual d’afectats i morts? A tot el món, les darreres xifres són de 242.017 casos confirmats i 9.991 morts. Del total de casos, 86.714 ja es consideren guarits, segons dades de Worldometer. Els estats més afectats són: —La Xina, amb 80.928 casos i 3.245 morts. —Itàlia, amb 41.035 casos i 3.405 morts. —L’Iran, amb 18.407 casos i 1.284 morts. —L’estat espanyol, amb 17.963 casos i 830 morts. —Alemanya, amb 15.320 casos i 44 morts. A l’estat francès hi ha 10.995 casos i 372 morts. Als Països Catalans hi ha 4.469 casos i 108 morts. —Al Principat, 3.270 casos i 82 morts (568 casos i 27 morts més que no ahir). —Al País Valencià, 921 casos i 24 morts (195 casos i 2 morts més que no ahir). —A les Illes, 169 casos i 2 morts (57 casos més que no ahir). —A Catalunya Nord, 35 casos (9 casos més que no ahir). —A Andorra, 74 casos (21 casos més que no ahir). *No hi ha dades separades sobre la Franja de Ponent i el Carxe. Els enllaços i les dades a tenir sempre a mà: –  L’evolució del coronavirus a tot el món: quants casos n’hi ha? – Tots els rumors sobre el coronavirus que no us heu de creure – Per què és impossible de saber ara quina és la mortalitat real del coronavirus? – Coronavirus: per què rentar-se les mans amb sabó és tan eficaç? – Quin efecte pot tenir en les embarassades i els seus nadons? – Coronavirus: com podem netejar el telèfon mòbil? – Consells per als qui hagin d’aïllar-se pel coronavirus i per als familiars – Gossos i gats poden contreure o transmetre la Covid-19? – ‘Coronavirus’ o ‘Covid-19’? Com n’hem de dir? – Vegeu la informació de la Generalitat Valenciana – Vegeu la informació de la Generalitat de Catalunya – Vegeu la informació del Govern de les Illes Balears – Vegeu la informació del Govern d’Andorra – Vegeu la informació de l’estat espanyol – Vegeu la informació de l’estat francès – Vegeu la informació de l’Organització Mundial de la Salut (OMS)

Summary: El report diari sobre el coronavirus: el nombre de morts supera el centenar, mentre comencen a créixer les altes


Espanya no en traurà res de fer la vida més difícil a una Escòcia independent que vulgui entrar a la Unió Europea. Aquest és un punt de vista que cada vegada pren més cos en la premsa internacional i en les institucions comunitàries. I també el govern espanyol és conscient del pragmatisme de Brussel·les en cas que hi hagi un nou estat independent (com podria passar amb Escòcia) i se l’aplica a si mateix. Això no impedeix la gesticulació política necessària quan a Catalunya el govern i la majoria parlamentària preveu un referèndum sobre la independència aquest setembre. I per això el ministre d’Afers Estrangers, Alfonso Dastis, s’afanyava a dir, l’endemà de l’anunci de Nicola Sturgeon d’un segon referèndum, que Escòcia ‘s’hauria de posar a la cua’ per a poder ser membre de la UE si esdevingués independent. Però fora dels focus la posició és diferent. Ho veiem expressat en articles publicats aquesta setmana en diaris com The Guardian i el Financial Times i a la BBC. Tots mitjans britànics, per cert. Aquest article de The Guardian cita fonts comunitàries per dir que una Escòcia independent hauria de demanar l’accés a la UE. Ara, de la mateixa manera diu que des de dins de les institucions comunitàries ‘no pensen pas que Escòcia tingués gaire problemes si volgués entrar a la UE. Com a part d’un estat membre, ja compleix els criteris d’entrada i és previst que passi davant d’altres estats que són a la cua per a ser membres de la UE com Sèrbia i Albània’. El diari cita declaracions del cap executiu del think tank European Policy Centre, Fabian Zuleeg: ‘Una Escòcia independent hauria d’entrar en el procediment d’accés, o sigui que no seria  automàtica. Des del moment que Escòcia compleix amb escreix els criteris per a ser membre seria un procés relativament àgil.’ Aquest mateix article fa notar que el govern espanyol va expressar una posició molt dura envers Escòcia l’endemà mateix del referèndum del Brexit, dient que si el Regne Unit surt de la UE, Escòcia també en sortirà. Però afegeix: ‘Aquesta posició s’ha suavitzat des de la votació del Brexit. Els polítics i diplomàtics europeus són més comprensius amb Escòcia, i no es preveu que Madrid utilitzi el poder de vet en les aspiracions europees d’un país que compleix els requisits per a ser-ne membre.’ La confessió de González Pons a la BBC I en aquest sentit recorda unes declaracions que va fer públiques la BBC aquest cap de setmana passat. El periodista de la BBC Nick Eardley va informar que l’eurodiputat del PP Esteban González Pons li havia dit que Espanya no vetaria l’entrada a la UE d’una Escòcia independent. Segons el periodista, Pons li va dir això sobre l’Escòcia independent: ‘Si en un futur vol tornar  haurà de seguir el mateix procediment  que qualsevol altre país.’ Una declaració no gaire diferent del que ja havia comentat fins ara, però després Eardley li pregunta específicament pel vet i Pons respon: ‘No, perquè si penses en Catalunya la situació és molt, molt i molt diferent de l’escocesa.’ És la mateixa posició que va expressar l’ex-ministre d’Afers Estrangers espanyol, José Manuel García-Margallo. Unes setmanes abans de la votació sobre la permanència a la UE, Margallo va dir que ‘Escòcia demanaria la independència per poder-se quedar a la UE’, en cas de victòria del Brexit. El govern espanyol serà pragmàtic, perquè la UE serà pragmàtica en cas d’independència d’Escòcia. ‘Seria erroni de suposar que Madrid ja està compromesa amb un vet a l’adhesió escocesa a la UE’, diu el corresponsal del Financial Times Tobias Buck en un article al seu bloc. El periodista recorda que durant el referèndum escocès del 2014 el govern de Rajoy va dir que exerciria el vet per impedir l’accés d’una Escòcia independent a la UE. ‘Però en alguns despatxos, un vet d’Espanya contra l’adhesió d’Escòcia no era considerat com una cosa certa. I això també se sent ara.’ Un altre punt de vista és el del periodista de The Guardian Giles Tremlet sobre aquesta qüestió. Per Tremlet, el govern de Rajoy ha esdevingut una nosa per als independentistes escocesos que veuen en el segon referèndum la manera de romandre a la UE abans no es faci efectiu el Brexit. L’anunci de Sturgeon aquesta setmana preveia el referèndum entre la tardor del 2018 i la primavera del 2019, és a dir, just abans de la signatura final del Brexit, prevista per al març del 2019. El periodista de The Guardian considera que aquesta capacitat de vet que té Espanya és l’arma que utilitza Rajoy, ‘el principal argument’, per a mirar d’aturar l’augment del sentiment independentista a Catalunya. L’argument de la por. Però també opina que aquest argument no acabarà essent creïble a Europa si Escòcia espera a fer el referèndum just després del Brexit. Ho veu així: ‘Els independentistes escocesos no haurien de perdre l’esperança. Si tenen paciència i esperen al Brexit, tindran millors opcions d’un retorn ràpid a la UE. Al contrari que altres estats candidat a entrar-hi, les lleis escoceses ja compleixen els requeriments necessaris. I Espanya hi guanyaria molt poc de fer difícil la vida a un país que s’hauria independitzat legalment fora de la UE.’

Summary: Espanya topa amb el pragmatisme de la UE en l’intent de vetar Escòcia


La batllessa de Barcelona, Ada Colau, ha ofert la ciutat com a ‘port segur’ per a acollir el miler de migrants que, segons Open Arms, van a la deriva i sense armilles salvavides en set embarcacions a la Mediterrània. Colau ha denunciat: ‘Itàlia pretén deixar-les en mans de Líbia, on es tortura, viola i esclavitza la gent.’ Per aquesta raó, la batllessa ha fet una crida al president del govern espanyol, Pedro Sánchez, i a la vice-presidenta, Carmen Calvo, perquè ajudin Open Arms a salvar vides. Ahora mismo más d 1000 personas a la deriva en 7 barcas e Italia pretende dejarlas en manos d Libia, donde se tortura, viola y esclaviza a las personas.Gobierno d @sanchezcastejon @carmencalvo_ ayuden a @openarms_fund a salvar vidas! Barcelona se ofrece como puerto seguro https://t.co/RCbunmIsjm — Ada Colau (@AdaColau) June 24, 2018 L’ONG ha denunciat que s’havien ofert a Itàlia per salvar els migrants i que Roma els ha respost que no els necessiten. 🔵 #UPDATE Cerca de 1.000 personas a la deriva. MRCC Roma lanza avisos a todos los barcos de la zona y, cuando pedimos instrucciones desde nuestro barco de salvamento nos dicen que “no somos necesarios” Si ya no quieren barcos que salven vidas, ¿qué buscan?#BackOpenArms https://t.co/2EIHsFbedg — Proactiva Open Arms (@openarms_fund) June 24, 2018 Diumenge passat, el port de València va rebre més de mig miler de persones del vaixell Aquarius. El batlle, Joan Ribó, havia ofert la ciutat com a port d’arribada. Igual com aquesta vegada, Itàlia havia refusat d’acollir els immigrants. El govern espanyol va autoritzar València a rebre’ls, tot i que va reconèixer que els aplicaria la llei d’estrangeria i que, per tant, alguns serien tancats en centres d’internament d’estrangers i després expulsats de l’estat espanyol.

Summary: Colau ofereix Barcelona com a ‘port segur’ per a acollir el miler de migrants que van a la deriva a la Mediterrània


Avui els ciutadans de l’Antiga República Iugoslava de Macedònia voten en referèndum si el seu país pren oficialment el nom de Macedònia del Nord. El plebiscit sorgeix d’un acord entre Macedònia i Grècia per a tancar la disputa històrica entre tots dos respecte de la denominació oficial que ha de tenir aquesta república. El juny, els governs de Zoran Zaev, de Macedònia, i d’Alexis Tsipras, de Grècia, van signar el pacte per fer realitat la votació. Malgrat que és consultiva, el seu resultat podria ser clau en un procés que es preveu que sigui complicat, perquè necessita canvis en la constitució del país eslau. Zaev i el seu govern, socialdemòcrata, han fet campanya a favor del ‘sí’. El ‘no’, en canvi, és defensat, entre més, pel cap de l’estat, Gjorge Ivanov, perquè era contrari a l’acord amb Grècia. Tot i això, Ivanov va anunciar aquesta setmana que, directament, no participarà en la votació. Les enquestes preveuen la victòria del ‘sí’. Però amb això no n’hi ha prou, perquè cal que més d’un 50% dels votants registrats hi participin, cosa que no és clara. Si se supera aquesta fase, serà el parlament qui haurà d’aprovar amb una majoria de dos terços de la cambra el canvi constitucional que requereix. Un conflicte històric La República de Macedònia va declarar la independència el 1991, en la descomposició de l’antiga Iugoslàvia. Va ser aleshores quan Grècia va argumentar que el nom del veí del nord era el mateix que la seva pròpia regió de Macedònia i que això creava ambigüitat sobre cada territori. El motiu de la disputa ve de lluny i es remunta a la història antiga, quan tot plegat formava part d’una mateixa província romana anomenada Macedònia, establerta l’any 168 aC.

Summary: Avui Macedònia vota en un referèndum sobre el canvi de nom del país


Quan faltaven dos minuts per les deu del vepre, Josep Manel Ximenis, regidor de la CUP i portaveu de la comissió organitzadora de la consulta d’Arenys de Munt per la independència, n’anunciava els resultats: el sí obtenia un 96% dels vots i el no, un 2,28%, sobre una participació del 41%. El miler d’aplegats a l’entrada del Centre Moral va esclatar i va celebrar la victòria del sí com un primer pas cap a fites més ambicioses… Així comença l’ampli reportatge que VilaWeb TV va publicar l’endemà de la consulta d’Arenys de Munt sobre com fou possible arribar a posar aquella primera pedra, salvant un munt d’obstacles. Deu anys després, recuperem aquella crònica audiovisual dels fets, amb les veus dels veïns que votaven per primera vegada sobre la independència de Catalunya, i amb les d’alguns altres protagonistes d’aquella jornada, com Oriol Junqueras, Vicent Sanchis, Mònica Sabata, Joan Carretero, Èric Bertran, Àngel Colom, Alfons López Tena, Patrícia Gabancho, Carles Móra, Joan Laporta… La consulta d’Arenys de Munt, com la determinació d’un poble va despertar un país

Summary: VÍDEO: ‘Arenys de Munt, la pel·lícula dels fets’, deu anys després


El líder de Podem, Pablo Iglesias, ha justificat la moció de censura per la ‘dignitat democràtica davant de corruptes sense escrúpols que creuen que poden riure’s d’Espanya cada dia des de la tribuna del congrés’. Ha assegurat que, encara que no tiri endavant, la moció de censura assenyala el futur i mostra una Espanya que està ‘obrint-se pas’ i que està per sobre de les corts. A més, ha titllat Rajoy de ‘saquejador’. Podem havia convocat una manifestació a la Puerta del Sol de Madrid per a donar suport a la moció de censura al govern espanyol. Milers de ciutadans han acudit a la crida del partit d’Iglesias, que ha tornat a demostrar la seva capacitat de mobilització.

Summary: Vídeo: La intervenció de Pablo Iglesias a la Puerta del Sol


Amatrice és el poble més afectat pel fort terratrèmol que ha sacsejat el centre d’Itàlia aquesta matinada i hi ha deixat més d’un centenar de morts. El 70% de les cases d’Amatrice han quedat destruides. El batlle del poble, Sergio Pirozzi, ha explicat al matí: ‘Amatrice ja no existeix (…) s’han enfonsat edificis, això és un veritable drama (…) Se senten veus entre les runes, la situació és dramàtica.’ Tot seguit, en un interactiu, us oferim les imatges de l’abans i el després del terratrèmol.

Summary: La destrucció d’Amatrice: l’abans i el després del terratrèmol


El conseller d’Hisenda i Model Econòmic, Vicent Soler, ha dit que el pressupost de la Generalitat per al 2020 que prepara el Consell conjugaria els principis de realitat i reivindicació. Soler ha defensat que seria un pressupost responsable i rigorós amb la realitat dels ingressos, atès que les xifres de lliuraments a compte de l’estat per a l’any que ve són encara aproximacions. No obstant això, ha dit que no renunciarien ‘ni a un gram de voluntat reivindicativa’. Això vol dir que els comptes inclouran els 1.325 milions que l’estat espanyol deu al País Valencià, perquè són la garantia que els valencians tinguin una despesa en serveis bàsics igual a la mitjana de la resta d’espanyols, i no se’ls maltracti. Per la seva banda, la vice-presidenta del Consell, Mónica Oltra, ha manifestat que l’objectiu primer i irrenunciable de l’executiu era garantir i consolidar els drets dels valencians, i sobre aquest principi s’elaborarà el pressupost. D’altra banda, el titular d’Hisenda ha garantit, a preguntes dels periodistes, que la Generalitat detallarà com més aviat millor els ajustos pressupostaris de 365 milions.

Summary: Soler garanteix que el pressupost del 2020 inclourà els 1.324 milions que deu l’estat espanyol


Avui al vespre a Hollywood, la cuina del Celler de Can Roca protagonitzarà un dels àpats més destacats que se celebren al voltant de la gala dels Oscar. Es tracta del sopar benèfic que organitza la fundació del músic Elton John, dedicat a recaptar diners per a la recerca sobre la sida. L’any passat, el sopar, multitudinari (al voltant de vuit-cents comensals i potser enguany s’arribarà a mil), va recaptar set milions de dòlars. Enguany és l’edició que en fa vint-i-cinc. És la primera vegada que la cuina catalana arriba a l’espinada del glamur que envolta la gala dels Oscar. Per a aquesta ocasió, els germans Roca han volgut preservar la seva personalitat culinària, des de la cuina mediterrània, combinant la tradició amb l’elegància i finor de la cuina d’avantguarda que els caracteritza. Aquesta és la millor manera de presentar-se, la genuïna, que fa valor internacional d’allò que és local. Joan Roca ho ha explicat així: ‘Cuinarem amb productes locals ‒de la zona de Califòrnia‒ i hi portarem l’esperit de la nostra cuina.’ El menú: un brioix al vapor de tòfona, un caneló a l’estil dels de la mare dels germans Roca, amb pularda, però amb una pasta més fina; consomé vegetal a baixa temperatura amb vieira; llobarro amb una salsa de Chardonnay d’un dels vins de Marimar Torres, que té celler a Califòrnia; i un filet de vedella amb una salsa amb vi de garnatxa del Priorat. Tancarà l’àpat uns llevants clàssics i rocambolescs de Jordi Roca, ‘Cromatisme taronja’, amb elements cítrics i també pastanaga i carabassa. Els vins que es beuran no seran una tria de Josep Roca, sinó que formaran part de l’esponsorització de l’acte. Cromatisme taronja. Em pregunto com s’ha d’afrontar un sopar així. Tècnicament no ha de ser més complicat un sopar de mil persones que un de sis, com així ho va demostrar el mateix Celler de Can Roca amb l’àpat d’El Somni. Però, com s’ha imaginat aquest sopar perquè funcioni com un rellotge? Els germans Roca ho han anat explicant: seran cinquanta cuiners per organitzar l’àpat dels vuit-cents comensals. EL BBVA va patrocinar les diferents gires gastronòmiques dels estius dels germans Roca i el seu equip per mig món, també a la zona de Califòrnia. El seu pas per San Francisco ara fa dos anys els va permetre de conèixer el territori, els seus productes i també restaurants i empreses de restauració. Una d’aquestes empreses, Rockwell, que té experiència en aquests esdeveniments, treballa amb l’equip del celler. Però per entendre l’idioma de la cuina, la filosofia i les tècniques que empra el celler de Can Roca, dos dels xefs de Rockwell, Martín González i John Feltz, han fet una estada d’uns dies al restaurant de Girona. Amb tot, més enllà de la tècnica i la gestió de l’organització, sembla que el repte més decisiu ha estat adaptar-se a les diferents intoleràncies i al·lèrgies que pateixen part dels convidats i donar resposta a la seva varietat d’opcions culturals i religioses (hàbits gastronòmics vinculats a cultures, costums, religions ‘i egos també’, segons Josep Roca), que és un plus afegit de dificultat i d’intensitat. Però per aquests germans, els reptes són estímuls. També podeu llegir aquesta entrevista a Josep Roca

Summary: La cuina del Celler de can Roca arriba a la gala dels Oscar


La Unió de Llauradors i Ramaders ha traslladat avui a la Conselleria d’Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball que proposi al govern espanyol la paralització dels acords de la Unió Europea amb tercers països ‘mentre no s’asseguri que els mercats d’origen i de destinació operin sota les mateixes normes, i no com fins ara on sempre els països tercers obtenen avantatges competitius’. Així ho han plantejat representants de l’organització agrària en referència al recent acord de la UE amb els països integrants de Mercosur (Argentina, Brasil, Uruguai i Paraguai). A la reunió han participat el conseller d’economia, Rafa Climent, i la directora general d’Internacionalització, Mª Dolores Parra. Per a la Unió, ‘probablement l’acord beneficiï a altres sectors de l’economia valenciana, però per descomptat no a l’agrari’. Es tracta d’una branca d’activitat que, segons la seva opinió, ‘la Generalitat ha de contemplar com a clau econòmicament, però també com a fonamental per vertebrar el territori i per mantenir el medi ambient i el paisatge’. Sota aquest prisma, el secretari general i secretari tècnic de la Unió de Llauradors, Carles Peris i Joanma Mesado, respectivament, han insistit en la trobada en la necessitat ‘d’evitar la discriminació’ dels productors agraris del País Valencià en els acords comercials entre la UE i països tercers. Per aconseguir-ho, l’organització veu necessari que la UE analitzi abans ‘les possibles condicions socials que atemptin contra la carta dels drets humans’, així com els ‘processos productius contaminants o productes nocius per a la salut humana (matèries actives de pesticides o hormones) i els processos de distribució que impliquin elevades petjades de carboni’. Com a proposta concreta, la Unió advoca per l’obligatorietat d’una taxa compensatòria per als productes agropecuaris que entrin en territori comunitari procedent de països on les normatives ambientals siguin ‘més permissives’ que la que estableix la Unió Europea.

Summary: La Unió de Llauradors demana la paralització de l’acord UE-Mercosur si no s’equiparen les condicions