Investigadors de la Universitat Central de Florida (UCF) han desenvolupat un programa informàtic per a comptar amb gran precisió els nombre d’assistents a les grans manifestacions. Van provar-lo a la Via Lliure del 2015, que va omplir més de cinc quilòmetres de la Meridiana de Barcelona. L’estudi, que s’ha fet amb el suport de la Universitat Pompeu Fabra, conclou que hi havia 530.000 persones. Fins ara, el recompte de multituds a gran escala era feixuc i hom trigava a obtenir-ne els resultats. Les imatges aèries es dividien per seccions i es comptaven els caps que hi havia per polzada. Amb aquest programa informàtic, el procés s’automatitza i es poden obtenir resultats en trenta minuts. Si aquesta tècnica pot implantar-se, les dades obtingudes seran més objectives que les que fins ara donaven els organitzadors i la policia. Segons els investigadors, aquesta tècnica és important perquè pot ajudar els organitzadors a planificar millor les grans mobilitzacions i prendre les mesures necessàries.

Summary: Segons un còmput innovador, a la Via Lliure de la Meridiana hi havia 530.000 persones


Calma tensa a l’institut de secundària el Palau de Sant Andreu de la Barca (Baix Llobregat), on el curs passat la fiscalia va obrir una investigació contra nou professors. Els acusa de delictes d’odi per haver fet comentaris ‘despectius’ i ‘humiliants’ envers la Guàrdia Civil i envers alumnes fills d’agents després del primer d’octubre. Les portes del centre van tornar a obrir ahir amb els nervis propis de qualsevol inici de curs i amb la incògnita de saber quin ambient s’hi respiraria. Però enguany hi ha hagut canvis: vuit professors dels nou que eren investigats de bon començament han canviat de centre per allunyar-se del focus mediàtic. ‘L’any passat la sensació era que estàvem fiscalitzats per aquestes famílies que van desencadenar la denúncia de la fiscalia. Ens sentíem vigilats, que ens estaven a sobre’, explica una professora afectada. Vol mantenir l’anonimat i en aquest article l’anomenarem Carla. Arran de la tensió del curs passat, va decidir de canviar d’institut, tot i que ja feia anys que tenia plaça de docent al Palau. El Departament d’Ensenyament, a ella i als seus companys investigats, els va posar totes les facilitats per a canviar de centre. I això han fet gairebé tots els investigats, que han demanat una comissió de serveis per a canviar de centre durant un any. ‘Jo puc treballar, però no puc treballar aquí. Tinc ganes de recuperar les sensacions de ser una bona professora’, explica per telèfon la Carla, que va veure com l’any passat molts companys seus agafaven la baixa, per depressió o per ansietat. Després de la publicació de la investigació per part de la fiscalia i l’assenyalament dels docents al diari El Mundo –en un article titulat ‘Els professors de la infàmia’–, l’ambient es va enrarir completament a l’institut. La direcció del centre fins i tot va demanar que no es portés simbologia al centre per evitar situacions de tensió. Ahir els alumnes van començar el curs. ‘Els alumnes van veure que algun s’havien queixat per una cosa que ells no compartien. Aleshores, el relat que alguns volien construir segons el qual hi havia un assenyalament sobre els alumnes gairebé va esdevenir real. Fins llavors no havien tingut cap problema, però a partir de llavors els professors van començar a veure conflictes entre companys’, explica la Carla. Els qui sí que continuaran al Palau seran els alumnes en qüestió, que van donar peu a les investigacions de la fiscalia. Cap no ha deixat el centre. Ho explica a VilaWeb Josep Lluís Alcázar, delegat sindical de la CGT a l’institut i una de les persones que ha viscut de més a prop el conflicte des de bon començament: ‘Cap dels nanos a qui s’atribueixen algunes afirmacions no ha canviat de centre. Cap. És la prova definitiva. Si el teu fill viu en un ambient com el que has explicat, el treus del centre. Ningú no hi juga, amb els fills. Però no se n’ha anat cap. Això és determinant’. La fiscalia va començar la investigació sobre nou professors basant-se en les denúncies d’algunes famílies de guàrdies civils que tenen fills a l’institut el Palau. De primer sembla que eren divuit, però algunes es van retirar i en van quedar set. El mes de maig, precisament el dia que els pares dels alumnes de l’institut el Palau van llegir un comunicat de suport als professors, el jutge va arxivar cinc denúncies. Tanmateix, tècnicament encara són investigats perquè la fiscalia va recórrer contra la decisió. Així doncs, encara hi ha quatre denúncies vives, entre les quals la de la Carla. Nou curs i reobertura del cas Ara el cas pot tornar a rebrotar mediàticament, perquè els quatre alumnes que asseguren que van ser assenyalats pels professors se sotmetran demà a unes exploracions psicològiques per a donar testimoni dels fets. Com que tres són menors, no poden declarar directament davant el jutge i ho faran per aquesta via. El quart, que ja és major d’edat, sí que declararà davant el jutge. I el dia 28 tocarà als quatre professors encara investigats. Després de les declaracions preliminars, el jutge tindrà dues opcions: o bé arxivar el cas o bé iniciar el procés judicial. La Carla té l’esperança que s’arxivin totes les denúncies: ‘M’emmirallo molt en el cas dels professors de la Seu d’Urgell. Per mi, és calcat. En el seu cas, el jutge primer va arxivar les causes i el fiscal hi va recórrer en contra a l’audiència de Lleida, que les va tornar a arxivar totes. En el nostre cas, confio que les que no han arxivat fins ara les acabaran arxivant. Després de les nostres declaracions i les dels alumnes, el jutge reflexionarà. Estic convençuda que serà així.’ Es basa en dos motius. Per una banda, explica que no es pot demostrar de cap manera que va dir el que es diu que va dir. I, encara que ho hagués fet, no es podria considerar delicte d’odi perquè les forces de seguretat no són considerades un col·lectiu vulnerable. ‘I en el pitjor dels casos, si hem d’anar a judici, hi hauria la possibilitat de cercar testimonis per a la defensa. I en aquest cas també es desmuntaria el relat perquè els alumnes no estan gens d’acord amb això que es fa. Per tot això sóc bastant optimista.’ Amb el pas de l’estiu les diferències entre alumnes es poden haver atenuat, però les noves declaracions poden tornar a obrir ferides. La recuperació de la normalitat és la prioritat del centre i de les famílies dels alumnes, tot i que és possible que no s’aconsegueixi del tot fins que el procés judicial no s’hagi tancat del tot. ‘Girarem full, però no podrem fer-ho del tot fins que no s’hagi resolt la qüestió judicial’, opina la Carla, que està al dia de la situació del centre, tot i ser lluny de Sant Andreu de la Barca. Molts professors van tenir la sensació d’estar sota sospita en les classes que impartien, temorosos que qualsevol frase es podria utilitzar en contra seu. Per això Alcázar, de la CGT, posa l’accent en la resolució del cas. ‘Segons com acabi, el missatge que es transmeti serà incompatible amb l’objectiu d’inculcar un esperit crític entre l’alumnat. Perquè en una aula s’ha de poder parlar de tot, i és això que es va fer al Palau.’

Summary: L’institut el Palau comença el curs sense vuit professors dels nou que són investigats


Compromís ha plantejat avui una declaració institucional per a ser llegida en el ple de les Corts en la qual es manifestava el reconeixement a la lluita pels drets del col·lectiu LGTBI, així com el compromís d’impulsar en la tasca parlamentària totes les mesures necessàries per a erradicar la discriminació i violència cap a aquestes persones, text que no ha tirat avant i no ha pogut ser llegit al no comptar amb el suport de Vox. El portaveu de la coalició, Fran Ferri, ha assegurat no entendre com es pot estar en contra d’això i ha lamentat que ‘per primera vegada en cinc anys’ no s’ha tirat endavant una declaració contra la discriminació LGTBI. Segons ha comentat, Vox no ha proposat cap redacció alternativa, sinó que simplement s’ha negat a la firma. La síndica de Vox, Ana Vega, ha explicat, per la seva banda, que no se sumaran a cap declaració institucional en aquest sentit en cap punt de l’estat espanyol perquè els drets de tots els espanyols estan recollits en la constitució espanyola en termes d’igualtat i sense discriminació per sexe, raça o creença, com estableix l’article 14.Per això, ha defensat la decisió de no firmar una declaració ‘de la qual s’està fent ús partidista’ com tampoc se sumaran a una celebració, en referència a l’Orgull LGTBI, una festa per a la qual ‘s’usen fons públics que haurien d’anar destinats a altres qüestions’. El portaveu socialista, Manolo Mata, no s’ha mostrat sorprès per aquesta decisió de Vox, ja que ‘no oculten la seua posició’ i fins i tot hi ha molts que creuen que l’homosexualitat és una malaltia. ‘Són de Vox’, s’ha limitat a dir. La seva homòloga en Unides Podem, Naiara Davó, ha afegit que això és el que passa ‘quan l’extrema dreta entra en el parlament’, que es produeix ‘un retrocés en drets’, i ha preguntat a PP i Ciutadans si ‘de veres aquest van a ser els seus socis’. Per la seva banda, la síndica del PP, Isabel Bonig, ha assenyalat que han signat la declaració i ha anunciat que també plantejaran una altra en defensa de la llibertat sexual del col·lectiu LGTBI ‘en països tant d’extrema dreta com d’extrema esquerra, l’Aràbia Saudita, Veneçuela o Cuba, on no es respecta la llibertat sexual de les persones, una cosa sagrada com és sagrada la defensa del dret a la vida’. Preguntat sobre si Compromís donarà suport, Ferri ha indicat que la llegirà i s’informarà perquè hi ha coses que ‘no quadren’ amb la informació que disposa sobre determinats països. No obstant això, si tot és correcte, no tenen problema ‘a defendre els drets LGTBI ací, al Brasil, a Cuba o a Veneçuela’, encara que ha recordat les limitacions en la competència internacional.

Summary: L’oposició de Vox impedeix una declaració institucional pels drets LGTBI a les Corts


El president d’Algèria, Abdelaziz Bouteflika, ha notificat al president del Consell Constitucional la seva dimissió, segons ha informat l’agència estatal algeriana de notícies, APS. L’anunci ha arribat minuts després que el cap de l’exèrcit, Gaid Salah, reclamés l’aplicació ‘immediata’ de l’article de la constitució que permet la inhabilitació del mandatari per motius de salut. Centenars de milers d’algerians s’han manifestat en les últimes setmanes a nombroses ciutats del país per reclamar la sortida del poder de Bouteflika i el seu cercle, una onada de protestes que va començar quan el president va anunciar la seva decisió de presentar-se a un cinquè mandat.

Summary: Bouteflika anuncia la seva dimissió com a president d’Algèria


Des que es van començar a filtrar els anomenats ‘papers de Panamà’, al començament de mes, el degoteig de noms implicats en casos d’evasió fiscal no s’ha aturat. A un altre ritme, també s’han succeït des d’aleshores algunes dimissions. L’última és la del president del grup de clíniques privades Médipôle Partenaires, el nord-català Marcel Hermann, que hauria obert una societat ‘offshore’ al començament dels anys 2000 abans de crear un petit imperi de centres de salut amb gran implantació a Catalunya Nord. Deu dies després d’haver aparegut el seu nom en un article de ‘Le Monde’ sobre la gran xarxa d’evasió fiscal al Panamà, Hermann ha presentat la dimissió de la presidència de Médipôle Partenaires, el tercer grup de clíniques privades de l’estat francès, segons que informa el diari L’Indpépendant. El grup de clíniques Médipôle Partenaires va néixer l’abril del 2014 de la fusió de Médipôle Sud Santé i Médi-Partenaires. A Catalunya Nord és propietari, entre més, d’un centre mèdic a Cabestany i de dues clíniques a Perpinyà, una a Ceret i una altra a Prada.

Summary: L’empresari nord-català Marcel Hermann dimiteix pels ‘papers de Panamà’


La presidenta de Transport Metropolitans de Barcelona (TMB), Mercedes Vidal, també regidora de l’equip d’Ada Colau a l’Ajuntament, ha assegurat que el consistori no està d’acord amb el nomenament de l’exconseller Felip Puig com a president de l’empresa privada TRAM, que gestiona el Trambaix i el Trambesòs. TMB forma part del consell d’administació de l’empresa, que en un 95% és privada i Vidal explica que TMB va votar en contra el nomenament de Puig en els consells d’administració. Però TMB només té un 2,5% de les accions de l’empresa i Felip Puig, tot i el vot en contra de TMB, va ser nomenat president de l’empresa que gestionarà el Tram. El convergent Felip Puig fou nomenat president aquest dimarts. Mercedes Vidal ha expressat la seva opinió a través de la xarxa social Twitter, en un diàleg establert amb la CUP @cupnacional @TRAM_Barcelona No estem d'acord amb el nomenament de Felip Puig i de fet @TMB_Barcelona hi ha votat en contra al consell d'adm — Mercedes #EnComú (@mvidal80) December 21, 2016 L’empresa TRAM Globalvia, Alstom, FCC o Moventia són els grans accionistes de l’empresa que ha nomenant Felip Puig. Ara l’ex-conseller convergent s’haurà de posar d’acord amb l’Ajuntament de Barcelona. Tots dos comparteixen l’objectiu de tirar endavant la unió del TRAM per la Diagonal de Barcelona. El consistori va fitxar, amb aquest objectiu, al també convergent Pere Macias, ex conseller i diputat a Madrid.

Summary: L’Ajuntament de Barcelona mostra el disgust pel nomenament de Felip Puig com a president de l’empresa privada TRAM


Arriba a la gran pantalla l’esperada opera prima de Belén Funes, La hija de un ladrón, on Greta Ferández i Eduard Fernández fan de pare i filla també al cinema. Aquesta setmana també s’estrena Letters to Paul Morrissey, d’Armand Rovira i Saida Benzal, i l’homenatge a l’imaginari de misteri d’Agatha Christie Knives Out. A més, els films nadalencs ja aterren als cinemes, aquesta setmana, de la mà de Last Christmas, amb Emilia Clarke i Emma Thompson i la banda sonora de George Michael. En català, s’estrena el film d’animació Bobby, l’eriçó La hija de un ladrón. Direcció: Belén Funes. Intèrprets: Greta Fernández, Maria Rodríguez Soto, Cristina Blanco; Eduard Fernández, Àlex Monner, Borja Espinosa. Gènere: Drama. Esbós: Quan un pare surt de la presó, la seva filla veurà com se li estronquen els plans per a formar una família amb el seu germà i el seu fill de sis mesos. Letters to Paul Morrissey. Direcció: Armand Rovira, Saida Benzal. Intèrprets: Almar G. Sato, María Fajula, Saida Benzal; Xavi Sáez, Joe Dallesandro, Esteban Torres. Gènere: Drama. Esbós: Drogues, vampirisme, crisis existencials i melodies d’altres temps marquen la vida de diversos personatges units per Paul Morrissey, col·laborador de la Factory d’Andy Warhol. Knives Out (Puñales por la espalda). Direcció: Rian Johnson. Intèrprets: Ana de Armas, Toni Collette, Katherine Langford; Daniel Craig, Chris Evans, Jamie Lee Curtis. Gènere: Misteri/comèdia. Esbós: Homenatge a les novel·les de misteri d’Agatha Christie en forma de film policíac on tothom és sospitós. Last Christmas. Direcció: Paul Faig. Intèrprets: Emilia Clarke, Emma Thompson, Michelle Yeoh; Henry Golding, Maxim Baldry, John-Luke Roberts. Gènere: Comèdia romàntica. Esbós: Una noia és sola a Londres treballant disfressada d’elf en una botiga de regals nadalencs fins que coneix un noi que li farà veure més enllà, tot i que considera que tot allò que li passa és massa idíl·lic per a ser cert. La odisea de los Giles. Direcció: Sebastián Borensztein. Intèrprets: Verónica Llinás, Rita Cortese; Ricardo Darín, Luis Brandoni, Chino Darín. Gènere: Comèdia. Esbós: Un grup de perdedors es disposa a canviar la seva sort. Bobby, l’eriçó (Bobby the Hedgehog). Direcció: Jianming Huang. Gènere: Animació. Esbós: Un eriçó va tenir un accident i va perdre la memòria, però mai no deixa d’intentar recuperar-la. Per aquest motiu, emprèn un llarg viatge… En català.

Summary: Les estrenes: Eduard Fernández i Greta Fernández són pare i filla també a la gran pantalla, a ‘La hija de un ladrón’


El govern espanyol exhumarà les restes del dictador Francisco Franco del Valle de los Caídos a tot tardar el 25 d’octubre. Així ho ha anunciat la vice-presidenta del govern espanyol, Carmen Calvo, en la conferència de premsa posterior al consell de ministre. Ha explicat que s’avisarà la família amb 48 hores d’antelació i ha assegurat que el trasllat es farà amb ‘absolut respecte’ i amb la ‘màxima discreció.’ Malgrat que no hi ha una data concreta, ja demà, dia de la Hispanitat, el govern espanyol tancarà el Valle de los Caídos. Els mitjans de comunicació no podran estar presents durant l’exhumació ni l’inhumació a l’interior dels recintes. La vice-presidenta espanyola ha dit que no volen ‘arribar més enllà del límit del dia 25’ perquè l’exhumació no coincideixi amb la campanya electoral del 10-N. Calvo ha afirmat que l’executiu espanyol té una ‘satisfacció extraordinària’ perquè l’exhumació ‘suposa tancar amb dignitat allò que no era digne.’ Vist-i-plau del Suprem L’anunci de Calvo arriba després que ahir el Tribunal Suprem donés llum verda definitiva a l’exhumació. El Suprem ja havia avalat –en una sentència del 30 de setembre– el decret de l’executiu espanyol del 15 de març que aprova el trasllat de Franco al cementiri d’El Pardo en una sentència. La secció quarta de la sala contenciosa-administrativa va desestimar la totalitat del recurs de la família del dictador, que vol impedir-ho. Així, ahir el Suprem va aixecar la suspensió cautelar que encara pesava sobre l’exhumació pels recursos pendents de resoldre de la Fundació Francisco Franco, l’Associació de la Defensa del Valle de los Caídos i la comunitat benedictina. A més, aquesta setmana l’alt tribunal també ha determinat que el prior del Valle de los Caídos no pot impedir l’exhumació per molt que reiterés per carta la seva negativa a deixar entrar a la basílica per exhumar el dictador apel·lant a la ‘inviolabilitat’ de l’espai religiós. El Suprem també va defensar que només l’alt tribunal pot paralitzar el trasllat de les restes independentment de la causa pendent sobre la llicència d’obres al jutjat contenciós-administratiu 3 de Madrid. A banda, el Suprem ja havia determinat a la sentència que no calia llicència municipal per exhumar-lo, ja que és una obra menor. Fa més d’un any que el govern espanyol va anunciar l’exhumació de Franco, però ha hagut de posposar la decisió en diverses ocasions arran de l’oposició de la família. De fet, ha presentat un recurs al Tribunal Constitucional per intentar impedir el trasllat. Un any prometent que mourien Franco, sense fer-ho

Summary: L’exhumació de Franco es farà abans de començar la campanya electoral del 10-N


Tot a punt per a les mobilitzacions feministes del 8 de març. Alguns sindicats, com ara la Intersindical-CSC o la IAC, han convocat vaga, com s’havia fet aquests dos anys anteriors. Tot i que no es preveu un seguiment general d’aquesta vaga, perquè enguany el 8 de març és diumenge, sí que s’esperen manifestacions multitudinàries arreu del país. Encara no se sap ni l’hora ni el lloc de totes les mobilitzacions, però ja s’han fet públiques les primeres convocatòries. Barcelona: piquet central a les 07.30 a Diagonal amb Passeig de Gràcia i concentració a la plaça de la Universitat a les 17.00 València: IES Lluís Vives, 18.00 Girona: plaça de l’U d’octubre, 18.00 Lleida: plaça 8 de març, 18.30 Tortosa: plaça de Barcelona, 12.00 Tarragona: plaça Imperial Tarraco, 17.30 Palma: plaça d’Espanya, 12.00 Alacant: plaça de la Porta de Sant Francesc, 11.00 Castelló: plaça de Maria Agustina, 18.00 Elx: plaça Els Algeps, 11.30 Santa Perpètua de la Moguda: Parc Central, 12.30 Santa Coloma de Gramenet: plaça de la Vila, 12.00 Escaldes-Engordany: plaça Coprínceps, 17.00 Perpinyà: plaça de la República, 16.00 (manifestació i flash mob) Eivissa: parc de la Pau, 18.00 Ontinyent: plaça de la Concepció, 18.30 Maó: plaça de la Constitució, 18.00 Alzira: plaça Major, 11:30 Manresa: Ben Plantada, 18:30 Badalona: plaça de la Vila, 17:30 Vaga feminista: tota la informació sobre el 8 de març Marxes nocturnes Barcelona: sortida metro Trinitat Nova, 20.00 Girona: edifici de Correus, 23.30 Esparraguera: plaça de la Unió, 20.00 Rubí: (no mixta) plaça Nova, 20.00 Mataró: davant l’ajuntament, 21:30 Guissona: plaça de la Plana, 19.00 La Garriga: (timbalada) pista número 1 de la Garriga, 20:30 Sant Cugat del Vallès: (no mixta) Rubí, 20.00 La Seu d’Urgell: Pl. Monges, 19.30 Altres actes Barcelona: concentració de dones periodistes a les 12.00 a Jardinets de Gràcia i conferències ‘WOW‘ –‘Women of Wonderland’– al CCCB a partir de les 08.40. Girona: taller d’autodefensa feminista i xerrada ‘Lluites col·lectives als sectors de cures’ a les 12.00 a l’ateneu Salvadora Català i performança ‘Un violador en el teu camí’ a les 16.30 a la plaça 1 d’octubre. València: performança ‘Un violador en el teu camí’ a les 12.00 a la plaça de la Mare de Déu. Tarragona: taller d’autodefensa feminista i projecció de ‘Tàrraco violeta’ a la seu de l’ANC. Tot a partir de les 11.00. Què denuncia la manifestació del 8-M? El Dia Internacional de les Dones es denuncien la violència, els desavantatges i les discriminacions de què són objecte les dones pel fet de ser dones. Les reivindicacions, per tant, són variades, per bé que el 8 de març –tradicionalment reconegut com el Dia Internacional de la Dona Treballadora– i la vaga laboral en si posen èmfasi en les reivindicacions relacionades amb el treball. A banda la diferència salarial entre homes i dones, també es denunciarà la feminització de la pobresa, el fet que les feines més mal regulades i més mal remunerades recaiguin en les dones i la doble jornada laboral –entre la feina fora de casa i la de casa– que moltes es troben obligades a fer. Per això el moviment feminista exigeix que el temps destinat a les cures sigui reconegut en el càlcul de les pensions. Més enllà de les reivindicacions laborals, el 8 de març també servirà per a denunciar la violència masclista en totes les formes. Els col·lectius feministes exigeixen més recursos per a combatre-la, lleis que ataquin qualsevol mena de violència contra les dones, formació obligatòria en perspectiva de gènere al poder judicial, en els cossos i forces de seguretat i a les administracions i mesures per a eradicar tota violència sexual, també l’assetjament sexual a la feina. De Rosie the Riveter al Pussyhat: la història gràfica del feminisme A l’ensenyament, el moviment feminista reivindica la coeducació, exigeix que no es facin invisibles les dones a les aules ni als llibres de text i demana una millora de l’educació afectivo-sexual en els més joves. Com l’any passat, el Vuit de Març d’enguany tindrà un caràcter interseccional i antiracista, que reconeix els drets de les dones immigrants i racialitzades, doblement afectades en àmbits com el laboral. Per això el moviment feminista també demana la derogació de la llei d’estrangeria, el tancament immediat dels centres d’internament d’estrangers (CIE) i l’assumpció de responsabilitats dels estats pel que fa a la crisi dels refugiats.

Summary: 8 de març: totes les manifestacions feministes als Països Catalans


Seixanta-vuit interns del Centre d’Internament d’Estrangers (CIE) de la Zona Franca de Barcelona han començat avui una vaga de fam per exigir que els alliberin, segons que han confirmat fonts de la policia espanyola. Tots són de nacionalitat algeriana excepte un, que ha desistit unes hores més tard. S’han negat a dinar i a sopar, estan concentrats al pati i, tot i que es neguen a pujar a les habitacions, diuen que estan tranquils. El director del centre ha intentat negociar amb els interns sense èxit i el jutjat de guàrdia d’aquest cap de setmana del CIE està al corrent dels fets. Al centre, reobert al juliol després d’uns mesos tancat per obres de reforma, hi ha unes 160 persones, cosa que situa en el 40% el seguiment de la protesta.

Summary: Seixanta-vuit interns algerians del CIE de la Zona Franca comencen una vaga de fam per exigir que els alliberin


La fiscalia ha comunicat al batlle de Palafrugell, Josep Piferrer (ERC), que no arxivarà pas la investigació contra ell per haver donat suport al referèndum de l’1-O, ara fa un any. L’advocat de Piferrer, seguint l’estratègia conjunta acordada per l’Associació de municipis per la Independència, va demanar que s’arxivessin les diligències perquè ja havia passat més d’un any d’ençà que se’l va citar a declarar. En concret va ser el 20 de setembre del 2017, el mateix dia que ho va fer la batllessa de Girona, Marta Madrenas. Més de 2.000 persones els van acompanyar per donar-los suport. Després de conèixer la resolució de fiscalia, Piferrer ha admès que ja se l’esperava. ‘Teníem poques esperances, perquè es tracta més d’una qüestió política que no judicial’, ha dit. El batlle ha criticat l’estratègia de la por de la fiscalia, ha reiterat que està plenament convençut d’haver donat suport a l’1-O i ja ha afirmat que, si calgués, ho tornaria a fer. Aquesta primera resposta de la fiscalia pot marcar el to que tindrà també amb la resta de batlles que encara tenen casos oberts, que són uns setanta. ‘És una pista que ens indica que no hi haurà canvi de tarannà’, ha declarat el president de l’AMI, Josep Maria Cervera, en declaracions a la Xarxa.

Summary: La fiscalia espanyola manté l’amenaça sobre els batlles per l’1-O


Amb el seu característic aire de savi anglès, flegmàtic, irònic i somrient, Juli Peretó (Alzira, 1958) desgrana explicacions no pas per demostrar coneixements sinó per compartir-los. És professor de bioquímica i biologia molecular a la Universitat de València i quan ha d’enumerar els seus punts d’interès científic destaca ‘l’origen de la vida i la seva primerenca evolució’. O també ‘la història de les idees sobre l’origen natural i la síntesi artificial de la vida’. Per exemple. Entén la divulgació de la ciència com una necessitat, i s’hi dedica. El seu darrer llibre és una adaptació: juntament amb Andrés Moya ens posa a l’abast L’origen de les espècies, de Charles Darwin (Bromera). —Quin és el darrer llibre que heu llegit? —Encara no és tard, d’Andreu Escrivà, sobre el canvi climàtic. Absolutament recomanable. Ara tinc començats, simultàniament, les darreres narracions de Jaume Cabré i la selecció d’obres de Shakespeare que ha editat Núvol. —I ens oferiu un altre Darwin… —Sí. Perquè és un clàssic i, com a tal, no passa de moda. És un llibre fundacional de la ciència biològica. Qualsevol que vulga acostar-se a una perspectiva moderna per a entendre com hem de contemplar la natura i els humans necessàriament ha d’assimilar les idees que hi ha a L’origen de les espècies. —En què ha consistit l’adaptació? —Ja d’entrada, per a Darwin, el llibre era un resum del que volia publicar. Però li va quedar un resum de quasi sis-centes pàgines! Així que, sobretot pensant en un públic més jove, n’hem reduït l’extensió: Darwin és molt exhaustiu pel que fa als exemples; nosaltres hem delimitat aquesta exhaustivitat sense perdre les idees centrals que transmet. També n’hem actualitzat un poc l’estil: hem fragmentat algunes frases, per exemple, perquè la prosa victoriana pot ser recaragolada. —Afirmeu que és el llibre amb més vigència i influència intel·lectual de la història. Déu n’hi do. — Bé, potser és una exageració per a captar l’atenció del lector. Però si tenim en compte que posa les bases d’una teoria científica que avui continua vigent i que, com a bona teoria científica, ha permès d’estendre prediccions, desenvolupar aplicacions de moltes menes, sobretot en el camp de la medicina, potser ens hi acostarem. I si hi sumem el fet que aquesta teoria, introduint l’element de l’evolució humana, té implicacions que podríem dir filosòfiques, creix en importància. És influent fins i tot per a la gent que no sap que és influïda per Darwin. —Per què? —Doncs perquè el pensament evolucionista ja s’ha introduït tant en la ciència contemporània que ho tenim assumit. Per exemple, en la medicina: moltes pràctiques mèdiques, especialment pel que fa al tractament de les malalties infeccioses, tenen una base evolutiva. I encara que els metges no tenen necessàriament un bon coneixement d’aquesta base evolutiva, n’utilitzen les conseqüències, les aplicacions. —Com tants clàssics, és més citat que no llegit? —Sempre que en tinc ocasió, faig la prova de preguntar, en auditoris d’estudiants o de professors, quanta gent l’ha llegit. I no ha arribat mai al 10%. És un problema, crec, generalitzat: penses que hi ha un conjunt de lectures importants per a saber d’on venim, intel·lectualment o culturalment, i et trobes amb això. També és cert que no sempre hem tingut un accés fàcil a aquests llibres o, fins i tot, l’oportunitat de llegir-los en el context del procés educatiu. —No ser ‘de ciències’ és excusa per a ometre L’origen de les espècies? —Independentment que estigues en l’àmbit de la biologia o no, val la pena llegir-lo. És un llibre que ha tingut un paper important a l’hora de modelar la nostra visió de la natura i dels humans. A final del segle XIX ja tenim plenament assumit que el planeta Terra no és el centre de l’univers. Avui, malgrat L’origen de les espècies, Darwin i tota la teoria evolutiva, amb la seua evolució (precisament) al llarg del segle XX, encara té molt de pes la creença que els humans som aquí per a treure profit de la naturalesa, com si tot existira per a servir les nostres necessitats. Aquest llibre ajuda a destronar els humans d’aquesta posició, cosa que considere important en el context de més problemàtiques globals, com és el canvi climàtic, que deriva precisament de negligir o de menysprear la resta de la natura. —Si parlem del personatge, pot sorprendre com un jove tirant a, diguem-ne, diletant, fill de la burgesia acomodada, estudiant de teologia, pot arribar a convertir-se en el savi que ens revoluciona així el coneixement… —És un jove educat en un context burgès, benestant, que fa un intent frustrat de seguir la carrera del pare, de medicina, que entra a la Universitat de Cambridge a cursar els estudis eclesiàstics, que té una formació acadèmica en filosofia, teologia, llengües clàssiques… i que és seguidor de les idees de la teologia natural, és a dir, que planteja una visió de la natura en la qual la complexitat dels éssers vius és entesa com una de les proves de l’existència de Déu. Però és també una persona molt curiosa, molt inquieta, l’atrau molt la natura, fa excursions geològiques, col·lecciona escarabats… I, fora de les aules, fa amistat amb professors d’història natural, de botànica, de zoologia… Després, la pura casualitat fa que s’embarque en el Beagle. —Darwin abans del Beagle i Darwin després del Beagle... —Cinc anys fent la volta al món amb un vaixell de l’armada britànica que tenia com a missió cartografiar les terres de l’Amèrica del Sud li canvien la manera d’entendre el món. El viatge i les lectures que fa durant el viatge, especialment els Principis de geologia, de Charles Lyell. I les pròpies observacions. I, sobretot, la insatisfacció que li causen les explicacions del tipus ‘això és així perquè és així’ o ‘perquè hi ha hagut dissenyador’. Ell en busca una de racional, que, com ha fet Lyell en el camp de la geologia, explique el funcionament del món, també dels éssers vius, a partir de les causes ordinàries de la naturalesa. —Mira el món, es fa preguntes i cerca respostes. —Explicacions racionals. Per què han existit, per exemple, determinats tipus d’animals que ara trobem com a fòssils en determinades localitzacions geogràfiques? Per què unes plantes i uns animals tenen una determinada distribució geogràfica en el planeta i no una altra? Simplement perquè ha estat decidit per un creador o perquè hi ha causes naturals per les quals plantes i animals s’han distribuït? I per què apareixen noves espècies, assumint que hi ha un canvi en el temps, un procés evolutiu? Quan torna a Anglaterra no és encara una ment evolucionista, però en té les bases fonamentals. —El pensament també evoluciona. —Es conserva una quantitat brutal de documentació, tant de cartes (més de vint mil), com de notes en quadernets que portava sempre a la butxaca, d’apunts al marge de la seua biblioteca. Això ha permès de reconstruir pràcticament dia a dia com evolucionava el seu pensament. I sabem que l’any següent de tornar del viatge del Beagle ja fa els primers dibuixos d’una relació entre els éssers vius no jeràrquica. Fins en aquell moment, s’entenia de manera lineal, amb animals superiors i inferiors, en una escala amb els humans al final i, més enllà, la perfecció dels àngels, i de Déu. Ell trenca aquest esquema i diu que la relació entre animals i plantes no és jeràrquica sinó que les espècies tenen relació amb un avantpassat comú, i que es representa millor amb un arbre. I a penes dos anys després del viatge ja apunta que un dels mecanismes importants en la generació d’aquesta diversitat i d’aquestes bifurcacions de l’arbre és la selecció natural. —El mecanisme de l’evolució. —Un dels mecanismes. I ell no va ser el primer a parlar-ne, però sí el primer a donar prou informació i observacions de tota mena perquè es poguera acceptar que, efectivament, com s’havia acceptat en geologia, l’acumulació de petits canvis origina grans modificacions. En el cas de la biologia, noves espècies i diversificació. La teoria de Darwin explica moltes observacions aparentment inconnexes, que fins i tot pertanyen a compartiments d’estudi separats, els dóna sentit, les uneix en una mateixa explicació. Això, en filosofia de la ciència, es diu consiliència. —Heu dit que la selecció natural és un dels mecanismes de l’evolució, no pas l’únic. —Eixa explicació darwiniana té un ingredient essencial que és la selecció natural, l’extrapolació al món natural del principi de la població de Malthus (on es proposa una possible explicació sobre la manera com les poblacions humanes poden arribar a un equilibri tenint en compte que creixen exponencialment, mentre que els recursos creixen més lentament: hi ha d’haver, per tant, frens —epidèmies, guerres, etc.— que porten a un equilibri. Malthus parla de les poblacions humanes, però Darwin immediatament fa l’associació amb la naturalesa en general). En tot cas, la selecció natural no és ingredient únic ni exclusiu. Darwin mateix ho deixa clar i introdueix la possibilitat de selecció sexual, que després desenvolupa en una altra obra, com a mecanisme addicional. —La cua del paó? —Sí. Els plomatges que, per selecció natural, no pots explicar com han pogut ser seleccionats, per exemple. De fet, mecanismes de creació de novetat ja sabem que n’hi ha més. Durant el segle XX la teoria evolutiva s’ha anat enriquint quant a mecanismes i maneres de poder explicar altres fenòmens. Amb la simbiosi, per exemple. —La col·laboració, diguem-ne. —Sí. Darwin no hi va pensar. En canvi, va incloure entre els mecanismes d’evolució l’herència dels caràcters adquirits, que avui sabem que no té preeminència en el procés. —Què significa? —Es pensava que l’ús i el desús dels òrgans podia modificar-los i heretar-se. —Per què va trigar tant a publicar L’origen de les espècies? —Van passar vint anys des que començà a cristal·litzar la idea fins que va publicar, sí. Hi ha qui diu que temia l’impacte del que plantejava. No em sembla una explicació prou ben sustentada. Però és que era molt perfeccionista, i volia reunir el màxim de dades i d’observacions que donaren suport a la seua teoria. I anticipar-se als problemes i a les crítiques. De fet, dedica un capítol a explicar els problemes que té la teoria. Això poques vegades ho veuràs. —Ni en ciència ni en res. —De fet, ell va ser el seu crític més sever. Va tenir molt d’interès a pensar quins són els problemes que li podien plantejar, i d’anar buscant-hi explicacions o solucions. Tenia un pla de publicació molt ambiciós, en uns quants volums, en el qual es presentaren totes les dades i totes les observacions que pensava que eren necessàries per a acceptar la teoria. Aquest pla es va capgirar completament amb la irrupció de Wallace. —Ho explica Darwin mateix a la introducció: ‘M’hi ha induït sobretot el fet que el Sr. Wallace, que actualment estudia la història natural de l’arxipèlag malai, ha arribat quasi exactament a les mateixes conclusions que jo sobre l’origen de les espècies.’ —Sí. Ho diuen els historiadors: li devem a Wallace que L’origen de les espècies siga un llibre… llegible . Un coetani, també britànic, que, vint anys després que Darwin, té la mateixa idea arran de la lectura del mateix llibre de Malthus. Com que Darwin ja tenia un cert reconeixement, li escriu preguntant-li si li sembla raonable aquesta idea. —És preciós. —Sí. I Darwin, que passava unes circumstàncies familiars molt fotudes perquè se li moria una filla, gairebé engega a rodar tot el projecte. I són els seus companys, Lyell i Hooker –que li havien insistit perquè s’apressara a publicar perquè es deia que algú altre podia parlar del mateix–, els qui arriben a la solució de la comunicació simultània. I, el juliol del 1858, ho exposen conjuntament a la Societat Linneana. S’ha discutit molt sobre si Darwin li va furtar les idees, a Wallace, si va ser una mala jugada. —Ho va ser? —Sempre que algú em comenta aquesta possibilitat, recomane la lectura de Wallace. Era més jove que Darwin i li va sobreviure. L’any 1909, en el centenari de Darwin i cinquantenari del llibre, la Societat Linneana va crear la medalla Darwin-Wallace. El primer receptor en va ser Wallace mateix. Només cal llegir l’article de recepció d’aquest premi. És un discurs d’agraïment a Darwin, de reconeixement de la prioritat, de la superioritat de la presentació de la idea en L’origen de les espècies. Tot i les discrepàncies i les discussions que havien tingut, hi expressa el seu agraïment intel·lectual. De fet, l’inventor del terme darwinisme és Wallace. Té un llibre on explica la teoria evolutiva que duu aquest títol, precisament. —Tal com exposeu la història d’aquest llibre, és un procés modèlic: curiositat, observació, contrast, reflexió, acceptació de les crítiques… —Sí. I experimentació, que és un aspecte poc conegut de la biografia de Darwin: era un gran experimentador. Amb experiments originals per a comprovar algunes de les seues hipòtesis. Per exemple: si les llavors s’han de dispersar del continent a unes illes volcàniques, quant de temps pot sobreviure una llavor en contacte amb l’aigua del mar? —Per acabar, desfeu-nos, si us plau, alguns tòpics erronis sobre la teoria de l’evolució. —Com ara que l’home ve del mico? —Per exemple. —Cap espècie actual no prové de cap espècie actual: les espècies actuals tenen avantpassats comuns. Com més semblants siguen les espècies, més pròxim serà aquest avantpassat comú. Per tant, no hi ha relació evolutiva de descendència entre humans i ximpanzés, per exemple, sinó que tenim un avantpassat comú que va viure a l’Àfrica fa sis o set milions d’anys i que no seria ni un ximpanzé ni un humà. Si comparem humans i xampinyons podem fer el mateix exercici: si mirem en profunditat, a escala cel·lular i molecular tenim coses en comú, i podem ser capaços de reconstruir aquest avantpassat compartit. Però, és clar, aquí hauríem de recórrer com a mínim cinc-cents milions d’anys. I si comparem humans i bacteris actuals, també podem fer aquest recorregut, però ens n’hem d’anar tres mil cinc-cents milions d’anys enrere. —Un altre tòpic: la selecció natural és el triomf del més fort. —Fa temps, hi havia una etiqueta publicitària, molt bonica, d’un anís que es deia ‘del tigre’: s’hi veia un tigre atacant i ferint un mico. És ben sabut que la imatge de l’etiqueta de l’Anís del Mono és una caricatura de Darwin. En tot cas, i encara que pot semblar que un tigre hauria de prevaldre sobre un mico, l’Anís del Tigre ha desaparegut , s’ha extingit. Bé, vull dir que no és la força, el tret que explica la supervivència, és la capacitat d’adaptació a unes circumstàncies. I aquesta adaptació pot ser una variació irrellevant als nostres ulls però crítica per a determinada espècie en determinat moment i en determinades circumstàncies. Associar la supervivència amb la força és simplista i prou incorrecte: no representa la realitat. —Trenquem un altre tòpic i afirmem que sí que hi ha llibres que transformen el món? —Sense dubte, hi ha llibres que ens fan: com a persones, com a cultura o com a societat o civilització. En aquest cas particular, com a finestra que ens obre una perspectiva que trenca amb la tradició de considerar els humans com a éssers superiors que han de dominar la natura. De tota manera, ja fa més de cent cinquanta anys que es va publicar i no estic segur que haja penetrat prou en la cultura en general, més enllà de l’estricta aplicació científica d’aquestes idees.

Summary: Juli Peretó: ‘Darwin destrona els humans de la posició prevalent que ens havíem atorgat’


Els activistes de Meridiana Resisteix han aconseguit tallar l’avinguda per 126a vegada, tot i les provocacions de l’extrema dreta, que han convocat una concentració a les 17.00 per intentar rebentar la mobilització. Tanmateix, els activistes han aconseguit de fer finalment el tall entre crits de ‘no passaran’. Meridiana resisteix aconsegueix de tallar l'avinguda malgrat les provocacions de l'extrema dreta. Més informació: https://t.co/qvipLHPvQg pic.twitter.com/lFv4epb2Tn — VilaWeb (@VilaWeb) February 16, 2020 La Brimo ha desencapsulat els manifestants antifeixistes que s’havien mobilitzat a les quatre de la tarda per a protestar contra la presència de l’extrema dreta a la Meridiana. Els manifestants, que eren uns dos-cents, s’han afegit al tall, tot mostrant una pancarta enorme de ‘no passaran’. Vegeu imatges de l’encapsulament: Els agents han apartat a l’estació de Sant Andreu Arenal una trentena de feixistes, amb simbologia franquista, que tenien la intenció de rebentar el tall. Una línia d’antiavalots els ha separat del tall. Més tard han estat acompanyats fins a l’Heron City. Feixistes fent salutacions amb el braç alçat al tall de la Meridiana! Vergonya! Fora feixistes dels nostres barris! pic.twitter.com/HfxeCFunGE — CUP Sant Martí #INGOVERNABLES (@CUPSantMarti) February 16, 2020 Aquesta és la situació ara mateix a Av. Meridiana. la ultrdreta campant al seu aire protegides pels i els antifeixistes envoltats, encapsulats i identificats #MeridianaAntifeixista pic.twitter.com/370sDOfDqY — CUP Sant Andreu #Ingovernables (@CUPstap) February 16, 2020

Summary: Les provocacions de l’extrema dreta no poden impedir el tall de la Meridiana


Una vegada ja s’ha anunciat Quim Torra com a candidat a la presidència de la Generalitat que rellevarà Carles Puigdemont, el pròxim que caldrà conèixer és la formació del nou govern de Junts per Catalunya i Esquerra Republicana. El repartiment dels departaments ja es va pactar fa setmanes pels equips negociadors dels dos partits. Els noms per a cada posició són proposats per les formacions de forma separada i posats en comú en darrer terme. A l’esquema de govern que prepara Junts per Catalunya hi ha la voluntat de reivindicar la legitimitat del govern que fou expulsat pel cop d’estat del 155. En aquest sentit, segons ha pogut saber VilaWeb, els consellers Jordi Turull, Josep Rull i Lluís Puig seran confirmats pels mateixos càrrecs que ocupaven a Presidència, Territori i Sostenibilitat i Cultura, respectivament. Turull i Rull van tornar a ser empresonats el 23 de març d’enguany després d’haver passat un mes a la presó d’Estremera a final del 2018 abans de la campanya electoral del 21-D. Puig és a l’exili, a Brussel·les, des de final d’octubre i espera la decisió de la justícia belga sobre l’euroordre d’extradició emesa pel Tribunal Suprem espanyol. Quan Quim Torra hagi estat escollit al parlament, en segona tanda si no hi ha hagut cap sorpresa d’última hora, el nou president de la Generalitat haurà de prendre possessió i, aleshores, farà els nomenaments dels consellers. És una incògnita quina serà la reacció de la justícia espanyola davant del seu nomenament. Una de les possibilitats serà que el jutge Llarena, instructor de la causa general contra l’independentisme al Suprem, decideixi impulsar la suspensió de càrrecs dels processats per impedir que puguin exercir cap responsabilitat. La resta de departaments són encara una incògnita, exceptuant la de Justícia i d’Agricultura, que seran per Ester Capella i Teresa Jordà, respectivament, tal com va confirmar ahir el diputat d’ERC al congrés espanyol Joan Tardà. A partir d’aquí, la resta de noms que corren són hipòtesis més o menys contrastades. Per exemple, s’ha especulat sobre la restitució de Raül Romeva a Exteriors i de Toni Comín a Salut. Però Esquerra Republicana no ha confirmat ni desmentit oficialment aquesta possibilitat.

Summary: Turull, Rull i Puig continuaran essent consellers: el gest de legitimitat del govern Torra


La Guàrdia Civil d’Alacant ha rescatat vuit joves immigrants d’entre 20 i 25 anys que viatjaven a bord d’una pastera sense motor prop de la zona del Cap de les Hortes, al terme municipal d’Alacant, segons ha informat l’institut armat. El rescat s’ha produït entorn de les 11.00 hores d’aquest dimarts quan els agents han localitzat l’embarcació a mitja milla del cap. Al seu interior navegaven vuit homes de nacionalitat algeriana i edats compreses entre 20 i 25 anys, que han estat traslladats a les dependències de la Guàrdia Civil al Port d’Alacant. La tripulació es troba fora de perill i en bon estat de salut, de manera que no han precisat atenció mèdica, segons les mateixes fonts.

Summary: Rescaten vuit immigrants en una barca sense motor a Alacant


Un dels dos agents de seguretat que hi havia al punt de seguretat de l’aeroport de Barcelona on Albert Rivera va saltar suposadament un control d’explosius ha explicat que van ser amenaçats pels escortes del polític. Segons que explica a la cadena SER, els dos agents, que són membres de la policia espanyola, van tornar al cap d’una hora i en ‘un to encès ens van dir que si impedíem la feina de Rivera ens podien posar les manilles i detenir-nos, o que ja tindríem notícies seves’. L’agent de seguretat considera que Rivera ‘és el responsable’ de l’incident perquè s’hauria pogut sotmetre a la prova per pròpia voluntat: ‘Hi hauria tardat vint segons, com qualsevol ciutadà’. El vigilant de seguretat del Prat que va aturar @Albert_Rivera per fer-li un control antiterrorista diu que el polític podria haver-lo passat malgrat que els seus escortes de @policia ho impedissin. Ho explica en exclusiva @albertpratviver a @AquiCuni pic.twitter.com/aSsi8SgUJ3 — Anna Punsí (@punsix) October 25, 2018 Els fets van passar el dia 7 d’octubre. Rivera va anar a l’aeroport i va haver de passar per l’accés general i no per la porta d’autoritats. Va passar l’arc de seguretat i es va disparar l’avís per a fer un control aleatori d’explosius. Però en aquell moment, segons Ciutadans, els escortes de Rivera van dir-li que no s’aturés. Rivera, diu Cs, només va seguir en tot moment les indicacions dels seus escortes. El test que havia d’haver passat es fa amb un sistema que detecta els vapors que emanen els explosius. És capaç de detectar quantitats minúscules i trobar explosius a l’equipatge o en més articles que s’analitzin. Els dos vigilants de seguretat han estat citats a declarar avui davant la Unitat Territorial de Seguretat Privada. El control de seguretat aleatori és una normativa obligatòria emesa per la Comissió Europea per augmentar la inspecció dels passatgers i els seus equipatges de mà en els controls de seguretat.

Summary: Un dels agents presents en l’incident de Rivera a l’aeroport denuncia amenaces dels escortes


L’any 1950, en plena dictadura franquista, el Club Atlético San Lorenzo de Almagro argentí feia una ronda de partits per tot Europa. El 23 de febrer va fer una aturada a Barcelona, on va jugar un matx amistós amb una selecció de jugadors catalans i valencians, en un camp de les Corts ple de gom a gom. L’efímera selecció de futbol catalano-valenciana, que anava vestida de blau, es va imposar per 2 a 1 al conjunt argentí, un dels millors del continent americà i que havia guanyat partits amistosos a les seleccions espanyola i portuguesa. En l’alineació de la selecció hi havia set jugadors del FC Barcelona, cinc del València i tres de l’Espanyol. Del partit, en queden cròniques del diari Mundo Deportivo (la prèvia i l’endemà) i també un resum al NO-DO franquista.

Summary: El dia que va jugar, en ple franquisme, una selecció catalano-valenciana


Miquel Ensenyat és el candidat de Més per Mallorca a la presidència del govern de les Illes. Està segur que el govern de progrés tornarà a ser possible després de les eleccions del 26 de maig. Diu que el seu partit és l’esquerra del país, enfront del PSIB-PSOE i Podem. Ex-batlle d’Esporles i president del consell de Mallorca la darrera legislatura, situa Vox i Cs al mateix nivell. ‘Fan veure que són de centre, però és la mateixa extrema dreta. A les Illes ho sabem molt bé’, etziba. —Hi tornarà a haver un govern de progrés a les Illes després del 26-M? —N’estic convençut. I amb un resultat bastant semblant, amb equilibri de les forces d’esquerra. —Un govern sense el PI? —Més, PSIB-PSOE i Podem. Un govern progressista és sense el PI. —Exigireu que Podem entri al govern, aquesta vegada? —Sempre he defensat un pacte a la mallorquina, no a la balear com diu Armengol. Al Consell de Mallorca, Podem ha estat partit de govern. No és igual estar assegut a la graderia que jugar el partit. Això fa que tothom tengui una perspectiva més realista, que sigui conscient dels problemes de cada dia i que tothom es comprometi. —Aquest govern serà amb Francina Armengol, de presidenta? És la favorita? —No hem de parlar de càrrecs, ara. Hem de parlar de projectes de feina. El candidat de Mes a la presidència som jo. I crec que el fet principal és forjar i planificar un programa sòlid. —Quin paper hi tindrà, el vostre partit, en aquest futur govern? —El mateix paper que aquesta legislatura. És a dir, serem exigents. Al nostre programa electoral hi ha qüestions que els altres no duen. Volem ser ambiciosos i referents en l’aprovació de lleis pioneres com ha defensat Més aquesta legislatura amb la renda mínima garantida, el decret de posidònia o la taxa turística, per exemple. —Com els afronta la vostra formació, aquests comicis? —Hem aconseguit fites molt importants. Però darrere el marc normatiu encara hi ha molta feina a fer. El canvi climàtic, els residus i l’aigua són qüestions que haurem d’encarar. La feina no ens fa por. Nosaltres suam cada vot. En canvi, hi ha partits que són només una marca que surt a les televisions. Nosaltres no sortim a Antena 3 ni a Telecinco, però tenim més de vint batlles i moltíssims regidors. La nostra força és el carrer. —Com definiu el desafiament que us ha tocat? —Jo he estat batlle d’Esporles deu anys. I quatre anys president del consell. El bagatge com a batlle és molt important. Els partits s’han de regenerar. Si no malament. A Esporles, per exemple, la dreta no hi presenta cap candidatura. A Més, hi ha entrat gent nova i també s’hi manté gent que ja hi era. Anam amb moltíssima de força i il·lusió en aquestes eleccions. —Per què demaneu el vot? —Demanam el vot perquè volem caminar cap a aquest procés de transformació social i econòmic. Volem un sistema sostenible que creï riquesa i que sigui compartida i ben distribuïda. Nosaltres som l’esquerra d’aquí. I això ens permet d’exigir als companys de govern una coherència entre allò que diuen aquí i allò que fan a Madrid. —La competició per l’electorat progressista dificulta les relacions amb PSIB i Podem? —Hem d’intentar ampliar aquest espai. Si només hi ha repartiment de vots, malament. Aquest procés de transformació de què parlava implica anar creixent. Quan fa vint anys fèiem els discursos que ara tothom defensa sobre la conservació del territori, ens deien que érem uns sonats. Amb la taxa turística, ben igual. Ara tots els partits, menys un, ho duen al programa electoral. Si no s’hagués derogat la primera vegada, s’haurien aconseguit més de mil milions d’euros. —L’èxit més gran d’aquesta legislatura? —Veníem de la legislatura de la crispació i de la confrontació constant amb la comunitat educativa. Amb les retallades socials més grans en tota l’etapa democràtica. Fins i tot van voler tancar hospitals. Això s’ha revertit i hem passat de sortir als diaris per la corrupció a sortir-hi per l’aprovació de lleis pioneres, com la de residus. —L’errada que no s’hauria de repetir? —Les persones som humanes i ens equivocam. Podria dir que hi ha coses que s’havien d’haver fet més aviat. Però l’administració té un problema de rapidesa. La darrera llei espanyola de contractes encara ha complicat més la gestió. —Acabeu la frase. Les Illes són…? —Un territori fràgil. —Per què? —Tenim un paisatge, que és el nostre màxim potencial, que perilla per la pressió humana. —Cap a on van les Illes com a societat? —El gran debat és la diversificació del model econòmic. Centrar-nos en el turisme ens fa tenir una economia dèbil, amb mà d’obra poc qualificada. Hem d’obrir l’economia a la indústria tecnològica i audiovisual, al sector primari i les energies renovables. —Com qualificaríeu les crítiques dels sectors ecologistes durant la legislatura? —És la seva feina. A vegades els hem tengut davant i a vegades al costat. S’ha de reconèixer la gran feina que han fet i que fan els grups ecologistes, que nosaltres hem compartit. Benvinguda sigui, la crítica. —I les dels sectors que consideren que la política lingüística del govern és tova? —Desfer és més fàcil que no pas construir. Amb un decret es poden destruir anys de feina, com va fer Bauzá. —Quines mesures aplicareu en matèria lingüística? —Hem hagut de bastir les estructures perquè ho havien liquidat tot. Al Consell de Mallorca no hi havia ni direcció insular de política lingüística. Tampoc al govern, ni en la promoció turística. Cal més inversió per a produir material en la nostra llengua. I s’ha d’avançar també en la retolació en català. A la nostra societat no hi ha cap problema lingüístic. La polèmica a sanitat és interessada. El problema no és el requisit del català, és la llista d’espera que tenim. —Els ciutadans de les Illes viurien millor amb un estat independent? —Els mallorquins i els ciutadans de les Illes som víctimes d’espoliació fiscal. Els anys vuitanta érem un dels territoris més rics, ara ja no. El sistema ens va empobrint. Més del 14% del PIB se’n va a l’estat. Alemanya recomana que no s’aporti més del 4%, perquè és un risc. La gent no sap que darrere del finançament hi ha millores socials. Hem de ser molt pedagògics perquè algun dia la majoria de ciutadans de les Illes es facin aquesta pregunta. —Què significaria una victòria de PP, Cs i Vox? —Significaria legitimar unes polítiques de devastació de drets aconseguits. Des que s’ha legitimat aquest discurs, s’han multiplicat les agressions homòfobes i contra els immigrants. Hi ha qüestions que no s’haurien de discutir. Ja sabem com va acabar el discurs de l’extrema dreta al segle XX. I és incomprensible que la dreta espanyola no hagi volgut condemnar mai el franquisme, com sí que han fet a Alemanya i a Itàlia. Això de la tomba de Franco és de jutjat de guàrdia. Si guanyassin seria un desastre. Però no ens ve de nou això que representen. Ja els coneixem. La legislatura passada Bauzá era el president i Jorge Campos era un alt càrrec seu. I Company era conseller. Ara Bauzá és Cs, Company és candidat del PP i Jorge Campos de Vox. —Descarteu un pacte del PSIB-PSOE amb Cs, si tenen majoria? —Seria molt perillós. Botín ho ha proposat. Però no crec que passi. Però sí que sabem que a Espanya, governi qui governi, el ministre d’Economia és en Botín. —Voleu impulsar un registre dels grups de pressió que han dificultat la feina legislativa aquests quatre anys. Quins són aquests poders? —S’hi poden posar noms i cognoms. Són tots aquells que ens han posat querelles i han disparat contra les polítiques socials que hem fet. La paraula lobby no sempre és negativa. N’hi ha de transparents i que són necessaris però n’hi ha que es pensen que són per damunt de les urnes i la democràcia. Per exemple, el sector de grans superfícies comercials que ha impugnat el pla per a limitar més construccions. O l’associació de grans propietaris de finques de la serra de Tramuntana que té el PP a darrere i que ha actuat contra la llei de camins. Alguns altres també han provat d’aturar la regulació del lloguer turístic. Volen tenir més poder que les urnes. Es pensen que són a la llotja del Bernabéu. —A les espanyoles, PSOE i Podem van aconseguir més suport que Més. Com ho fareu per canviar aquesta tendència el 26-M? —Nosaltres som l’esquerra d’aquí. Som la primera força amb implantació territorial, en batlles i regidors, i podem aconseguir aquest canvi de tendència. Nosaltres som els d’aquí. Això ha de quedar clar. —Abans d’acabar, definiu breument els vostres rivals a les eleccions. Francina Armengol (PSIB-PSOE)? —És una dona feinera. El PSOE moltes vegades té dificultats amb el discurs estatal i amb què vol fer el PSIB a les Illes. —Juan Pedro Yllanes (Podem)? —L’he tractat molt poc. Al congrés espanyol, que jo hagi vist, no ha fet gaire feina en benefici d’aquestes Illes. —Jaume Font (PI)? —Té un llenguatge planer i parla clar. En Jaume té un problema: va ser del PP, això li resta credibilitat, encara que ara vulgui ser molt regionalista. —Biel Company (PP)? —No sap molt bé on s’ha de situar. Cada vegada que Casado obre la boca, ja sua. —Marc Pérez-Ribas (Cs)? —Qui? Ah! El de Cs. El conec de vista. Volen fer creure que són de centre, però són tan d’extrema dreta com Vox. El paper que ha fet Pericay contra la llengua aquesta legislatura ha estat esquizofrènic. Un filòleg de Barcelona que s’ha dedicat a qüestionar la unitat lingüística amagant el seu accent barceloní i forçant un accent mallorquí. —Jorge Campos (Vox)? —Un personatge.

Summary: Miquel Ensenyat: ‘A les Illes sabem molt bé que Cs és tan d’extrema dreta com Vox’


Twitter s’adapta als noctàmbuls. Per a les caloroses nits d’estiu i els insomnis, ha incorporat un to més fosc, adient a la visió nocturna per a Android, que simplifica l’ús de l’aplicació de nit i no fa mal als ulls. Per activar el ‘mode nocturn’, n’hi ha prou d’anar al menú principal de l’aplicació, on es pot encendre o apagar. Una vegada encès, Twitter escull tons més foscos que no perjudiquen tant la visió en la foscor de la nit, tal com fan alguns altres clients com ara Tweetbot, segons que explica Mashable. Ara com ara, només és disponible per als usuaris d’Android i no se sap quan arribarà a iOS. Amb tot, hi ha una opció dins l’iOS 9.3 per a canviar la temperatura de color de la pantalla quan sigui de nit.

Summary: Twitter ja té un ‘mode nocturn’ per a no perjudicar els ulls


Demà, a quarts de deu del matí, el Tribunal de Justícia de la Unió Europea farà pública la sentència sobre la immunitat d’Oriol Junqueras com a eurodiputat. Respondrà a les preguntes pre-judicials que el Tribunal Suprem espanyol li va formular quan el judici ja s’havia deixat vist per a sentència. La resposta que hi doni tindrà una gran importància, no únicament per a la situació de Junqueras i dels exiliats Carles Puigdemont, Toni Comín i Clara Ponsatí, sinó també per a definir el funcionament de la democràcia a tot Europa. Quan s’adquireix la condició d’eurodiputat? Perquè la primera pregunta que haurà de respondre el tribunal és en quin moment s’adquireix la condició d’eurodiputat: quan els candidats són elegits i proclamats parlamentaris europeus o quan les autoritats d’un estat ho certifiquen mitjançant unes formalitats imposades, com ara el jurament de la constitució pròpia. Aquesta segona opció és la que defensa l’estat espanyol, però no és pas el criteri que va expressar fa poques setmanes l’advocat general de la UE, en unes conclusions prèvies que no són vinculants per al tribunal però que generalment es tenen molt en compte. Deia l’advocat general: ‘Els votants elegeixen diputats, no pas aspirants a diputats.’ Aquest argument és molt contundent, perquè va a l’arrel del sistema democràtic, de la designació directa per part dels ciutadans dels seus representants al parlament. El TJUE ha de decidir si segueix el criteri de l’advocat general o bé diu que la legislació espanyola és competent per a regular-ho. La condemna contra Junqueras li impedeix de ser eurodiputat? El TJUE també haurà d’aclarir si el fet que Oriol Junqueras ja hagi estat condemnat deixa sense efecte les qüestions sobre la seva immunitat. Així ho va dir l’advocat general de la UE, segons el qual Oriol Junqueras, una vegada condemnat amb sentència ferma per inhabilitació, ja no pot aspirar a la immunitat. En aquell informe, l’advocat semblava no tenir present que el Suprem havia deixat en suspens la condemna per inhabilitació (no pas la de presó) de Junqueras, tot esperant la resposta del Tribunal de Luxemburg. Caldrà veure si ho especifica, el TJUE, i quin efecte té la resposta que hi doni. Si digués que quan fou condemnat disposava d’immunitat i que ara mateix també en disposa com a eurodiputat, el Tribunal Suprem l’hauria d’alliberar? Hauria de ser anul·lada la condemna contra Junqueras? Com pot influir la decisió sobre Puigdemont, Comín i Ponsatí? El criteri que va expressar l’advocat general sobre l’abast de la immunitat dels eurodiputats era important també per a Carles Puigdemont i Toni Comín, que estaran molt pendents de la decisió del Tribunal de Luxemburg d’avui. El reconeixement com a eurodiputats vindria segurament del Tribunal de Luxemburg mateix, però no pas ara, sinó quan els resolgui les demandes que hi tenen presentades, ara per ara en una data indeterminada. El tribunal de Brussel·les que examina l’euroordre contra ells dos i Lluís Puig va ajornar fins el 3 de febrer la vista que s’havia de fer dilluns. Aquesta nova data pot donar una orientació de quan pot pronunciar-se el Tribunal de Luxemburg sobre la seva immunitat. Poc abans del 3 de febrer, el 31 de gener, s’haurà fet efectiu el Brexit, i Clara Ponsatí podria ser eurodiputada gràcies a la reassignació dels eurodiputats del Regne Unit als altres estats membres. Els criteris sobre la immunitat de Puigdemont i Comín també serien vàlids per a ella i, en aquest cas, si tingués la condició d’eurodiputada reconeguda, l’euroordre contra ella a Escòcia també s’hauria d’anul·lar. 19-D, el dia que la justícia espanyola pot perdre el partit a Europa Els paranys que amaga la decisió del 19-D per a Junqueras, Puigdemont i Comín

Summary: Tres grans qüestions per a entendre la sentència del Tribunal de Luxemburg sobre Junqueras


La directora gerent del Fons Monetari Internacional (FMI), Kristalina Georgieva, ha advertit que el coronavirus tindrà un impacte econòmic negatiu a la Xina que pot afectar, també, la resta del món, i posar en risc l’augment del creixement previst. Si bé a principis d’any l’FMI pronosticava una modest repunt del creixement mundial del 2,9% del PIB al 3,3%, Georgieva ha advertit que la previsió era fràgil i es basava en un retorn a condicions més normals. Amb l’augment de contagis de Covid-19, ‘s’ha alterat l’activitat econòmica a la Xina i es pot posar la recuperació en risc’. ‘Hem de treballar junts per contenir el Covid-19, tant pel que fa al seu impacte humà com econòmic, especialment si el brot és més persistent i generalitzat’, ha assegurat la directora gerent de l’FMI.

Summary: L’FMI avisa que el coronavirus té un impacte negatiu en el creixement a la Xina i la resta del món


Som Energia va aconseguir dimecres d’ampliar el capital social en 4.750.000 euros en forma d’aportacions voluntàries en menys d’un sol dia. Aquesta cooperativa d’energies renovables sense ànim de lucre impulsarà així la construcció d’una nova planta solar a Llanillos (Granada) amb què preveu d’abastar 1.500 llars. L’estratègia de l’entitat és crear projectes de renovables i que aquest mercat no acabi a les mans d’Endesa, Iberdrola i companyia. En aquest context, Carles Barbarà, responsable de comptabilitat i finances, ens explica que també tenen previst de crear una planta solar a Lleida. Aprofundim en el futur del mercat energètic, l’esclat de les renovables i per què Catalunya és a la cua de l’estat espanyol en la creació de renovables. —Per a què servirà aquesta emissió de capital? —Aquesta ronda l’hem feta per cobrir dues coses. D’una banda, perquè a diferència de les altres comercialitzadores, nosaltres volem impulsar projectes de generació d’energia renovable. Llavors, tenim una cartera i un equip de projectes que estudien contínuament on podem situar els projectes. Ara en tenim uns que ja van molt avançats per a tirar-los endavant i, és clar, per això cal finançament. Un és aquest de Llanillos (Granada), que pot abastir unes 1.500 llars. —Aquesta energia que genereu, cap a on va? —Tots els nostres projectes, i és com funciona el mercat elèctric, generen una electricitat que s’aboca a la xarxa, l’anomenada ‘pool’. I un cop a la xarxa, a partir d’aquí, nosaltres la recomprem com a comercialitzadora i la subministrem als nostres clients. —En aquest ‘pool’ s’hi barreja tant l’energia que ve de Vandellòs com la que podeu produir vosaltres. Llavors, com us assegureu que en subministreu de renovable? —Nosaltres diem que som cooperativa i comercialitzadora d’energies renovables perquè així ho diu un certificat de garantia d’origen. Però clar, la piscina d’on agafem l’energia, el ‘pool’, no és renovable, perquè s’hi barregen electrons verds i negres, per dir-ho d’alguna manera. —Què us aporta el fet de crear energia renovable si ja la podeu comprar al ‘pool’? —Nosaltres vàrem començar fa vuit anys a crear projectes d’energia renovable, i costava molt. Ara hi ha hagut un ‘boom’ i hi ha fons d’inversió i grans capitals que també fan projectes. I què passa? Doncs que els projectes de creació d’energia renovable van quedant a les mans dels de sempre, de les empreses que tenen capacitat de fer inversions milionàries i que formen part de l’oligopoli de sempre. De fet, molts dels molins que hi ha per Espanya són d’Iberdrola. —Sí? —I darrere els grans parcs eòlics i de plaques solars que fan ara hi ha fons d’inversió americans i que en el moment que es venguin valdran molts milions i només seran a l’abast de les grans empreses. Què pretén, doncs, Som Energia? Que la producció d’energia acabi a les mans de la ciutadania, que no en perdem el control. —En menys d’un sol dia heu recaptat 4,7 milions d’euros, que a raó de 1.500 socis, equival a 3.000 euros per persona. Però posàveu un límit d’aportació de 5.000. Per què? —Sí, hem marcat un màxim de 5.000 euros perquè en les primeres emissions de capital de fa quatre anys no vàrem posar cap topall i en una hora vàrem cobrir l’emissió de 800.000 euros. Vàrem veure que hi havia aportacions de 20.000 i 30.000 euros i que molts s’havien quedat sense poder ser socis. Volem que hi participi com més gent millor. La nostra funció no és la d’un banc i que ens vingui gent pel rendiment que tenim, sinó perquè creu en el projecte. I com més participat sigui, millor. —Hi ha un interès creixent per aquests projectes de caràcter ètic, oi? —Sí. També és cert que una part és perquè donem un interès d’un 1,75%. I si ara vas a la banca no et donaran res perquè la situació econòmica és la que és i els tipus d’interès van baixos. Per això crec que també som interessants. Però sí que cada vegada n’hi ha més que cerquen on posar els diners i saber quin ús se’n fa. I en el nostre cas és molt directe. Poses els diners a Som Energia i és la mateixa Som Energia la que et fa els projectes. La traçabilitat dels diners que hi poses és fàcil i saps on són i per a què serveixen. —El 2018 la inversió en renovables a l’estat espanyol es va multiplicar per sis. És evident que les renovables han tingut un esclat. Per què ha tardat tant a arribar? Què ho impedia? —Bàsicament va haver-hi un daltabaix normatiu. Amb l’eliminació de les primes a les renovables hi va haver molta gent i moltes empreses que s’hi van enganxar els dits. Llavors hi ha hagut molts anys d’incertesa legal. D’una altra banda, la tecnologia ha anat millorant i el cost de construir projectes ha baixat. —També s’ha evidenciat que combustibles com ara el carbó es van morint i cada vegada s’opta més per les renovables. —És clar. El camí cap a les renovables ja és imparable. L’altra cosa és que s’haurà de veure tècnicament com es cobreixen els moments del dia en què no poden subministrar energia. És el gran inconvenient. Moments en què no fa ni vent ni sol i nosaltres continuem consumint igual. Els usuaris ens hem acostumat a consumir quan volem, no segons quan es produeix. Això difícilment canviarà i les tecnologies renovables hauran de compensar aquests buits. Potser no són prou desenvolupades o no s’han volgut desenvolupar prou. Per això de moment encara tenim una dependència important de l’energia nuclear. —Fins que no cobrim aquest forat no ens podrem desprendre de les nuclears? —Fins que no s’opti per les altres energies renovables que cobreixin aquest forat, cal flexibilitzar la demanda. És a dir, que la demanda dels consumidors es pugui gestionar de manera que, si tens unes plaques a casa però no hi ets, aquesta energia es desviï a cal veí. De capacitat de producció en tenim molta, però el problema és que no l’acabem de gestionar prou bé. —La consellera d’Empresa i Coneixement de la Generalitat de Catalunya, Àngels Chacón, en referència al decret llei que regula la implantació de les energies renovables, diu que ‘toca fer un debat de país’. En quin punt som i què n’espereu? —De sempre, a Som Energia, abans de tirar endavant els projectes, ho consultem al territori. Si hi ha una organització ecologista al territori, els ho consultem; si hi tenim socis, els demanem l’opinió… És això que ens val. Sobre això que em dius de la consellera, jo crec que hem de tenir una visió mundial, pensant en el planeta. Som en una situació d’emergència climàtica. A Catalunya a vegades ens hem tancat massa amb la protecció del territori, però al final resulta que a escala espanyola som de les comunitats amb menys producció de renovables. Llavors sí, som els primers que estem en contacte amb el territori per veure que aquella instal·lació que volem fer és acceptada i volguda, però no podem passar per alt tampoc que necessitem generar renovables perquè el planeta ho necessita. Ja no és un tema de Catalunya, és que el necessita el planeta. —S’ha fet tard amb aquest decret llei? —Sí, totalment. L’endarreriment respecte d’Espanya ve d’aquí. Nosaltres volem que allà on hi hagi el consum es creï l’energia. Això de moment no ho hem aconseguit perquè, si t’hi fixes, la gran majoria de projectes són a Andalusia. Allà la legislació ha donat més facilitats als nostres projectes i, és clar, quan n’estudies un, sense cap prima de l’estat i un cost a preu de mercat, busques el rendiment màxim. I on hi ha el recurs, que és el sol i les hores de sol, doncs és a Andalusia. Ara amb aquest decret sembla que podrem donar una empenta als projectes que tenim prevists aquí.

Summary: Carles Barbarà (Som Energia): ‘Anem endarrerits respecte d’Espanya en energies renovables’


Missatge de JxCat a ERC. La número 2 de la llista de Quim Forn a Barcelona, Elsa Artadi, ha replicat el candidat d’Esquerra, Ernest Maragall, en el míting d’avui de la seva formació a la plaça del Sol de Gràcia. ‘Forn és un pres polític, no un ciutadà pres, com si fos un delinqüent’, ha apuntat per replicar una piulada recent on Maragall lamentava no haver pogut visitar el conseller a la presó: ‘Vull parlar amb ell com a ciutadà empresonat i com a candidat’. ‘Anem amb compte, que de tant eixamplar  no estiguem normalitzant coses que no són normals, i no eixamplem qui està amagant que hi ha repressió’, ha afegit. Al seu torn, la dona de Forn, Laura Masvidal, ha avisat que ni la Junta Electoral espanyola ni el Suprem no decidiran qui serà l’alcalde de Barcelona: ‘No faran callar Forn’, ha dit No he pogut veure en @quimforn, malauradament. Tornaré a demanar de veure’l. Vull parlar amb ell com a ciutadà empresonat, i com a candidat. Tenim clara la unitat estratègica pels objectius compartits de llibertat del país. I del protagonisme de Barcelona en aquest combat. — Ernest Maragall i Mira (@ernestmaragall) May 10, 2019 Artadi també ha carregat contra la resta de candidats a la batllia. Encara sobre Maragall, Artadi ha dit que el canvi a la ciutat no passi per qui parla més de les Olimpíades del 1992 que del segle XXI. També ha acusat la batllessa en funcions i cap de llista de BComú, Ada Colau, d’aprofitar les clavegueres de l’estat espanyol contra l’ex-batlle Xavier Trias durant la campanya de fa quatre anys, i ha criticat que no li hagi demanat mai perdó. Sobre el PSC de Jaume Collboni, Artadi ha dit que han governat Barcelona i l’estat espanyol, i tot ha continuat ‘igual’. La número dos de JxCat ha dit que ‘no valen les propostes fracassades’ del PSC perquè no pensen mai en què és millor per a Catalunya. A més, Artadi ha retret al cap de files de Cs a Barcelona, Manuel Valls, que vulgui traslladar el parlament a Glòries: ‘Ja sabem que el que voleu és tancar la cambra’. Finalment, l’ex-consellera ha interpel·lat el cap de files del PPC, Josep Bou, per deixar clar que el Bruc no necessita l’exèrcit, sinó residències per a estudiants. Artadi no ha fet cap referència a la CUP ni al candidat Jordi Graupera.

Summary: Artadi a Maragall: ‘Forn és un pres polític, no un ciutadà pres’


La Guàrdia Civil ha citat a declarar dijous com a investigat Juan Cotino, ex-president de les Corts, ex-vice-president del Consell i ex-director general de la policia espanyola. Aquest matí la Guàrdia Civil ha detingut els seus nebots, José i Vicente Cotino, i també l’ex-president de la Generalitat Eduardo Zaplana, en una operació contra la corrupció. En total hi ha set detinguts, acusats d’un presumpte emblanquiment de capitals. Avui s’han fet vint-i-dos escorcolls. Els agents investiguen un presumpte cobrament de comissions per adjudicacions, que sembla ques es van ocultar en paradisos fiscals i que van retornar recentment. En concret, la fiscalia anticorrupció i la Guàrdia Civil rastregen el cobrament d’uns deu milions d’euros en comissions il·legals rebuts per l’adjudicació de contractes públics durant l’etapa de Zaplana al capdavant de la Generalitat. La Guàrdia Civil prendrà declaració a Zaplana, que ja ha arribat a casa seva, a Benidorm, quan s’hagin acabat els escorcolls en la cerca del rastre d’aquestes comissions milionàries. En l’habitatge de Zaplana al centre de València, l’escorcoll ha durat unes cinc hores.

Summary: La Guàrdia Civil cita a declarar Juan Cotino després de les detencions dels seus nebots i de Zaplana


El Diari Oficial de la Generalitat Valenciana (DOGV) ha publicat el decret llei que regula la prestació del servei de transport públic amb vehicles amb conductor (VTC). El decret entrarà en vigor demà excepte en l’apartat que estableix l’obligació de contractar-lo amb una antelació d’almenys 15 minuts, que per motius tècnics s’estableix una moratòria de dos mesos. L’objectiu del decret, que va ser aprovat divendres pel Consell i està pendent de la seva convalidació en la diputació permanent de les Corts, és ‘garantir espais de convivència entre les VTC i el sector del taxi’ i ‘evitar situacions de conflicte que generen perjudici principalment a l’usuari ‘. El text estableix que tan sols podran prestar el servei de VTC les persones, físiques o jurídiques, autoritzats pel govern. Els vehicles que disposin del permís portaran un distintiu d’identificació. Els serveis s’hauran de contractar, almenys, amb una antelació de 15 minuts i n’ha de quedar constància en un registre de comunicacions. S’exceptuen d’aquesta previsió els serveis que s’hagin de realitzar de forma immediata, com a conseqüència d’urgències, emergències i assistència en carretera. Ni geolocalització ni aparcament a la via pública Els vehicles autoritzats no podran, en cap cas, circular per les vies públiques a la recerca de clientela ni propiciar la captació de persones viatgeres que no haguessin contractat prèviament el servei. Es considera captació de clientela la geolocalització i, per tant, no se’n permet la utilització. No es permet l’estacionament en les vies públiques, de manera que hauran de fer-ho a garatges. Tampoc no es permet d’estacionar a llocs de concentració i generació de demanda de serveis de transport com ports, aeroports, estacions de ferrocarril i d’autobusos, centres comercials i d’oci, instal·lacions esportives, hotels, parades de taxis, hospitals o qualsevol altre establiment similar, que pugui propiciar la captació de clientela. Tots els serveis de transport que discorrin íntegrament pel País Valencià, o que hi comencin o acabin s’han de comunicar prèviament al registre de comunicacions. La contractació haurà de fer-se sempre per la capacitat total del vehicle sense que, en cap cas, es pugui contractar individualment o per places. Cada cop que se substitueixi un dels vehicles VTC es farà per un altre que faci servir com a font d’energia l’electricitat, l’hidrogen, els biocarburants, els combustibles sintètics i parafínics, el gas natural i el gas liquat del petroli. També es pot substituir per un híbrid.

Summary: El DOGV publica el decret dels VTC i entrarà demà en vigor


Després d’una jornada de pugnes contínues (i a estones, acarnissades) JxCat i ERC van sargir ahir la continuïtat de la legislatura amb un acord d’aplicació sobre la suspensió dels diputats amenaçats per Pablo Llarena. Hi va haver moments en què el mandat semblava a punt de dinamitar-se, si bé Quim Torra no va pensar pas a convocar eleccions anticipades, segons fonts de la Presidència. La cohesió dels dos socis de govern n’ha sortit rebregada. Les desconfiances, més vives que mai, i les divergències de fons es mantenen. El final del debat de política general ha estat ajornat, probablement, fins dimarts, i la majoria independentista no ha pactat propostes de resolució que aclareixin el procés per a fer efectiva la República. L’ultimàtum de Torra a Pedro Sánchez tampoc no ha entrat en les resolucions pactades després de les negociacions de les transaccions entre els grups. El parlament no fixarà cap termini per al diàleg amb el govern espanyol. Caldrà veure, a més, si les futures votacions dels quatre diputats de JxCat són efectives o, per contra, acaben impugnades i la situació desemboca en nou blocatge del parlament. El malestar que una part de l’independentisme va expressar en la manifestació de l’1-O no ha rebut una resposta parlamentària que hagi enfortit l’independentisme. Al contrari. La majoria de JxCat, ERC i la CUP (cada vegada més allunyada dels socis de govern) n’ha sortit debilitada. La repressió limita els moviments del parlament, i el límit del precipici penal es torna a desdibuixar. L’oposició en ple (excepte la CUP) sosté que l’acord de JxCat i ERC perquè Carles Puigdemont, Jordi Sànchez, Josep Rull i Jordi Turull votin no s’adequa a la interlocutòria de Llarena. La mesa, amb el suport de JxCat i ERC, va aprovar que podran votar tot i els advertiments dels lletrats, que al·leguen que s’agafen a un sistema de delegació de vot que va ser anul·lat al juliol, quan el Tribunal Suprem espanyol va remetre al parlament l’ordre d’aplicar als sis diputats processats per rebel·lió la suspensió de drets i deures prevista a l’article 384 bis de la llei d’enjudiciament criminal. Ara l’òrgan rector de la cambra haurà de ratificar la decisió en una altra reunió, si l’acord es manté en els mateixos termes. JxCat i ERC hauran de refusar les peticions de reconsideració de Cs, el PSC i el PP. La reunió de la mesa encara no té data, però fonts de la cambra apunten que podria ser dilluns. El grup d’Inés Arrimadas, mentrestant, insisteix en la presentació d’una querella. Els socialistes i els comuns argumenten que la designació d’Oriol Junqueras i Raül Romeva sí que s’ajusta al nou mecanisme que el ple del parlament va aprovar dimarts. Tanmateix, ERC tampoc no admet que els seus dos diputats hagin estat suspesos. Un acord d’enginyeria L’acord final de JxCat i ERC era, gairebé, d’enginyeria. Després d’una llarga reunió amb Quim Torra, Pere Aragonès i Roger Torrent al capdavant, JxCat va acabar cedint amb el registre de quatre documents de delegació de vot individuals (cada un rubricat per un afectat), com els demanava Roger Torrent per tenir ‘garanties’. Els documents esmenten l’acord del ple sobre les suspensions i ‘verifiquen’ que l’escrit que va presentar al matí el portaveu de JxCat, Albert Batet, expressava la seva voluntat. L’escrit de Batet ratificava la vigència, en primer terme, de la delegació de vot que tots quatre havien demanat al maig; és a dir, abans que arribés la interlocutòria de Llarena. No feien servir la paraula clau de l’acord que els dos socis de govern van trigar tres mesos a acordar: ‘designar’. Sí que la van usar, en canvi, Junqueras i Romeva en els escrits que van registrar dimarts mateix, sense fer cap referència explícita a la substitució: ‘Designo el diputat Sergi Sabrià per tal que exerceixi els meus drets parlamentaris mentre duri la situació jurídica actual.’ La diferència principal entre els escrits de JxCat i d’ERC és que els de JxCat només deleguen l’exercici del vot, mentre que Junqueras i Romeva deleguen tots els drets. Al juliol, tots sis diputats ja van perdre la retribució, després d’una decisió de l’oïdora de comptes que acatava l’ordre de Llarena. A la pràctica, des de llavors tampoc no han votat, ni presentat, per exemple, iniciatives parlamentàries. Els dos grups no han aclarit si els diputats afectats demanaran en cap moment que els tornin a pagar el sou, tenint en compte que no accepten que hagin estat substituïts. JxCat va insistir que el registre dels quatre documents, que des de dimarts es negava a presentar, no fa canviar la situació de Puigdemont, Turull, Sànchez i Rull. Reiteren que els quatre diputats no han estat suspesos perquè el ple ho va refusar. Certament, la cambra ho va fer així però, tot seguit, va aprovar el nou mecanisme perquè designin un substitut mentre ‘duri la situació jurídica actual i no es resolguin els recursos presentats per les seves defenses’. JxCat i ERC han aparcat la via unilateral. Però discrepen des del principi de la legislatura sobre l’establiment del límit a l’obediència a la legalitat espanyola. La primera crisi es va produir al gener per la suspensió de la investidura a distància de Carles Puigdemont, i s’ha anat repruduint per la mateixa raó fins al punt de fer trontollar, aquest vegada decisivament, el govern. Un executiu que preveu que les sentències contra els presos polítics siguin un punt d’inflexió, i amb la possibilitat oberta que tot desemboqui en unes eleccions. Els dos socis tenen incentius per a marcar perfil contínuament davant els electors. El president del grup d’ERC, Sergi Sabrià, i el portaveu adjunt de JxCat, Eduard Pujol, van atribuir la crisi a la complexitat del moment i van demanar disculpes públiques. Pujol va dir que calia ‘prendre consciència de què significa fer activitat política al parlament en una situació d’extraordinària injustícia i d’anormalitat’. I va afegir: ‘Si no hi hagués presó i exili no viuríem aquestes situacions d’enorme complexitat.’ Sabrià va explicar que ERC havia treballat a fi que hi hagués les ‘màximes garanties jurídiques’ perquè la delegació del vot dels diputats amenaçats per Llarena no es pogués impugnar. Els comuns, que dimarts van avalar l’acord (després qüestionat en l’aplicació) de JxCat i ERC sobre les substitucions, s’han tornat a allunyar dels dos socis de govern. La CUP es manté a l’oposició d’un govern que creu que només gestiona l’autonomia. La resta de grups van esmolar les crítiques arran de l’enèsim ajornament d’un ple. Ja hi ha qui creu que tot comença a assemblar-se massa a la legislatura anterior.

Summary: JxCat i ERC salven una unitat precària


El PP va aconseguir ahir de començar a tramitar el pressupost del 2017 gràcies al suport del PNB, que, en canvi de cinc vots, va obtenir de Rajoy una reformulació de l’anomenada quota basca, l’import anual que el País Basc aporta a l’estat espanyol. De resultes del pacte el País Basc cobrarà immediatament 1400 milions d’euros pagats de més des del 2007 i la quota anual es reduirà de 500 milions. Ciutadans és l’altra gran crossa que avui permetrà de tombar totes les esmenes a la totalitat als comptes presentades per l’oposició. Un suport que ja era garantit feia dies, però que Albert Rivera no preveia que representés una greu contradicció amb el seu programa electoral. Ciutadans es va presentar a les eleccions espanyoles proposant una reformulació de les quotes basca i navarresa, perquè les considerava una injustícia respecte de les altres comunitats autònomes. Rivera anava més enllà i prometia de suprimir aquest ‘privilegi’, perquè el considerava contrari a la unió fiscal que la UE aplicarà els anys vinents. Aquest discurs ha fet que Ciutadans no aconseguís cap diputat en les últimes eleccions basques. De moment, l’única certesa és que el PNB ha obtingut una reducció de 500 milions anuals de la quota. Ací podeu veure com Rivera demanava la supressió de la quota: Cuando el ‘cuñao’ Albert Rivera se oponía al cupo vasco, cuya mejora aprobará con los nuevos presupuestos de Rajoyhttps://t.co/e8IqTgNtxI pic.twitter.com/8ZghjJAjBY — Voz De Un Ciudadano (@Vozdunciudadano) 3 de maig de 2017

Summary: Les paraules sobre la quota basca que persegueixen Albert Rivera