La manifestació de la diada de l’Onze de Setembre convocada per l’Assemblea Nacional Catalana es farà enguany a l’avinguda Diagonal de Barcelona, segons que ha pogut saber VilaWeb. Dos mesos i mig escassos abans de la diada, l’ANC ha decidit finalment de convocar una gran manifestació que ompli tota l’avinguda barcelonina amb el propòsit de reclamar que es prenguin les mesures per fer efectiva la República. En un moment polític en què tot just s’ha desactivat l’aplicació de l’article 155, amb el govern de Quim Torra acabat d’estrenar i amb el canvi a la presidència espanyola de Mariano Rajoy a Pedro Sánchez, l’ANC vol pressionar perquè no hi hagi renúncies en relació amb el mandat del primer d’octubre i de les eleccions del 21 de desembre i, doncs, que es facin els passos necessaris per a avançar cap a la República. Aquestes setmanes vinents s’explicaran els detalls de la mobilització d’enguany, després de sis anys de manifestacions multitudinàries. El procediment serà semblant al dels altres anys. Hi haurà també una samarreta oficial de la Diada, que serà de color corall, el color que tenien les brides de les urnes del referèndum del primer d’octubre. Un anunci amb retard La manifestació en forma de creu de la diada de l’Onze de Setembre de l’any passat es va anunciar el mes d’abril; la manifestació descentralitzada en cinc ciutats del 2016 també, a l’abril, com també la proposta per a omplir l’avinguda Meridiana de l’any 2015. L’ANC sempre ha tendit a anunciar la campanya per l’Onze de Setembre unes quantes setmanes abans de l’estiu per poder escalfar motors amb actes des dels primers dies de juny. Segons fonts de l’entitat, enguany encara no s’ha fet oficial l’acte –preveuen de fer-ho durant les dues setmanes vinents– perquè el secretariat sortint no va deixar cap proposta tancada, tal com s’havia fet aquests últims anys. Membres de l’anterior secretariat han expressat a VilaWeb la seva disconformitat amb aquest posicionament. El context polític va obligar a avançar l’assemblea general ordinària al mes de febrer sense que els setanta-set membres del secretariat haguessin acordat la proposta que havia d’executar la nova direcció.

Summary: La manifestació de l’Onze de Setembre serà a la Diagonal i reclamarà que es faci efectiva la República


Dotze novel·les publicades entre novembre del 2018 i octubre del 2019 han estat triades com a candidates a guanyar el Premi Òmnium a la millor novel·la de l’any. El premi es lliurarà a finals de gener. Entre les obres seleccionades hi ha ‘Banderes dels altres’ (Proa) de J. N. Santaeulàlia; ‘Canto jo i la muntanya balla’ (Anagrama) d’Irene Solà; ‘Ciutat de Mal’ (Angle Editorial) de Jaume C. Pons Alorda; ‘L’esperit del temps’ (Proa) de Martí Domínguez; ‘La memòria de l’aigua’ (Columna) de Montse Barderi; ‘La veritable història d’una mentida’ (Univers) de Ramon Erra; ‘Les millors vacances de la meva vida’ (Empúries) de Neus Canyelles; ‘Lítica’ (Males Herbes) de Lucia Pietrelli; ‘Míster Folch’ (Empúries) d’Adrià Pujol Cruells; ‘Persecució’ (L’Altra Editorial) de Toni Sala; ‘Sis nits’ d’agost Jordi Lara, i ‘Zona zero’ (LaBreu Edicions) de Núria Busquet. Les obres han estat seleccionades per un comitè d’experts format per l’editor Bernat Puigtobella, el cap del servei de Biblioteques de la Generalitat de Catalunya Josep Vives, i les llibreteres Mireia Perelló i Olga Federico. A partir d’aquesta llista, un jurat format per Rosa Cabré Monné, Maria Dasca Batalla, Carme Gregori Soldevila, Oriol Izquierdo Llopis i Xavier Pla Barbero donaran a conèixer els tres finalistes el 17 de desembre. A través d’un comunicat de l’entitat, el president d’Òmnium Cultural, Jordi Cuixart, ha insistit que l’entitat segueix fidel als seus objectius fundacionals i seguirà ‘treballant incansablement per la llengua i la cultura i fer que les lletres catalanes tinguin un sistema literari comparable en exigència i ambició al de qualsevol altre lloc del món’.

Summary: El tercer Premi Òmnium a la millor novel·la de l’any selecciona els dotze finalistes


La plataforma Docents per la República i els Comitès de Defensa de la República, juntament amb entitats locals, han convocat, per a dimecres, concentracions i actes a diversos municipis per a donar suport als docents i al model d’escola catalana ‘davant la repressió actual’. Segons que han informat les entitats convocants, els actes es faran coincidint amb l’efemèride del naixement del pedagog català Francesc Ferrer i Guàrdia, creador de l’Escola Moderna i afusellat el 1909 a Montjuïc. De moment, s’han confirmat concentracions a Vic, Manresa, Granollers, Igualada, Girona, Valls i Reus, una tertúlia a la Bisbal d’Empordà i un cicle de conferències a Granollers Aquest dimecres a les 19h, defensem els nostres docents i l’escola catalana! #FerreriGuàrdia10G Actes confirmats a Vic, Girona, Manresa, Reus, Mataró, la Bisbal d’Empordà, Cambrils, Valls, Granollers, Vilafranca del Penedès, Sta. Coloma de Cervelló, Igualada #StopRepressióDocents pic.twitter.com/eiikaIPDHA — Docents x República ✏ (@DocentsxRep) 7 de enero de 2018

Summary: Convoquen concentracions de suport a l’escola catalana arreu del Principat


Un equip d’astrònoms del European Southern Observatory ha trobat evidències que existeix un planeta amb una òrbita al voltant de Pròxima Centauri, l’estrella més propera a la Terra. L’equip està dirigit peel català Guillem Anglada-Escudé, de la Universitat Queen Mary de Londres Es tracta d’un planeta rocós i una mica més gros que la Terra que ha estat batejat com a Proxima B. La principal característica, però, és que té una temperatura que permetria l’existència d’aigua líquida a la seva superfície. Per tant, s’obre la porta a la possibilitat que s’hi desenvolupés vida i es converteix en el planeta habitable més pròxim a la Terra. Durant el primer semestre de 2016, Proxima Centauri va ser observada amb regularitat amb l’espectrògraf HARPS, instal·lat al Telescopi de 3,6 metres en La Silla, a Xile, i monitorizada simultàniament amb altres telescopis d’arreu del món. Es buscava la petita intermitència que, a causa de la força de la gravetat, provocaria la presència d’un planeta orbitant en la brillantor de l’estel. L’astrònom Enric Marco al seu bloc de +VilaWeb, ‘Pols d’estels’, explica: ‘Proxima B és, podem afirmar-ho, un planeta real amb una massa mínima de 1,27 masses terrestres (un 27% més massiu que la Terra), un període orbital d’11,186 dies (el seu any dura uns 11,2 dies) i situat a un 7,5 milions de quilòmetres de la seua estrella, el nan roig Proxima Centauri.’ En comparació, Mercuri gira al voltant del Sol en 88 dies. Marco afegeix: ‘Semblen molt pocs dies per a un planeta interessant des del punt de vista biològic, però cal recordar que el nou planeta gira al voltant d’un nan roig, molt més petit que el Sol i, per tant, també més fred. Així que Proxima b orbita en la zona habitable de la seua estrella. La zona habitable es defineix com el rang de distàncies a una estrella, on no fa massa fred ni massa calor i que, en conseqüència, un planeta situat en aquesta zona puga mantindre aigua líquida en la superfície, tot esperant l’existència d’una atmosfera. Aquesta definició ve a ser una manera burda, i de moment única, de classificar planetes amb possibilitat d’albergar vida tal com la coneixem, encara que siga microscòpica.’ A més, segons explica Marco, ‘també s’han realitzat estudis fotomètrics tot tractant de detectar un trànsit del planeta sobre l’estrella, de la mateixa forma com fa la missió Kepler. Si una estrella té un planeta i aquest passa per davant del disc estel·lar vist des de la Terra, el que s’anomena un trànsit, es produirà una petita baixada de la seua brillantor. L’observació fotomètrica de Proxima Centauri no ha descobert cap baixada significativa de brillantor. No ha trànsits sembla. Una llàstima. No es pot tindre tot. El pas de Proxima b sobre el disc de Proxima Centauri haguera estat essencial per determinar el diàmetre del planeta i la possible existència d’una atmosfera. En no conéixer el diàmetre no podem dir res de moment sobre la seua densitat. Tanmateix altres estudis suggereixen que Proxima b seria un planeta rocós.’ Respecte l’habitabilitat del planeta descobert, diu Marco que ‘cal tenir en compte que l’estrella Proxima Centauri emet gran quantitat de radiació ultraviolada i radiació X que pot ser unes 400 vegades la que rep la Terra del Sol. Sense la presència d’un fort camp magnètic que el protegesca, malgrat trobar-se en la zona d’habitabilitat, el planeta tindrà moltes dificultats per mantindre una biosfera. A la pàgina web del projecte s’hi pot trobar un extens informe en català sobre l’interessant problema de l’habitabilitat de Proxima b.’

Summary: Descobreixen l’exoplaneta habitable més pròxim a la Terra


Un capellà de Madrid ha acusat l’alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, de tenir ‘una part de culpa’ de l’atemptat del dijous a la Rambla i ha proposat de denunciar-la. Segons que ha explicat Eldiario.es, Santiago Martín és l’ex-cap de religió del diari ABC. També expliquen que Santiago Martín és fundador de l’entitat ultracatòlica Franciscans de Maria i va ser presentador de ‘La santa misa’ o ‘Testimonio’ a La 2 de Televisió Espanyola. ‘Si jo fos advocat de les víctimes, estaria plantejant una denúncia contra l’ajuntament de Barcelona per col·laboració’, va assegurar Martín. ‘Una part de culpa, i segur que els advocats de les víctimes ho recordaran, és de l’alcaldessa’, va dir Martín en la seva homilia. D’altra banda, també va etzibar: ‘menys llàgirmes i més fer coses’. Al vídeo, el mossèn assenyala que el fet de no haver posat pilones als accessos de la rambla com una de les causes de l’atropellament. ‘Ella va dir que les recomanacions de les pilones coarten la llibertat’, es queixa. I afegeix: ‘efectivament, sí, la dels assassins’. Martín, però, també carrega contra l’alcaldessa de Madrid, Manuela Carmena. De totes dues diu que són ‘d’extrema esquerra, comunistes, radicals’. Finalment, Martín també ha assegurat que amb les pregàries no n’hi ha prou. ‘No pot ser que només estiguem resant’, ha dit abans d’encoratjar tots els presents a enviar cartes de queixa als mitjans de comunicació.

Summary: Un capellà de Madrid diu que denunciaria Ada Colau perquè té ‘una part de culpa’ en l’atemptat de Barcelona


Esquerra Unida del País Valencià concorre a les eleccions espanyoles de diumenge en la candidatura Esquerra Unida – Unitat Popular, després de fracassar l’intent de pacte amb Compromís. Ricardo Sixto, cap de llista per València, torna a ser candidat a ocupar el seient de diputat a Madrid, amb l’objectiu de treballar per una república federal espanyola que defensi els drets dels treballadors i els del poble valencià, començant per un canvi de finançament i una millora de les infrastructures. EUPV ha girat full a la patacada que va significar quedar fora de les corts el 24 de maig i ara confia en aquests altres comicis, en què té Podem com a principal obstacle. —Què s’hi juga, el País Valencià, en aquestes eleccions? —S’hi juga el futur per a molts anys. Hem hagut de suportar un govern que ha aplicat tot de polítiques que no han arreglat res, ans al contrari, han desfet la classe treballadora. I al País Valencià també ha deixat la Generalitat sense recursos per a atendre el més urgent i necessari, que és la sanitat, l’ensenyament, els serveis socials, la dependència. Ha deixat la Generalitat amb un deute de 40.000 milions d’euros, i això en fa inviable el futur. Ens hi juguem negociar un futur per al nostre país, un futur per a la classe treballadora, que encara és la que paga una crisi de la qual treuen molt de profit els grans empresaris i els especuladors. —Desaparèixer de les Corts Valencianes va ser un cop per a EUPV. Esteu preparats per si aquest diumenge passa el mateix? —Estem convençuts que tindrem un bon resultat, que tornaren a tindre representació per al País Valencià al congrés. El que va passar en les últimes eleccions a les corts té molt a veure amb la llei electoral valenciana, que té una barrera electoral del 5% per a entrar-hi. Si no existira, hauríem tingut representació, haguérem obtingut dos diputats per València i un per Alacant. El que ens ha deixat fora de les corts no ha estat l’electorat sinó una barrera electoral artificial fixada per una llei que cal canviar. —Ja heu estat aquesta legislatura passada al congrés espanyol. Què és el millor i el pitjor que heu viscut? —El pitjor que hem viscut ha estat la majoria absoluta del PP, que ha fet que la vida parlamentària fóra absolutament plana, que qualsevol iniciativa, proposta o esmena xocara radicalment amb aquesta majoria. Ha estat discutir amb una paret. I el millor que hem vist ha estat ací, al País Valencià, on el PP ha estat expulsat de les institucions. Després de vint anys manipulant i fent de tot, n’han quedat fora. I el grup parlamentari d’EUPV ha estat un element fonamental perquè això passara. —De què serveix ser al congrés dels diputats espanyol? —És on es prenen les decisions fonamentals de l’estat. Malgrat tot, continua tenint el poder més gran de l’estat, les grans qüestions de l’estat es decideixen allí, és el centre del poder i de les decisions. Ser al congrés et situa en el centre de la decisió i et situa amb capacitat d’intervenir, aportar i intentar canviar les coses. —És bàsic aconseguir un nou model de finançament? —Sí. El principal problema del País Valencià ha estat l’infrafinançament crònic. El gran objectiu d’aquesta legislatura és negociar un nou sistema de finançament, amb dos efectes: d’una banda, equilibrar el finançament habitual, és a dir, aconseguir que el dèficit que hi ha cada any, entre 800 milions i 1.000 milions d’euros, es corregesca; i d’una altra, solucionar el que s’ha convertit en un autèntic deute històric: eixa diferència entre el que ingressem i el que gastem en sanitat, ensenyament, serveis socials, etc., que s’ha acumulat durant tots els anys que hem estat infrafinançats. El deute històric acumulat amb l’estat i que puja a uns 40.000 milions d’euros també ha de ser tractat com un deute que, almenys, ha de ser condonat. —Quines altres prioritats tindreu? —Les infrastructures, sobretot. Durant molts anys hem estat víctimes d’una desigualtat absoluta entre territoris de l’estat. La inversió de l’estat al País Valencià ha estat ridícula en comparació amb els altres territoris; ací tenim un dèficit molt gran en xarxa ferroviària. Això ho compartim amb Catalunya, on els peatges són una qüestió sagnant. L’autopista que travessa el País Valencià continua essent de peatge. En el mateix sentit, també és una prioritat el corredor mediterrani, una reivindicació fonamental per al conjunt del poble valencià. —El model territorial és un dels grans debats que hi ha damunt la taula. Mentre les majories no canviïn, no sembla possible de dur endavant la república federal que vol Esquerra Unida. —Per nosaltres és bàsica per tal de tenir un model que satisfaça les demandes de tota la gent. El futur d’Espanya ha de ser un model de república federal on les comunitats autònomes acaben convertint-se en estats i dipositaris de la seua pròpia sobirania. Un govern central que assumesca unes determinades competències (com ara política exterior, defensa i seguretat social), però la resta de competències no seran atorgades pel govern central als estats federats sinó que formaran part dels estats mateixos, que amb les seues constitucions desenvoluparan la seua organització interna. És un nou model d’entendre les coses que ultrapassa aquell model del 1978. No es tracta de fer cap procés de negociació amb l’estat sinó un procés de distribució en què es reserven unes competències al govern central i la resta d’aspectes depenga dels estats federats. —Al final no va ser possible el pacte amb Compromís. Us guardeu rancor? —Ara el problema és, sobretot, l’acord entre Compromís i Podem, que ha generat discussions dins de Compromís, perquè hi ha sectors del Bloc que no estan gens conformes amb eixe acord. Nosaltres, en les negociacions, vam detectar una oposició i un rebuig enorme per part de Podem: la primera cosa que va dir-nos el negociador que enviaren va ser que allò no era una negociació sinó un plat de llentilles. Sé que hi ha gent del Bloc que volien un acord i que nosaltres hi participàrem, però no es van poder forjar les condicions. —L’apel·lació al vot útil que ha pogut fer Podem us fa por? —No. Això és un mecanisme sobretot del bipartidisme, que per evitar que governara l’altre cridava a votar a un mateix. Avui aquesta qüestió és molt oberta. Per què és un vot útil Podem, si resulta que es va convertint en un motor de generar decepció? Dimarts passat ja van retirar la meitat de la trentena d’esmenes que havien presentat al pressupost de la Generalitat. Esmenes perquè col·lectius desafavorits tingueren un tractament fiscal millor, i les han retirades perquè diuen que la situació financera de la Generalitat no ho permet. Bé, això ja ho sabíem. Aleshores, per què les presentaven? Podem genera decepcions en un electorat d’esquerres que s’ha trobat que ara no hi ha cap formació d’esquerres que defense una autèntica política d’esquerres. S’acomoda cada vegada més a un sistema que els ha acceptat, que els ha assumit i que sembla que els va absorbint. —Facilitareu la investidura de Pedro Sánchez o Pablo Iglesias? —Caldrà parlar amb qui vulga formar govern i formar una majoria. Nosaltres estem disposadíssims a parlar, però parlarem de quina política s’ha de fer en un hipotètic govern d’esquerres. En eixe sentit parlarem amb qui calga per ajudar a canviar les coses, no per a perpetuar un sistema que ens sembla absurd i injust. —Teniu línies vermelles, suposo. Això que dieu no serviria per a Ciutadans. —No, Ciutadans no fa una política d’esquerres, fa una política dirigida a expulsar el PP. És un invent de l’Íbex-35 per a evitar que els vots del PP vagen a l’abstenció. Llevat d’alguna qüestió molt concreta sobre regeneració política i democràtica, no se m’ocorre de què parlar en política a Ciutadans. No coincidim en res ni en el programa que tenen ni en les propostes que fan. Parlen de degenerar encara més les condicions de feina, i nosaltres som ací per a defensar la classe treballadora. —Què diríeu a algú que dubta entre votar EU-UP i Compromís-Podem? —Que sàpiguen que nosaltres no els defraudarem mai, no se sentiran decebuts un cop arribem a les institucions. Perquè les candidatures d’Unitat Popular defensarem la classe treballadora. No canviem els nostres posicionaments polítics per un grapat de vots.

Summary: Ricardo Sixto: ‘Nosaltres no canviem el posicionament polític per un grapat de vots’


Amb motiu de la Diada, Falange Española i Democracia Nacional han convocat una concentració a Madrid, davant el Centre Cultural Blanquerna. L’acte no ha aplegat sinó una quarantena de manifestants, que han fet crits en favor de la unitat d’Espanya i demanant ‘glòria eterna per als de Blanquerna’. Dos anys després de l’assalt de l’extrema dreta en aquest centre, avui el grup de feixistes que hi ha acudit –amb alguns dels responsables d’aquella acció– han trobat el local tancat (ja havia anunciat prèviament que abaixaria la persiana a dos quarts de cinc) i quatre dotacions de la policia espanyola custodiant-la. No hi ha hagut incidents.

Summary: L’extrema dreta fa el ridícul a Madrid davant Blanquerna


La junta directiva de Foment del Treball ha aprovat aquesta tarda d’obrir un expedient per expulsar l’associació empresarial vallesana Cecot, que ara té quinze dies per a donar explicacions i defensar-se de l’acusació. Segons Foment, la Cecot ha vulnerat el punt cinquè de l’àmbit territorial de les normes de funcionament. Un total de quaranta-dos membres de la junta han votat a favor d’obrir l’expedient i nou en contra, a proposta del comitè executiu, que també s’ha reunit aquesta tarda. El president de la Cecot, Antoni Abad, ha dit que l’associació té ‘arguments de pes’ per a respondre a l’expedient d’expulsió i esvair dubtes per continuar dins Foment del Treball. En declaracions a l’ACN ha dit que confiava que podrien aclarir els punts que els reclamen. ‘No tenim interès que hi hagi aquest conflicte –ha afegit Abad–. És molt important de mantenir la unitat empresarial.’

Summary: Foment del Treball obre un expedient per expulsar la Cecot


Els Mossos d’Esquadra han detingut aquest matí al regidor del PSC de Sant Adrià de Besòs Juan Carlos Ramos en el marc d’una operació contra el tràfic de drogues. També s’investiga un càrrec del Consorci de La Mina. L’operació ha començat de matinada i continua oberta, amb cinc escorcolls en marxa. La investigació s’ha desenvolupat segons les directrius del Jutjat d’Instrucció número 4 de Badalona i està relacionada amb una organització criminal, establerta al barri de la Mina de Sant Adrià de Besòs. Fins al moment, els Mossos d’Esquadra han intervingut importants quantitats de diners en efectiu, 162 quilos de plantes i 15 quilos de cabdells de marihuana, a l’espera del resultat que s’obtingui de les cinc entrades i escorcolls d’aquest dilluns. El cap de l’organització criminal hauria realitzat altres activitats presumptament delictives de manera paral·lela, a banda del tràfic de drogues, i en què haurien participat el regidor del PSC a l’Ajuntament de Sant Adrià de Besòs Juan Carlos Ramos Sánchez i el càrrec públic del Consorci de la Mina. Aquest dilluns s’ha aixecat el secret de les actuacions i en principi no es preveuen més imputacions, detencions o entrades que les previstes, si és que no hi ha algun imprevist.

Summary: Detingut el regidor del PSC de Sant Adrià de Besòs Juan Carlos Ramos en una operació antidroga


La XXVIII edició del programa solidari La Marató, organitzat per TV3 i Catalunya Ràdio, estarà protagonitzat per les malalties rares, que afecten mig milió de persones a Catalunya, ha informat en un comunicat la Corporació Catalana de Mitjans de Comunicació. El programa, que se celebrarà el 15 de desembre, se centrarà en aquest tipus de patologies, que engloba entre 6.000 i 8.000 malalties, majoritàriament genètiques, i que tenen en comú una baixa incidència: cadascuna afecta cinc o menys de cada 10.000 persones. Es tracta de la segona vegada que el programa aborda aquest tipus de malalties, que ja van protagonitzar La Marató del 2009. Moltes d’aquestes malalties són patologies greus, cròniques i discapacitants que freqüentment no estan diagnosticades per la complexitat i el desconeixement de la seva existència. El 50% es manifesten en el naixement i tenen un mal pronòstic: un 35% dels pacients no supera el primer any de vida i un 22% no arriba als 15 anys. Un cop diagnosticats, el 40% dels pacients no disposa de tractament o, si en té, no és l’adequat; una de cada cinc persones té dolor crònic; una de cada tres, pèrdua d’autonomia, i una de cada dues, discapacitat motora, sensorial o intel·lectual. Des del 1992, La Marató ha recaptat més de 183 milions d’euros i ha finançat 829 projectes de recerca que han implicat 7.500 investigadors, la qual cosa la converteix en una de les principals fonts impulsores d’investigació biomèdica a Catalunya.

Summary: Les malalties rares protagonitzaran La Marató d’aquest any


Hi ha dos camins no transitats per a provar novament la consecució d’un referèndum d’independència acordat. Ho conclou un informe de l’Institut d’Estudis de l’Autogovern (IEA), que proposa un itinerari pràctic perquè el govern de la Generalitat i el parlament ho tornin a provar, si ho consideren políticament oportú. Es tracta d’una reforma de la llei orgànica reguladora de les modalitats de referèndum de 1980 i d’una reforma senzilla de la constitució espanyola per a introduir-hi una disposició addicional que no requeriria la dissolució de les corts. Pantalla passada? En un context de divisió estratègica de l’independentisme, l’IEA descriu un camí possible, que podria cohesionar una àmplia majoria del parlament i convèncer la comunitat internacional de la voluntat de pacte de les institucions catalanes. I ho fa abans que les eleccions espanyoles del 28-A aclareixin amb quin interlocutor es trobarà Quim Torra a la Moncloa. El director de l’IEA, Ferran Requejo, enviarà l’informe al president de la Generalitat i a tots els grups parlamentaris. La Generalitat només disposa de tres possibles hipòtesis estratègiques de futur en el context actual, segons l’IEA: la instauració d’un model territorial alternatiu a l’estat espanyol, la implementació del resultat de l’1-O i el referèndum pactat. Fer efectiu el mandat de l’1-O conduiria, segons l’estudi, a una nova aplicació de l’article 155 ‘de caràcter més intens i més dilatat en el temps’ que no pas l’anterior. I amb aquest apunt, l’informe, titulat ‘Democràcies i referèndums d’independència. El cas de Catalunya’, se centra en la hipòtesi d’una votació acordada. Una comissió d’experts Més enllà de qualsevol taula de negociació bilateral, l’estudi dibuixa el procediment per a tornar a provar un acord basat en aquestes dues vies. Proposa la constitució d’una comissió d’experts d’ampli espectre que formuli la iniciativa, integrada per membres d’institucions acadèmiques europees i internacionals. Aquesta comissió es podria constituir a iniciativa del govern (potser amb un encàrrec previ del parlament), disposaria d’un termini per a formular la iniciativa i, després, la proposaria en una comissió d’estudi al parlament, perquè els grups elaboressin la proposta normativa. El resultat hauria de ser ‘prou flexible per tal d’afavorir un eventual pacte amb les institucions estatals’ però sense descafeïnar la iniciativa. Després, el parlament aprovaria el text de llei orgànica o de reforma constitucional. Segons l’IEA, seria convenient que la iniciativa tingués un suport polític més ampli que no pas el dels partits independentistes i entitats representatives de la societat civil. Tot seguit, es faria arribar a actors polítics europeus i internacionals i, finalment, es presentaria davant el govern espanyol i els partits amb representació al congrés. S’hi regularien les condicions per a fer la votació. És a dir, els requisits de validesa, els quòrums de participació i majories o els efectes del resultat. L’enèsim fracàs? L’informe constata que l’experiència històrica i els intents dels darrers anys ‘reforcen l’escepticisme’ sobre les possibilitats d’un referèndum acordat. No obstant això, constata que totes les propostes (tret de les exposades l’any passat) es van fer a un govern espanyol del PP sostingut en una sòlida majoria parlamentària. A més, tan sols una de les propostes concretava una via formal per a fer viable l’acord: la de la proposició de llei orgànica per a la delegació de la competència per a fer un referèndum del 2014. Tanmateix, l’estudi també subratlla que les dues reformes per a una votació pactada no formava part del programa electoral de cap de les forces independentistes. I enumera més inconvenients que podria generar, com ara incrementar la ‘dissonància’ amb el full de ruta culminat l’1-O, contribuir a fragmentar l’independentisme, posar en perill l’autogovern en cas que la reforma constitucional portés a una recentralització i dilatar el període temporal del procés. També faria que les institucions catalanes exhibissin feblesa política i, per tant, podrien perdre pistonada en la seva posició negociadora, i es generaria més dissonància estratègica amb altres iniciatives governamentals, com ara el Consell Assessor per a l’Impuls del Fòrum Cívic i Social per al Debat Constituent. A l’altra banda de la balança, l’estudi diu que l’enèsim intent d’un referèndum pactat per aquestes vies propiciaria un ‘acostament de la legitimitat política’ als criteris de la legalitat espanyola tal com la interpreten les institucions espanyoles, generaria acords més enllà de l’independentisme, seria una prova de ‘bona fe’ en la negociació política i podria millorar la percepció externa d’un referèndum d’independència. Primer, incrementant els costos d’un rebuig estatal a la iniciativa. Segon, donant més legitimitat a les institucions catalanes davant la comunitat internacional. Des de la Segona Guerra Mundial, hi ha hagut un centenar de referèndums d’independència. Però l’estudi remarca que en democràcies liberals hi ha hagut poques consultes i, generalment, s’hi han reflectit resultats contraris a la independència. L’experiència comparada en referèndums unilaterals dicta que no han comportat un ‘accés immediat’ a la independència i, en la majoria de casos, han estat reprimits per l’estat matriu fins a arribar a una congelació del conflicte o a la creació d’entitats polítiques fàctiques no reconegudes’. En alguns casos, tanmateix, sí que ha precedit la constitució de nous estats, la institucionalització de models d’autonomia o l’elaboració de jurisprudència sobre la secessió. Perquè un nou estat emergeixi, ha de controlar de manera efectiva el territori i la població, i ha d’obtenir el reconeixement d’altres estats per a ingressar en la comunitat internacional. Reconeixement i acomodació al pluralisme La constitució espanyola no reconeix de manera efectiva el ‘pluralisme nacional’ i, si es fa una anàlisi d’estats plurinacionals, les solucions sempre inclouen un reconeixement d’aquesta diversitat i una protecció constitucional dels drets, les institucions i el poder de decisió de les nacions minoritàries. L’estudi esbossa, d’aquesta manera, les bases d’una tercera via, alternativa a la independència i a l’encaix actual de Catalunya a l’estat espanyol. Per a la protecció de drets, assenyala que les institucions catalanes podrien tenir dret de vet en decisions de l’estat espanyol que afectessin Catalunya, i es podria consolidar una relació bilateral entre els dos governs. La conclusió és definitiva: ‘Sense el reconeixement i sense una acomodació del pluralisme nacional, no hi haurà a Catalunya un projecte polític legitimat.’ I si no arriba, el catalanisme només tindrà, com a alternativa, la independència, ‘malgrat totes les dificultats estructurals, procedimentals i sobrevingudes’ a curt termini, conclou. Requejo ha dirigit l’estudi, que també han elaborat Mireia Grau, Gerard Martín i Marc Sanjaume.

Summary: Dues vies no explorades per a un referèndum pactat


La número dos de JxCat a les eleccions espanyoles del 28-A, Laura Borràs, ha rebutjat la reforma de la constitució espanyola per a resoldre el conflicte entre Catalunya i Espanya, i adverteix que no es deixaran enganyar altra vegada. ‘Són pantalles que hem anat passant. El resultat ha estat sempre una pastanaga amb la qual ens han volgut acontentar, i ara el crèdit està sota mínims’, ha subratllat en un col·loqui organitzat per Primera Plana. Després de recordar que el congrés de Suresnes 1974 del PSOE ja reconeixia el dret a l’autodeterminació, ha lamentat l”escalada de retallades’ que ha patit aquest dret en el si dels socialistes en el transcurs del temps. Així, ha constatat que el PSC, al seu programa electoral del 2012 al Parlament, es comprometia a promoure les reformes necessàries perquè els catalans poguessin exercir el seu dret a decidir a través d’un referèndum acordat en el marc de la legalitat, però ‘això ja no es va incloure’ l’any següent al Pacte de Granada. ‘Amb quina confiança podem abordar una reforma de la constitució després de veure com es va gestionar la de l’estatut?’, ha preguntat Borràs, que ha advertit al president del govern espanyol i candidat del PSOE a les generals, Pedro Sánchez, que si vol ser investit, haurà d’escoltar-los i que no es deixaran enredar. Borràs ha recordat que els governs de Felipe González i José María Aznar van negociar en el seu moment amb ETA amb intermediadors: ‘Quan els problemes s’enquisten, els mediadors ajuden. Qui tem als mediadors? El PSOE’. ‘Ara, per parlar de futur, pau i vida, no pot haver-hi relators?’, ha preguntat la candidata de JxCat, que ha admès que les enquestes els donen un resultat tan dolent que només tenen marge de millora. Tremosa crida a la participació ‘El procés independentista s’haurà acabat si només 200.000 catalans voten independència el 28-A’. Així de contundent s’ha mostrat el número 4 de la llista de JxCat al congrés espanyol per Barcelona, Ramon Tremosa, durant una roda de premsa aquest dilluns al matí a la seu de la formació. L’eurodiputat ha afegit que si, en canvi, les tres forces independentistes -ERC, JxCat i Front Republicà- sumen més de 2 milions de vots, qüestions com una reforma del finançament autonòmic i l’exercici del dret a l’autodeterminació estaran ‘sobre la taula’. Així mateix, Tremosa ha assegurat que pensa que a partir del 28-A hi haurà rècord de diputats independentistes a Madrid. Tremosa creu que si els 2.100.000 ciutadans que el 21-D van votar opcions independentistes ho tornen a fer a les eleccions espanyoles, hi haurà més de 20 diputats al congrés espanyol favorables a l’estat propi: ‘Serà una palanca real, i seurem a la taula sense condicions prèvies, però amb una llista molt llarga de coses’, ha conclòs.

Summary: JxCat rebutja la reforma constitucional: ‘No ens deixarem enganyar altra vegada’


El programa nuclear de Corea del Nord ha fet un tomb inexplicable. De sobte, els míssils nord-coreans volen bé i cauen on han de caure. I, de sobte també, l’explosió d’una possible bomba d’hidrogen té una capacitat de destrucció, pel cap baix, cinc vegades superior a la que tenia. Dins Corea del Nord, s’hi manté el secretisme habitual, però a fora hi ha una intriga enorme: què ha canviat? Com és que, tot d’una, un programa que resultava tan poc creïble –amb tants errors– comença a rutllar? Tots els governs i els experts independents del món s’han fet la mateixa pregunta i han començat a analitzar, adeleradament, les fotografies i els vídeos dels llançaments recents; en cerca d’alguna dada, alguna pista que els pogués aclarir el misteri. Michael Elleman, un expert en fabricació de míssils de l’International Institute for Strategic Studies de Londres, sembla haver trobat la clau que explica el canvi. I és ben sorprenent. El llançament de dos míssils intercontinentals des de Corea del Nord aquest estiu ha encès totes les alarmes. Corea del Nord fa deu anys que malda per crear míssils prou grans i estables que serveixin per a atacar països allunyats, especialment els Estats Units. Fins ara havia aconseguit algun èxit menor, però tothom creia que tenia poques possibilitats de fabricar un vehicle capaç de fer un vol intercontinental amb garanties. Millorava tècnicament, però a poc a poc, i els experts occidentals no consideraven que pogués fer un atac real més enllà de Corea del Sud o el Japó. Aquests experts són els que van restar esbalaïts de veure el vol dels ICBM llançats aquest estiu. Corea del Nord és una societat molt tancada i obtenir-hi informació sobre el seu programa nuclear esdevé molt difícil. De manera que els experts s’han acostumat a mirar amb el màxim detall les fotografies i els vídeos on ritualment Kim Jong-un apareix inspeccionant els míssils, amb alguns dels científics que teòricament els han creats. Ningú no pot assegurar que les fotografies corresponguin a les armes reals, però, detall a detall, s’han anat reconstruint les peces d’un trencaclosques complicat que ens duu molt lluny de Corea. Quan Elleman va analitzar les fotografies, es va sorprendre del disseny nou dels motors que impulsaven el coet. Els havia vists abans, i després de comparar la seva gran base de fotografies ho va poder confirmar: eren idèntics a un tipus de motor que havia propulsat una generació de míssils soviètics. Una generació de motors, poca broma, capaç d’enviar deu caps nuclears a distàncies intercontinentals. La pregunta immediata era si podia ser que aquell coet hagués estat desenvolupat a Corea del Nord. I la resposta va ser unànime: no. A Corea no hi ha cap fàbrica capaç de crear un enginy com aquell. Els coreans no n’havien aconseguit els plans i l’havien fabricat. La cosa era molt més complicada: algú els havia venut parts cabdals del sistema de míssils soviètics. El pas següent era escatir qui. El format dels coets propulsors, després d’analitzar totes les fotografies disponibles, va permetre de vincular la peça amb la fàbrica. A l’antiga URSS, només dues fàbriques podien crear un coet com aquest, el més gran de tots. L’una és a Rússia i l’altra, a Ucraïna. Tot indica que aquesta darrera és la fàbrica que, no se sap com, ha venut als nord-coreans la tecnologia que necessitaven, molt probablement de manera clandestina. La fàbrica en qüestió, Yuzmash, és a Dnipró, al centre d’Ucraïna, i ha passat una crisi molt dura des del 2014, després del refredament de les relacions entre Rússia i Ucraïna. Abans, subministrava míssils i material de recanvi a l’exèrcit rus. Però quan el president pro-rus d’Ucraïna Víktor Ianukòvitx va ser apartat del poder van deixar d’arribar-hi comandes i l’enorme factoria va entrar en crisi. D’això, sembla que n’han tret profit els nord-coreans, que, no se sap com, han pogut adquirir si més no dos coets i els han poguts traslladar d’Ucraïna a Corea del Nord sense que hagin alçat sospites. Yuzmash, com era previsible, ho ha negat tot. Les condicions imposades a una fàbrica com aquesta per evitar la disseminació de tecnologia militar són molt estrictes. El govern ucraïnès també ha negat cap participació en aquest intercanvi. Però els experts no tenen cap dubte que els coets en provenen i la majoria estan segurs que les autoritats ucraïneses actuals –grans aliades dels Estats Units– no n’estan al corrent. Ni les sancions de l’ONU, ni la intensa vigilància de tots els estats occidentals i Rússia ni els controls del govern ucraïnès no sembla que hagin servit, doncs, per a detectar i impedir aquesta compra al mercat negre que té mig món espantat i que pot canviar les relacions de força a l’Àsia i potser al món sencer.

Summary: Com és que, de sobte, els coets nuclears nord-coreans funcionen bé?


Una església cristiana a Suècia, coneguda com a ‘Livets Ord’, planeja desplegar avions no tripulats en parts de l’Irac controlades, actualment, per l’autodenominat Estat Islàmic, amb l’objectiu de llançar bíblies electròniques en aquests territoris. ‘Les bíblies són de la mida de caixes de pastilles i tenen una pantalla’, ha dit Christian Kerhielm, director de la missió a la televisió sueca SVT. ‘No requereixen electricitat i treballen pel seu compte’, ha afegit en l’entrevista. ‘Comencem el nostre projecte en poques setmanes i esperem llançar milers de bíblies’, recull el web de l’església. A més, en una entrevista concedida a The Washington Post, Kerhielm rebutja que la idea que deixar caure bíblies sigui un mètode agressiu, sinó que ho relaciona amb ‘el contraban tradicional de la bíblia’. L’església, coneguda com a ‘Livets Ord’ (Paraula de Vida), estaria buscant un contractista que li proporcionés els avions no tripulats per portar a terme la missió. De totes maneres, hi ha alguns punts poc clars en el projecte, com no saber el número exacte de bíblies que es llançaran o si es faran en anglès, suec o àrab. ‘En un territori tan castigat pel terrorisme, el nostre objectiu és transmetre l’esperança i l’amor de l’evangeli cristià a una població que viu en àrees tancades, en les que se’ls nega els drets humans’, conclou l’església en la seva pàgina web.

Summary: Una església de Suècia utilitza drons per llançar bíblies en territoris d’Estat Islàmic


El secretari general de Vox, Ortega Smith, va ser el primer dirigent del partit d’extrema dreta a qui van diagnosticar la Covid-19. Dilluns mateix, després d’haver-se fet pública la notícia, el programa ‘Todo es mentira‘ de Cuatro el va enregistrar sortint d’un hospital madrileny sense màscara i acompanyat de la seva mare. És a dir, que incomplia tots els protocols per a evitar nous contagis. Ja podem confinar els positius per #coronavirus, que ja tenim Ortega Smith per passejar-se i extendre el virus. pic.twitter.com/mBMtL6ry6X — David Torrents (@torrents_d) March 13, 2020 Una reportera del programa, Sílvia Brasero, va seguir Smith pel carrer i va provar de fer-li unes quantes preguntes, però ell es va excusar amb la presència de la seva mare per no respondre. Més tard, la periodista va explicar: ‘El vaig veure  amb màscara en alguns moments, i en uns altres moments no. Després va estar-se pels passadissos de la part baixa de l’hospital.’ Tota la informació sobre el Coronavirus, minut a minut A Smith li van trobar el virus poc després d’haver estat a Milà. És probable que al míting de Vox del 8 de març a Vistalegre l’encomanés a altres dirigents, entre els quals Santiago Abascal, que també té la Covid-19. Coronavirus 2019: Què ha passat avui? El report diari de VilaWeb

Summary: Ortega Smith passejant per Madrid sense màscara i amb la seva mare tot i tenir el coronavirus


Una manifestació s’ha concentrat davant la delegació del govern espanyol i ha tallat l’avinguda Diagonal de Barcelona en solidaritat amb els presos polítics i, en especial, com a mostra de suport a aquells que fan vaga de fam. En començar la mobilització, una quarantena de persones convocades per Assemblees en Defensa de les Institucions Catalanes (ADIC) s’han reunit davant la seu de la delegació del govern espanyol a Catalunya. A continuació, els concentrats han començat una marxa improvisada per diversos carrers dels voltants, arribant en un moment a tallar la confluència entre l’avinguda Diagonal i el Passeig de Gràcia. Membres de Comitès en Defensa de la República (CDR) barcelonins s’han unit a la protesta que, de moment, en el punt de més afluència ha aplegat unes 300 persones. La protesta també ha mostrat el seu suport a l’acció dels CDR tarragonins que han tallat de la AP-7 a l’Ampolla durant tot el dia. Avançant per la Diagonal. En suport de la #VagaDeFam i per la #Llibertatpresespolítiques i el #LliureRetorndelsExiliats . #21DComençaLaRevolta . #VagaGeneral . #RepúblicaCatalana . pic.twitter.com/eNoiQg5NoC — Galvany per la República 🎗 #CDR (@CDRGalvany) December 8, 2018 Les Assembles en Defensa de les Institucions Catalanes es concentren cada dia a les 19 hores davant de la delegació del govern espanyol com a mostra de suport a la vaga de fam de Jordi Sànchez, Jordi Turull, Josep Rull i Quim Forn. A banda, aprofiten la convocatòria per a rebutjar el consell de ministres que el govern espanyol vol fer el 21 de desembre a Barcelona. Les formigues tornem a ser al carrer.No ens aturem i no pararem fins que enderroquem el règim. Delegació de la virreina escolta: 👉🏼 S’acosta la marabunta👉🏼 El @desdelamoncloa no són benvinguts Les @AdicsEnLluita passem a l’acció.I tu? Uneix-t’hi 🐜#ComençaLaRevolta21D pic.twitter.com/ZHqWeClf5q — ADIC 🎗 (@AdicsEnLluita) December 8, 2018 Xarxers de BCN i rodalies: Avui davant de la "Delegación del Gobierno" a les 19 hores.Després acció sorpresa, porteu: 🍺Aigua, 🍔Menjar, 🛏sacs i 🎪tendes. Feu RT, màxima difusió!#FemXarxaSOU COLLONUTS/ES 💪🎗#ElPoderDelPoble#ComençaLaRevoltahttps://t.co/QptZSJ8iHt — #FemXarxa (@laxarxaxanante1) December 8, 2018

Summary: Una manifestació de suport a la vaga de fam talla la Diagonal de Barcelona


El parlament britànic reprendrà les sessions demà a dos quarts de dotze. Ho ha anunciat als mitjans el president de la Cambra dels Comuns, John Bercow, poca estona després de saber-se que el Tribunal Suprem del Regne Unit havia declarat ‘il·legal, nul·la i sense efecte’ la decisió del primer ministre britànic, Boris Johnson, de suspendre el parlament de Westminster durant cinc setmanes. ‘Els jutges han de protegir el dret i el deure del parlament de reunir-se en un moment crucial per examinar el govern i demanar explicacions als ministres’, ha dit Bercow en un comunicat. El Suprem ha determinat, en primer lloc, que tenia competències per a pronunciar-se sobre la qüestió, perquè entenia que analitzar els límits d’aquesta mena de suspensions era també una ‘qüestió dels jutges’ i que no formaven part únicament del debat polític. I ha sentenciat que la pròrroga de les vacances parlamentàries de Westminster que va fer aprovar Boris Johnson perjudicava l’activitat legislativa i que no hi havia cap justificació per a una mesura que podria tenir conseqüències ‘extremes’ per a la democràcia. Els onze magistrats del tribunal consideren que no és ‘una suspensió normal’, pel temps triat pel govern, en la mesura que l’activitat no es reprendria fins al 14 d’octubre, quinze dies abans de la data del Brexit. El Suprem diu que ara correspon a les cambres dels comuns i dels lords decidir què fer. Johnson havia forçat que s’allarguessin les vacances parlamentàries per mirar de blocar qualsevol intent de la cambra d’impedir un Brexit sense acord. Tanmateix, el dirigent conservador va perdre la majoria parlamentària i l’oposició i diputats díscols van imposar-li una llei que prohibia una sortida de la Unió Europea sense acord. Peticions de dimissió L’oposició laborista i els partits nacionalistes d’Escòcia i Gal·les ja han demanat la dimissió de Johnson. ‘Convido Boris Johnson a considerar la seva situació i esdevenir el primer ministre amb el mandat més curt mai vist’, ha dit el dirigent laborista Jeremy Corbyn. ‘Obeïu la llei, retireu l’opció d’un Brexit sense acord i fem unes eleccions per a elegir un govern que respecti la democràcia, l’estat de dret i retorni el poder a la gent’, ha afegit. La portaveu dels independentistes escocesos de l’SNP, Joanna Cherry, ha dit que Johnson havia ‘de tenir la valentia de dimitir’. ‘La seva situació no és sostenible’, ha remarcat. La cap del Plaid gal·lès a Westminster, Liz Saville Roberts, ha acusat Johnson d’haver actuat com un ‘dictador, tancant la democràcia per evitar l’escrutini públic’: ‘No hi ha cap dubte que el primer ministre ha de dimitir immediatament i que s’ha d’aturar un Brexit dur d’una vegada.’


Ingredients: 1 kg de calamarsons 1 kg de ceba de Figueres 2 grans d’all 1 fulla de llorer oli i pebre negre 1 gotet de vi blanc Elaboració: Posem oli en una cassola. Tallem la ceba a juliana i la posem a confitar, a foc lent, una hora o hora i mitja, amb un polsim de sal. Un quart d’hora abans d’acabar la cocció, afegim un gotet de vi blanc. Netegem els calamarsons. Posem les aletes i les potes dins la bossa. En una paella, sofregim els calamarsons fins que perdin l’aigua. Aleshores, posem els calamarsons a la cassola de la ceba, amb una fulleta de llorer i salpebrem. Deixem cinc minuts més de cocció i ja tindrem el plat a punt. Decorarem el plat amb uns tomàquets cherry.

Summary: Recepta: calamarsons amb ceba


La Generalitat no preveu haver de fer front al cost de la privatització d’Aigües Ter Llobregat (ATLL) enguany. La factura de la privatització més gran de la història de Catalunya ascendeix, com a mínim, fins als 300 milions d’euros, després que el Tribunal Suprem espanyol confirmés l’anul·lació de la concessió a Acciona el 2012 de l’empresa pública ATLL. La Generalitat, però, no preveu que aquesta operació tingui cap impacte en els seus comptes aquest any, segons ha confirmat AIReF. L’entitat ha ‘consultat’ la Intervenció General de l’Administració de l’estat (IGAE), ‘l’encarregada de mesurar l’efecte de l’operació’, i la mateixa Generalitat per tal de saber si la sentència del Tribunal Suprem espanyol tindria algun ‘efecte’ sobre els comptes públics del 2018. Des de l’AIReF han assegurat que ‘probablement’ no s’hagi de fer front a la factura aquest any per ‘la dilació dels terminis en la tramitació de les sentències’, ja que ‘és necessari’ que hi hagi una sentència que estigui quantificada perquè ‘es pugui valorar en termes de comptabilitat nacional’. Així, l’AIReF ha insistit que és ‘possible’ que s’hagi de fer front al cost de la privatització l’any 2019. El govern català va vendre per 1.000 milions, dels quals ja n’havia ingressat més de 300, l’empresa pública ATLL. El Tribunal Superior de Justícia de Catalunya va anul·lar el concurs el 2015 perquè considerava que la Generalitat va modificar-ne les clàusules, fet que, segons la llei, el permetia anul·lar-lo. La Generalitat va recórrer la decisió del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, però el Tribunal Suprem espanyol la va ratificar el febrer del 2018.

Summary: La Generalitat no preveu haver de fer front al cost de la privatització d’Aigües Ter Llobregat aquest any


El parlament grec ha aprovat el tercer rescat del país, en una sessió maratoniana que ha durat tota la nit. El primer ministre Alexis Tsipras, però, ha perdut la confiança de bona part dels diputats. Fins a quaranta membres de Syriza s’han oposat a la proposta, de manera que han deixat Tsipras per sota dels cent vint diputats que necessita per a continuar governant. Només cent divuit dels diputats hi van votar a favor, mentre que trenta-dos hi van votar en contra i onze es van abstenir. Ara s’especula que Tsipras pot convocar eleccions la setmana vinent per escapar d’una possible moció de censura. En total dos-cents vint-i-dos diputats van votar a favor del rescat i seixanta-quatre en contra.

Summary: El parlament grec aprova el rescat però Tsipras perd la majoria


Joaquín Urías és un dels juristes espanyols més crítics amb la línia repressiva que manté la justícia espanyola contra l’independentisme. Sobre la sentència del Tribunal de Luxemburg en relació amb la immunitat d’Oriol Junqueras, creu que s’ha demostrat que el Tribunal Suprem espanyol va condemnar-lo de manera il·legítima, que se’n van vulnerar els drets polítics i que no va tenir un judici just. En aquesta entrevista, Urías aprofundeix les conseqüències que ha de tenir la sentència. —Creieu que Junqueras hauria de ser posat en llibertat? —És complicat de dir. Directament, la sentència no ho diu. Però el rerefons implica que si vols complir-la de manera eficaç i real, si més no li haurien de donar la llibertat a perquè pogués anar a recollir la credencial d’eurodiputat al Parlament Europeu. Primer al congrés a jurar la constitució i després al Parlament Europeu. —La sentència de Luxemburg posa en qüestió el tràmit afegit de jurar la constitució. De fet, deroga aquest condicionant de la LOREG. —No crec que totalment. Tots els països europeus tenen normes pròpies sobre com s’aconsegueix la condició d’eurodiputats. No és exclusivament una cosa d’Espanya. El problema és que el Tribunal Suprem ha intentat d’utilitzar el jurament com un frau per a evitar que Junqueras aconseguís la condició d’eurodiputat que legítimament li pertany. El Tribunal de Luxemburg indica que una cosa és imposar requisits nacionals amb una certa lògica, i una altra mirar d’aprofitar aquests requisits perquè algú que hi té dret no accedeixi a la condició d’eurodiputat. S’ha fet servir com un instrument per a incidir políticament en la composició del Parlament Europeu. És veritat que l’efecte, quan hom llegeix la sentència, és que els requisits estatals es posen en dubte, però diu que no es poden posar condicionants a l’obtenció de la immunitat. Diu que té la immunitat si més no perquè durant el procés per a convertir-se en eurodiputat ningú no ho pugui impedir. —Segons aquesta interpretació, Puigdemont i Comín també haurien de jurar la constitució espanyola. —És clar, això serà un problema que crec que sortirà aquests dies. Depèn de com s’interpreti la sentència. La lletra literalment anul·la el requisit, però crec que el sentit és que els requisits no es poden utilitzar per a alterar la composició del Parlament Europeu. A Puigdemont i Comín els donaran la credencial d’eurodiputat, almenys la provisional, i entenc que segurament en el seu cas l’eurocambra farà una interpretació extensiva i dirà que són eurodiputats. Però no crec que si a les eleccions europees següents un eurodiputat de l’estat espanyol diu que es nega a jurar la constitució es trobi emparat per aquesta sentència. Va adreçada als casos en què algú no pot anar a jurar i això s’utilitza políticament. —Segons que s’ha publicat en alguns mitjans, sembla que el Suprem justificarà el manteniment de Junqueras a la presó argumentant que la sentència es refereix a la presó provisional, i ara ja ha estat condemnat. —El Tribunal Suprem fa una trampa i va aconseguint un descrèdit internacional creixent. És una trampa que un tribunal sensat no hauria de fer. El Suprem mateix va fer una cosa molt lletja, que vaig trobar indignant: va presentar les qüestions pre-judicials al Tribunal de Luxemburg deliberadament quan el judici ja era vist per sentència. Això era deliberat, per a mirar que la sentència no tingués efectes en una condemna posterior que ja havia estat decidida. El Suprem només va preguntar per la presó provisional perquè ja volia condemnar, i per tant pretenia no haver d’aplicar la sentència de Luxemburg. Tenint en compte aquests precedents, que ara el Suprem digui que a la sentència de Luxemburg no es parli de la presó ferma, sinó de la provisional, és cert perquè no va voler preguntar-ho per mirar que no tingués efecte. De fons, es veu com el Suprem no hauria pogut condemnar Junqueras sense el permís del Parlament Europeu, el suplicatori. Hi ha un vici en el procediment. Junqueras ha estat condemnat sense recórrer el camí que la llei diu que cal recórrer per a fer-ho. I això ara fa de molt mal resoldre. —Comentàveu en un article a CTXT que la sentència implica que Junqueras no va tenir un judici just. —És clar. Segurament per més coses, però ara ho podem dir en veu alta i clarament. No ha tingut un judici just en la mesura que no ha tingut un judici amb totes les garanties que preveu la llei. La llei diu que no podia ser jutjat sense el permís del Parlament Europeu, i es va fer sense aquesta garantia. S’ha vulnerat el dret de participació política de Junqueras i dels seus votants. —Per això la defensa demana la nul·litat del judici. —Crec sincerament que és difícil de justificar, perquè el Suprem va tenir cura que el judici fos vist per sentència justament el dia abans que Junqueras fos proclamat eurodiputat. Ara, si el Suprem ho hagués fet tot bé, segur que no hauria de repetir el judici. Havia d’haver suspès el judici, deixar Junqueras en llibertat condicional i demanar el suplicatori. La part final del procés, la condemna, va ser precipitada. —Segurament el Suprem tenia pressa per condemnar-los abans que es pronunciés el Tribunal de Luxemburg. —Efectivament. Si Marchena pregunta al Tribunal de Luxemburg si ha d’alliberar Junqueras o no, necessàriament hauria de facilitar que la resposta es complís. Això no ho han fet. La condemna és mal feta perquè deliberadament s’ha dictat amb un vici de procediment. No crec que s’hagi de repetir tot el judici del Suprem, però sí la sentència. —Per tant, per complir la sentència, el Suprem hauria de deixar Junqueras en llibertat i demanar el suplicatori al Parlament Europeu. —És clar. Això es dedueix de la sentència. Però insisteixo que pot haver-hi interpretacions diferents. Aquesta és la interpretació més coherent i adequada amb els drets fonamentals. El més coherent és deixar-lo en llibertat i esperar al suplicatori. A més, no és definitiu. Si el Parlament Europeu concedeix tots els suplicatoris! El 99%. El poden alliberar, demanar el suplicatori i després segurament tornar-lo a tancar a la presó. Ni tan sols frustraria la finalitat del procés. Seria una cosa ben feta i sense vulnerar drets. —Sembla un tret al peu. El Suprem podria fer això, però sembla que mantindran Junqueras empresonat. I això vulnera els seus drets i donarà arguments a la defensa per a la futura demanda al Tribunal d’Estrasburg. —Passen dues coses. En el pla polític, Espanya apareix com un país on no es respecten els drets fonamentals i es dicten condemnes amb sentit polític. No el volen deixar en llibertat perquè no tingui activitat política. No volen que durant els dos, tres o quatre mesos fins que es dicti el suplicatori, Junqueras faci mítings i política. Del punt de vista jurídic, es va creant un fonament perquè el Tribunal Europeu dels Drets Humans entengui que efectivament hi ha vulneracions de drets humans a Espanya. —És una persecució ideològica? —No sé si dir-ho així, són paraules que sonen fortes. Sí que crec que hi ha un component que no és estrictament jurídic en la manera com el Suprem actua contra els dirigents independentistes. El Suprem en aquest cas no es guia pel que diu la llei i les consideracions jurídiques, fa consideracions polítiques, sens dubte. Dic clarament, perquè és evident que el Suprem té en compte qüestions que no són només jurídiques. —El Parlament Europeu i l’ex-president Antonio Tajani s’han defensat dient que van rebre una llista d’Espanya que excloïa Puigdemont, Junqueras i Comín. Va ser una maniobra entre el Suprem i la Junta Electoral espanyola, amb la connivència de Tajani? —Sens dubte. És evident. Va ser una maniobra matussera utilitzant les lleis espanyoles per a evitar que tinguessin immunitat. La Junta Electoral va prohibir-los de jurar mitjançant un representant, i a Junqueras també li van prohibir de jurar de la presó estant. L’excusa del jurament s’ha utilitzat deliberadament per a evitar que fossin eurodiputats. Haurien de reconèixer la sentència i dir que es van equivocar. —La posició de l’advocacia de l’estat pot ser diferent de la fiscalia. Hi ha un fort component polític en aquest cas, perquè en depèn el suport d’ERC al PSOE en la investidura de Sánchez. —La fiscalia va elevar l’escrit molt ràpidament per a evitar pressions, de la fiscalia general de l’estat o d’algú altre. L’advocacia de l’estat té moltes opcions, però pot mantenir la posició que va tenir al juny, quan era favorable a donar el permís a Junqueras perquè anés a jurar la constitució. No li demana ningú que es contradigui, sinó que sigui coherent amb allò que va dir. I pot demanar que la condemna continuï després del suplicatori. —Tot indica que el Suprem es decantarà per la interpretació de la fiscalia. —És molt probable que interpretin que el suplicatori no cobreix els presumptes delictes fets abans d’adquirir la condició d’eurodiputat. I que el judici ja era vist per a sentència abans de la proclamació. I que, per tant, aquests presumptes delictes no són coberts per la immunitat parlamentària. —Amb aquest marge d’interpretació, el Suprem té mans lliures per a fer el que vulgui sense arriscar-se a rebre cap sanció? —Crec que no hi ha cap opció. La justícia europea no pot interpretar les lleis espanyoles. La justícia europea pot dir al Suprem com ha d’interpretar les normes europees, però de les normes espanyoles el màxim intèrpret n’és el Tribunal Suprem. I si el Suprem fa una interpretació contrària als drets fonamentals, ens hem d’aguantar. No hi ha cap organisme capaç d’interpretar el dret espanyol per sobre del Suprem. —Puigdemont i Comín tenen prou garanties per a no ser detinguts a l’estat espanyol malgrat gaudir de la immunitat? —Si jo fos l’advocat de Puigdemont i Comín, personalment els diria que no vinguessin. Estem en uns moments en què no m’estranyaria que un tribunal s’inventés una interpretació pintoresca sobre la immunitat. Pot haver-hi interpretacions exòtiques, discutibles jurídicament, però si el Suprem els dóna cobertura ens podríem trobar amb Puigdemont i Comín a la presó essent eurodiputats. Un disbarat jurídic, però jo no m’hi arriscaria. —S’ha arribat a aquest punt. Tots els drets i garanties s’apliquen o no segons la ideologia i la conveniència de la raó d’estat. Qualsevol interpretació restrictiva és vàlida. —Ens trobem que el Tribunal Suprem pot fer interpretacions extravagants i contràries als drets, però no hi ha cap instrument jurídic dins l’estat espanyol per a revertir-ho. Contra això, no s’hi pot fer res. Pot passar que una cosa que fins ara era impossible, ara ho sigui. Que un eurodiputat pugui ser empresonat inventant-se una interpretació, i no hi ha res a fer. —Independentment de la decisió del Suprem i dels efectes de la sentència de Luxemburg, fins a quin punt és transcendent per a l’estratègia judicial de l’independentisme? —És molt important. Reconeix per primera vegada a l’independentisme la idea que algunes decisions del Tribunal Suprem no són coherents. El poder d’aquesta sentència no és tan sols l’eficàcia pràctica –que també ho és, perquè la imatge de Puigdemont entrant al Parlament Europeu és molt simbòlica–, sinó que més enllà diu que a Espanya es fan servir les normes matusserament perquè els dirigents independentistes no puguin sortir de la presó o fer política. És la primera sentència que ve a dir que a Espanya no es fa bé tota la repressió contra el procés i els líders independentistes. —Us volia acabar preguntant per un piulet en què us preguntàveu si Abascal cometia un presumpte delicte de sedició fent una crida a no acatar la sentència de Luxemburg. Hi ha hagut una reacció molt antieuropea de la dreta espanyola. —No m’ha sorprès. Jo volia dir que les normes no s’apliquen igual a tothom. Si ens hem inventat que qualsevol acte de protesta de l’independentisme o els moviments socials són sedició, com podem permetre que algú digui que no s’han de complir les sentències europees i que les podem vulnerar si no ens agraden? A mi em sembla un disbarat que s’accepti que algú digui que una sentència pot acatar-se o no. No pot haver-hi una justícia a mida. I això ho va construint la dreta amb la tolerància de jutges i fiscals, que se senten molt còmodes en aquest món. S’indignen quan algú d’esquerres o independentista diu que la sentència del Suprem és una barbaritat, però no quan algú de Vox, afí a ells ideològicament, diu clarament que no s’ha de complir la sentència d’un tribunal europeu.

Summary: Joaquín Urías: ‘El Tribunal Suprem fa una trampa’


Els principals líders sindicals de l’estat espanyol, Josep Maria Álvarez (UGT) i Unai Sordo (CCOO), han visitat Oriol Junqueras a la presó dels Lledoners per demanar-li que ERC permeti la investidura de Pedro Sánchez i, en conseqüència, el govern de coalició del PSOE i Unides Podem. Ambdós sindicalistes han assegurat que van anar a la presó en representació de les seves organitzacions i no pas com a enviats dels partits. ERC i PSOE estudien una ‘via política’ que els podria portar a un acord Segons que informa El País, Álvarez i Sordo van dir a Junqueras que l’estat necessita un govern que no estigui en funcions i pugui aprovar un pressupost. En aquest sentit, van defensar que la coalició és la millor manera de defensar els drets dels treballadors, de lluitar contra les desigualtats i garantir els serveis públics. El líder de la UGT ha visitat diverses vegades Junqueras als Lledoners. De fet, fa més d’un any va ser a la presó per acompanyar al llavors president de la CEOE, Juan Rosell.

Summary: CCOO i UGT es reuneixen amb Junqueras perquè ERC permeti la investidura de Sánchez


El Servei Català de Trànsit organitza aquesta setmana, al costat de Mossos d’Esquadra i policies locals, una campanya en l’àmbit europeu de control de velocitat en carrers i carreteres, impulsada per l’Organització Internacional de Policies de Trànsit (Tispol), ha informat avui en un comunicat. L’objectiu de la nova campanya és el de reduir les víctimes dels accidents de trànsit i el de recordar als conductors la importància de circular a una velocitat adequada dins dels límits legals. La campanya s’emmarca en el conjunt de deu mesures d’impacte que ha posat en marxa la conselleria d’Interior, que preveu la realització de 14 campanyes preventives i integrals de les policies de tràfic de Catalunya. En la nova campanya de controls intensius es prestarà especial atenció als principals factors de risc que influeixen en l’accidentalitat: la velocitat excessiva, les distraccions, el consum d’alcohol i drogues i l’ús d’elements de seguretat passiva. La velocitat excessiva o inadequada és una causa directa dels sinistres, i segons dades de l’anuari estadístic d’accidents de trànsit a Catalunya en 2015, més d’un 11% dels vehicles que van circular per les autovies van superar els límits de velocitat el 2015.

Summary: El Servei Català de Trànsit participa en una campanya europea de control de velocitat


El nou govern conservador britànic de Theresa May ha renunciat a exercir la presidència de torn de la Unió Europea que li corresponia assumir al país en la segona meitat de 2017, a partir de l’1 de juliol, després del ‘Brexit’. ‘La primera ministra ha suggerit que el Regne Unit ha de renunciar al seu presidència rotatòria del Consell, actualment prevista per a la segona meitat de 2017, tenint en compte que prioritzarem les negociacions per a abandonar la Unió Europea’, ha explicat una portaveu de l’executiu de Maig. La primera ministra va comunicar ahir a la nit la decisió en una telefonada al president del Consell Europeu, Donald Tusk, ha confirmat a Europa Press el seu portaveu, Preben Aamann. ‘Els estats membre discutiran i decidiran ara qui substituirà el Regne Unit l’any que ve’, ha precisat. Els ambaixadors permanents davant de la UE dels estats membre mantindran una discussió este mateix dimecres sobre esta qüestió, ha confirmat. Davant dels rumors que el Regne Unit cediria el seu presidència després del Brexit, cosa que s’ha confirmat ara, s’ha especulat fins ara que Malta prorrogaria el seu presidència de torn –que assumirà en el primer semestre de 2017– o bé l’assumiria el següent país al qual li tocava, després del Regne Unit, és a dir, Estònia o fins i tot que la compartisquen Malta i Estònia. El govern belga, qui va exercir la seua última presidència de la UE en el segon semestre del 2010, just després d’Espanya, ha manifestat la seua disponibilitat a assumir el torn del Regne Unit. La primera ministra britànica ha explicat que el govern britànic necessita ‘preparar acuradament les negociacions per a abandonar la UE abans d’activar l’article 50’ del Tractat de Lisboa per a iniciar el procés de divorci, ha explicat la portaveu de May. ‘Donald Tusk ha garantit a la primera ministra que ajudarà a fer que este procés ocórrega de la forma més tranquil·la com siga possible’, ha precisat el seu portaveu. Tusk va traslladar a May este dimarts que es necessita ‘un Brexit tranquil, ordenat, una cosa així com un divorci púrpura’, segons ha confirmat ell mateix a través del seu compte de Twitter. Els governs europeus han demanat al Regne Unit que active com més prompte millor l’article 50 per a iniciar el procés de divorci, a partir del qual haurà un termini de dos anys per a negociar l’eixida del país del bloc i han deixat clar moltes vegades que no haurà negociació possible sobre el futur de les relacions entre les dues parts si Londres no activa abans el procés de divorci.

Summary: El Regne Unit renuncia a exercir el seu presidència al front de la UE en la segona meitat de 2017


El diputat de Ciutadans, José María Espejo Saavedra, assegura que Ciutadans i el PP han suspès les negociacions per a una coalició a Catalunya i no les reprendran fins que Quim Torra les conovqui. Espejo Saavedra diu que els populars han preferit que l’acord no englobés els tres comicis –a Catalunya, el País Basc i Galícia– i afirma que han acceptat la decisió ‘malgrat que creiem que els ciutadans del País Basc no es mereixen que el no de Feijóo els afecti’. En aquest sentit, ha avançat que ‘si Feijóó manté la seva negativa a l’acord, Cs es presentarà pel seu compte a les eleccions gallegues’, ha dit. ‘Nosaltres sempre defensarem la unitat dels constitucionalistes’, ha insistit. Suspeses les negociacions entre Cs i PP per presentar-se conjuntament a les eleccions catalanes. Així ho ha anunciat el diputat de Ciutadans durant una roda de premsa aquest dijous on ha assegurat que es tracta d’una decisió del Partit Popular perquè ‘ha preferit que l’acord no englobi les tres votacions’. Espejo Saavedra ha dit que des del partit taronja han acceptat la decisió, tot i que creuen que ‘els ciutadans del País Basc no es mereixen que el no de Feijóo els afecti’. ‘No es pot demanar en un lloc el que no fas en un altre’, ha dit. En aquest sentit, ha assegurat que si Feijóó es manté “en el seu incomprensible no, Cs es presentarà pel seu compte a les eleccions gallegues”. D’altra banda, ha dit que preveuen que una comissió entre els dos partits abordi els punts programàtics fonamentals. Amb tot, ha insistit que sempre defensaran ‘la unitat de les forces constitucionalistes’ i que governen per a ’20 milions d’espanyols, en quatre comunitats autònomes i som la primera força a Catalunya’. Principi d’acord amb País Basc Mentre pengen els acords a Catalunya i a Galícia, ambdós partits van anunciar ahir un principi d’acord per presentar-se junts a les eleccions basques amb el popular Alfonso Alonso al capdavant i com a candidat a lehendakari. Malgrat això, el PP Basc ha fet un tuit aquest matí on posava en dubte la ‘proposta anunciada per Cs per a una possible coalició electoral al País Basc: No guarda relació amb la realitat de cada partit aquí i no forma part de cap acord amb els populars’. Alonso ha compartit la piulada al seu compte de Twitter.

Summary: Primer fracàs de Ciutadans i PP per a conformar una coalició a Catalunya


La NASA, a través de les seves iniciatives d’innovació oberta i de col·laboració interdisciplinària, organitza aquest cap de setmana per tot el món l’Space Apps Challenge, una marató anual amb què vol fomentar la innovació i l’ús de les seves dades obertes en la millora de la vida a la Terra i l’exploració de l’espai exterior. La competició, per equips, es fa des d’avui fins diumenge a quasi dues-centes ciutats de tot el món. Al nostre país, l’Space Apps Challenge es fa a Barcelona (a l’Iron Hack del Poblenou) i a València (a les Naves). Aquest desafiament internacional de la NASA va néixer el 2012 i, d’any en any, ha anat ampliant el nombre de participants, que tenen tot el cap de setmana per a desenvolupar aplicacions, dispositius electrònics, sistemes de visualització de dades, jocs… que responguin als envits proposats per l’agència espacial nord-americana. Els equips inscrits a la NASA Space Apps Challenge són oberts a dissenyadors, enginyers, estudiants, educadors, empresaris, programadors, creatius… Els millors projectes sorgits aquest cap de setmana de cada indret entraran en una segona fase internacional de la iniciativa, que vol promoure a través de la filosofia oberta i col·laborativa la cerca de solucions innovadores a desafiaments mundials.

Summary: Barcelona i València participen en la marató d’innovació més important del món


El portaveu de Demòcrates de Catalunya, Toni Castellà, ha anunciat que en els pròxims dies es concretarà la campanya transversal entre partits i entitats sobiranistes pel ‘sí’ al referèndum per a la independència, amb el lideratge de l’ANC i Òmnium. El líder de Demòcrates ha insistit que, a nou mesos com a màxim del referèndum, els qui defensen el sí ja van tard. Castellà, però, confia que la campanya s’acceleri en els pròxim dies i que sigui unitària i amb to positiu. Tàrrega ha estat la primera localitat fora de Barcelona on s’ha presentat ‘Demòcrates pel Sí’, una campanya impulsada per Demòcrates de Catalunya de la mà d’altres formacions independentistes i amb el suport d’independents per demanar el ‘sí’ a la independència en el referèndum anunciat pel setembre d’aquest 2017. L’acte ha comptat també amb el líder i exdiputat de Solidaritat Catalana per la Independència, Uriel Bertran, i amb l’economista Elisenda Paluzie. ‘Demòcrates pel Sí’ es va presentar el 13 de desembre a Barcelona amb l’objectiu de ser una campanya ‘transversal’ que anirà cobrint tot el territori per ‘donar arguments de qualitat i de primera mà’ a favor d’un estat propi per a Catalunya. L’acte ha reunit una seixantena de persones a la Biblioteca Comarcal de Tàrrega.

Summary: Castellà anuncia la concreció imminent de la campanya transversal pel sí en el referèndum


Procés Constituent ha decidit que no anirà amb ICV-EUiA i Podem per a formar part de la candidatura Catalunya Sí que es Pot. En una assemblea extraordinària ahir al Palau Firal de Cornellà, s’ha fet una votació sobre la proposta de candidatura de coalició i un 60,6% (220 vots) ha votat en contra, mentre que tan sols un 34,7% (126 vots) hi ha donat suport. Un 4,4% (16 vots) dels assistents ha votat en blanc i hi ha hagut un vot nul. Primera votació de l’assemblea de Procés Constituent. En una segona votació, l’assemblea de Procés Constituent ha decidit que no es presentaria a les eleccions del 27-S. L’opció d’anar en solitari ha obtingut 35 vots, la d’anar amb la CUP, 60 vots, i l’opció de no presentar-se ha tingut 214 vots. Segona votació de l’assemblea de Procés Constituent. Pel que fa a la segona votació, Forcades ha defensat que Procés Constituent es presentés en solitari a les eleccions. D’altra banda, Oliveres ha defensat que la formació no es presentés als comicis, l’opció que finalment s’ha imposat per majoria en les votacions. Segons un breu comunicat de la formació, ‘la posició aprovada, la de no concórrer a les eleccions, inclou la possibilitat de demanar el vot per a les candidatures rupturistes en el terreny social i nacional i dels membres del Procés Constituent hi participin i les recolzin a títol individual’. Una setmana de tempteig Aquesta setmana, la plataforma de Teresa Forcades i Arcadi Oliveres posava damunt la taula dues condicions per a poder afegir-se a la candidatura i deixava la porta oberta a acabar pactant amb la CUP. De fet, Procés Constituent ja ha patit una fuga de membres que han anat majoritàriament a la CUP i l’espai de Crida Constituent, sobretot per la posició sobre la independència. Justament ahir el sector crític, Constituents per la Ruptura, va enviar una carta als membres emplaçant-los a votar en contra de l’acord amb ICV-EUiA i Podem. Procés Constituent vol, d’una banda, que es tinguin el compte les reivindicacions de la mobilització ciutadana i, d’una altra, que els candidats no tinguin un paper ‘merament estètic’. Això no ha aturat el procés electoral ni a Catalunya Sí que es Pot ni a la CUP-Crida Constituent, que ja han presentat els respectius candidats. Així, ahir es va saber que el dirigent veïnal Lluís Rabell encapçalarà la confluència d’ICV-EUiA i Podem, i Antonio Baños es perfila com a cap de llista de la CUP, que demà comença la votació de primàries.

Summary: Procés Constituent no es presentarà a les eleccions del 27-S


La interlocutòria de la jutgessa de l’Audiència espanyola Carmen Lamela en què decreta la presó incondicional contra Jordi Sànchez i Jordi Cuixart recull els motius que l’han duta a prendre la decisió de privar-los de llibertat, arran de les concentracions del 20 i el 21 de setembre de protesta per l’assalt de la Guàrdia Civil contra edificis de la Generalitat, els escorcolls i la detenció d’alts càrrecs del govern. La jutgessa diu que els empresona provisionalment i sense fiança perquè són sospitosos d’haver comès el delicte de sedició. Perquè aquell dia, 20 de setembre, explica que van pretendre que negociaven amb la Guàrdia Civil, ‘incitant els aplegats a romandre en el lloc i impartint-los ordres de l’actuació que havien de fer en cada moment’. També justifica la decisió perquè hi ha ‘risc de reiteració delictiva’, perquè ‘els investigats operen dins un grup organitzat de persones, duen a terme de manera contínua i reiterada activitats de col·laboració activa i necessària en relació amb l’actuació de persones, organitzacions i moviments adreçada a aconseguir fora de les vies legals la independència de Catalunya, en un procés que encara és actiu’. I afegeix que hi ha ‘l’alta probabilitat que tots ocultin, alterin o destrueixin proves’. La jutgessa exposa que aquell dia no es va fer una crida a una manifestació pacífica, sinó a la protecció dels governants i les institucions. ‘Alguns manifestants van punxar rodes i van fer malbé diversos cotxes de la Guàrdia Civil. I alguns altres van impedir que els agents abandonessin els edificis després dels escorcolls. I que van seure a terra, a l’asfalt, davant els vehicles.’ Dels voluntaris de l’ANC, diu que van fer un cordó amb què van intimidar la Guàrdia Civil, per bé que en realitat van estar tot el dia mirant de controlar la concentració i evitant que hi hagués cap mena d’aldarull. La interlocutòria diu que Sànchez i Cuixart es van erigir en interlocutors dels concentrats, ‘intentant negociar durant com a mínim cinc vegades amb les forces de seguretat’. I fins i tot arriba a dir que la negociació que van fer era per als seus interessos i no pas en benefici de la seguretat ciutadana. Destaca que tots dos parlaven d’una mobilització permanent i de votar l’1-O. I que hi havia tanta gent que els agents i la comissió judicial no podien sortir. Penalitza l’objectiu i la idea política: ‘La finalitat última d’aquestes mobilitzacions era aconseguir la celebració d’un referèndum i la proclamació d’una república catalana, independent d’Espanya, essent conscients que duien a terme una actuació al marge de les vies legals i impedien l’aplicació de l’ordenament jurídic en conjunt.’ Diu que aquella protesta ‘no va ser una protesta ciutadana aïllada, casual o convocada pacíficament en descord amb unes actuacions policíaques’. En canvi, eren ‘unes activitats emmarcades dins d’una estratègia complexa amb què des de feia temps col·laboraven Jordi Cuixart i Jordi Sànchez, en execució del full de ruta dissenyat per obtenir la independència de Catalunya’. Els acusa d’haver utilitzat ‘les xarxes socials i grups de difusió’ per a la mobilització, i a la participació del referèndum. De fet, va més enllà dels dies 20 i 21 de setembre i diu que des d’aquestes mateixes xarxes s’animava la gent a romandre als col·legis el dia 1 d’octubre ‘i a presentar resistència a les actuacions policíaques’. Heus ací el text de la interlocutòria elaborat per la jutgessa Carmen Lamela:

Summary: Els arguments delirants de la jutgessa per a empresonar Jordi Sànchez i Jordi Cuixart


‘Els que apel·lem a la confiança de la gent no tenim dret a rendir-nos. No tenim dret a demanar cap tipus de rendició’, ha dit el president de la Generalitat, Carles Puigdemont, en el congrés constituent de la Crida Nacional per la República. Puigdemont ha explicat quins seran els fonaments principals de la Crida, que ha de ser ‘transversal, inclusiva’ i que tindrà ‘lideratge polític, però sobretot moral’. ‘Ha quedat claríssim que aquest camí que vam encetar com a espai polític emergent avança ferm’, ha dit. Ha parlat també del tipus de lideratges que conformaran l’associació: ‘Lideratges de referència per continuar lluitant des de la solidesa i no el plany. Des de la reivindicació activa i no la defensa reactiva. El lideratge de la gent que sap el que és la lluita no violenta. Un lideratge de suma, no d’exclusions, no de vetos. De gent que és capaç d’estendre la seva capacitat d’entesa a tothom. Volem una Catalunya sense sectarismes, amb lideratge moral.’ També ha definit la Crida com un espai plural, que ha de ‘mirar amb generositat a dreta i esquerra, perquè les dues hi són’. ‘La Crida és un compendi de crides. Una crida a no rendir-nos. Tota aquella gent que cregui que no ens hem de rendir, els apel·lem a ajudar-nos a construir i solidificar aquest nou espai. Tota la gent que cregui que hem d’anar junts i units en aquest moment de la història, que aquest sigui el seu espai polític. És una crida a avançar cada dia, no a quedar-nos quiets i veure-les venir. És una crida a ajudar-nos perquè ens necessitem tots i totes perquè ens queda patiment fins al final. És una crida a guanyar. A guanyar més democràcia, més futur.’ També ha parlat de ‘l’actitud Crida’, ‘la que va vèncer l’estat autoritari l’1-O i el 21-D’. Sense aquesta actitud, ha dit, ‘ens allunyem de la victòria definitiva’. ‘Hem vingut per assegurar que el camí que hem emprès l’1 d’octubre l’acabarem plegats.’. ‘No farem política només per la gent; sobretot la farem amb la gent. Amb aquesta nova perspectiva d’entendre el que és l’acció política, la Crida és a l’avantguarda. Sublima la vocació històrica del catalanisme, que sempre ha estat a l’avantguarda.’, ha afegit Puigdemont. Ha conclòs el discurs assegurant que ‘ni la presó ni l’exili ens confrontaran’ i que l’objectiu de la Crida és ‘comptar els dies que ens falten per ser una república reconeguda internacionalment, una democràcia real’. ‘Un estat sense por a la dissidència, amb veritable separació de poders, que sigui un estat de participació, allunyat dels interessos obscurs. Un estat, en definitiva, que empari els seus ciutadans i no els amenaci. Un estat d’esperança, i no un estat de por’.

Summary: Puigdemont: ‘Ni la presó ni l’exili ens confrontaran’


Les defenses d’Oriol Junqueras, Raül Romeva, Jordi Cuixart, Jordi Turull, Josep Rull i Jordi Sànchez han decidit de recusar el jutge Manuel Marchena, una volta ahir es va saber que el portaveu del PP al senat, Ignacio Cosidó, es vantava en uns missatges de controlar ‘des de darrere’ la sala penal del Tribunal Suprem espanyol i, per tant, el tribunal que jutjarà l’1-O. .@junqueras i @raulromeva recusen el jutge Marchena 👇@radio4_rne pic.twitter.com/mBBcw7GJ3C — Elena Garcia (@laradiomola) November 20, 2018 Després d’aquestes revelacions, Marchena ha renunciat a ser el candidat a presidir el Tribunal Suprem espanyol i el Consell General del Poder Judicial, tanmateix, els advocats dels presos han posar en evidència la politització del magistrat. ‘Queda acreditat doncs que som davant un judici sense cap garantia i per això Òmnium torna demanar el sobreseïment de la causa i la llibertat immediata del president de l’entitat i tota la resta de presos polítics’, diuen fonts d’Òmnium. La defensa de Sànchez, Rull i Turull manifesta en el seu escrit de recusació ‘l’existència d’un interès directe o indirecte en la condemna dels meus representats, atesos els vincles exposats del Sr. President amb la formació política que reclama severes condemnes per a ells’, en clara al·lusió al PP. El PP i el PSOE van pactar la setmana passada repartir-se el control del Consell General del Poder Judicial espanyol i van decidir que Manuel Marchena, president de la sala penal del TS, fos el nou president del CGPJ. Tanmateix, la polèmica que va generar el nomenament i els missatges de Cosidó han fet que Marchena hagi decidit renunciar al càrrec. El PP, a més a més, ha assegurat que el pacte amb el PSOE està trencat. D’aquesta manera, el magistrat conserva la presidència del tribunal que jutjarà l’1-O. Per una altra banda la defensa de cuixart argumenta, com ja ha dit altres vegades, la incompetència de la sala segona del Tribunal Suprem per a jutjar el president d’Òmnium Cultural. Diuen que el suposats delictes que s’imputen a Cuixart s’haurien comès a Catalunya i, com que tampoc no és aforat, el tribunal natural per jutjar-lo és el Jutjat d’Instrucció de Barcelona.

Summary: Junqueras, Romeva, Cuixart, Sànchez, Rull i Turull recusen el jutge Manuel Marchena


El Teatre Nacional de Catalunya acaba d’estrenar una versió de l’obra de William Shakespeare Afanys d’amor perduts. És una de les comèdies més refinades i celebrades del dramaturg anglès que versa sobre l’amor i la raó. Al capdavant de la producció hi ha Pere Planella, veterà director d’escena que enguany celebra cinquanta anys en l’ofici. Planella dirigeix una versió adaptada per ell mateix amb Roger Cònsul, i el repartiment l’encapçalen Pep Anton Muñoz, Sara Espígul, Arnau Puig i Peter Vives. L’obra es podrà veure fins al 24 de febrer a la Sala Petita. L’argument de la comèdia parteix del jurament fet pel rei de Navarra i tres dels seus cavallers d’allunyar-se dels plaers mundans durant tres anys, per dedicar-se exclusivament a l’estudi. La restricció és tan dura que fins i tot han prohibit que cap dona s’acosti a menys de mil milles de la cort. Però aviat els visitarà una ambaixada de la princesa de França, acompanyada de tres de les seves dames, amb l’objectiu de recuperar uns territoris en litigi a l’Aquitània. El rei de Navarra i els seus tres nobles es veuran empesos a enfrontar-se als manaments de Cupido, el príncep de les rimes de l’amor, els laments i els sospirs.

Summary: El TNC presenta ‘Afanys d’amor perduts’, una de les comèdies més refinades de Shakespeare


El filòsof Jordi Graupera, candidat a les primàries de Barcelona que ha impulsat ell mateix i que han rebut el suport de l’ANC, ha denunciat amenaces, xantatges i coaccions perquè desistís de dur endavant la seva proposta. Ara, no ha concretat en què consistien. En un debat entre candidats a Betevé, Graupera ha dit que la política catalana ha funcionat sempre així i ha explicat que una persona del seu entorn ha perdut la feina. Graupera també ha criticat la invisibilització de les primàries: ‘L’estratègia pública consisteix a fer cas omís del fenomen perquè es conegui poc.’ Sobre això, Adrià Alsina, ex-cap de premsa de l’ANC i també candidat, ha explicat que els grans mitjans de comunicació no fan cabal de les convocatòries de l’entitat per a parlar de les primàries. Voleu entreveure com funciona la política catalana i els seus tentacles autonomistes més enllà de les institucions? Escolteu aquest tall de Jordi Graupera i l'Adrià Alsina a @elmatidebcn. Amenaces, xantatges, gent de l'entorn que perd feines i mutisme dels grans mitjans públics. pic.twitter.com/U9hvMRMUbq — Kasper Juul (@KasperJuul_0) November 26, 2018

Summary: Graupera denuncia amenaces i coaccions inconcretes per haver impulsat les primàries


El ple de l’Àrea Metropolitana de Barcelona (AMB) ha aprovat avui l’ampliació fins als 60 minuts de la precontractació dels serveis VTC. La mesura ha tirat endavant amb els vots favorables de PSC, els comuns, la CUP, la Plataforma Ciutadana per Barberà i Compromís i Acord per Torrelles; l’abstenció d’ERC i PdeCAT i els vots en contra de PP i Ciutadans. D’aquesta manera, el ple de l’ens supramunicipal, l’últim d’aquest mandat abans de les eleccions de diumenge que ve, afegeix 45 minuts al quart d’hora que ja es va establir en el decret llei que la Generalitat va aprovar a principis d’any. La implantació d’aquest període va posar punt i final a diverses jornades de protesta dels taxistes, però també va portar al carrer els conductors dels VTC, que van ocupar la Diagonal a finals de febrer. Arran del decret, les plataformes Uber i Cabify van anunciar que suspenien el servei a Barcelona, tot i que aquesta darrera va tornar a operar a la ciutat unes setmanes després. Els 60 minuts s’aplicaran trenta dies després que la mesura es publiqui al BOP i al DOGC. La norma recull parcialment els suggeriments que van presentar les parts interessades i serà d’aplicació durant els períodes vigents de les autoritzacions d’arrendament de vehicles amb conductor determinats en el RDL 13/2018, és a dir, un mínim de quatre anys i un màxim de sis. D’altra banda, l’Institut Metropolità del Taxi tindrà accés directe als registres del Ministeri de Foment espanyol i de la Generalitat on quedaran registrats els serveis VTC, des que l’usuari els precontracti fins que el servei hagi finalitzat. A més, els conductors dels vehicles VTC no podran circular per buscar clients ni captar-los a la via pública i mentre no prestin servei hauran d’estar estacionats fora de la via pública. En cas que un vehicle circuli buit, haurà de justificar que va o ve de buscar un client. Així mateix, el text també recull la prohibició de geolocalitzar el vehicle abans de concertar el servei. Amb l’entrada en vigor dels quinze minuts de precontractació, Uber i Cabify van suspendre la seva activitat a Barcelona i les empreses que operaven per a les dues plataformes van rescindir els contractes de la majoria dels seus treballadors. Cabify, però, va tornar als carrers a primers de març sota un ‘nou model de negoci’ que només obligava a precontractar amb quinze minuts d’antel·lació el primer viatge. Aquest canvi va portar a Territori i Sostenibilitat a obrir un expedient informatiu i posteriorment sancionador a Prestige&Limousin, propietat de la plataforma, per incompliment dels 15 minuts i que encara està pendent de resoldre. Durant aquests mesos, però, altres plataformes han optat per entrar al mercat barceloní, com Social Car i Gowe. En una entrevista a l’ACN, la fundadora i CEO de la primera, Mar Alarcón, va explicar a finals de març que si els 60 minuts de precontractació tiraven endavant potser es replantejaria el negoci. ‘Quan ens trobem al riu ja veurem com el creuem’, va manifestar. Paral·lelament, el sector del taxi va anunciar ahir que en breu presentaran una querella contra Uber i Cabify per vuit presumptes delictes penals.

Summary: L’AMB amplia fins als 60 minuts la precontractació dels VTC


La Caixa de Solidaritat ha anunciat que avui mateix podrà pagar els 4.146.274,97 euros que el Tribunal de Comptes demana al govern de Carles Puigdemont com a fiança per haver organitzat el referèndum del Primer d’Octubre. L’entitat ha aconseguit vora 1,9 milions d’euros gràcies a aportacions solidàries, que sumats als vora 2,1 milions que ja s’havien pagat al Tribunal Suprem pel mateix cas s’ha arribat a la quantitat requerida. En cas de no haver dipositat la fiança completa, el Tribunal de Comptes hauria pogut embargar béns, immobles, comptes i sou dels trenta-dos encausats. Ara, la Caixa de la Solidaritat espera que les fiances entregades al jutjat número 13 de Barcelona també es puguin recuperar i destinar a altres iniciatives de la Caixa de la Solidaritat. Amb tot, la iniciativa ha recordat que continuen recollint aportacions per altres casos oberts per la repressió judicial. Seguim demanant el vostre suport pels centenars de casos de repressió que segueixen oberts. Gràcies! https://t.co/x8vk1AUNSe pic.twitter.com/iqF7JWZiS9 — Caixa de Solidaritat (@DeSolidaritat) February 19, 2020

Summary: La Caixa de Solidaritat aconsegueix els 4,1 milions d’euros per a la fiança de l’1-O


El 25 de juny, va començar una mena de malson per a Paula Rotger. Explica que va patir discriminació lingüística per part d’un agent de la Guàrdia Civil a l’aeroport de Palma, on ella treballa per a Acciona i és delegada sindical. Va presentar-hi una denúncia, però la van rebutjar. El cas no va acabar aquí, sinó que, a més, es va trobar amb la resposta de la Guàrdia Civil: la denunciaven acusant-la d’haver provat d’esquivar el control de seguretat. Aena, l’operador aeroportuari espanyol, sí que va atendre aquesta denúncia i va retirar l’acreditació de Rotger per a accedir a l’aeroport durant trenta dies. Si no fos prou, la setmana passada, va ser víctima d’un atac contra el seu vehicle, que va aparèixer amb pintades de color groc. —Quan i com us comuniquen que Aena us sanciona durant trenta dies i no podreu tornar a treballar fins al 12 d’octubre? —L’11 de setembre, mentre sóc a Acciona fent feina i gairebé he acabat el meu torn. Em criden i em diuen que he de passar a parlar amb el responsable del meu departament. Jo treballo per al departament de passatge d’Acciona. Vaig a un despatx on també hi ha el responsable de recursos humans d’Acciona. Tots dos em traslladen la sanció que Aena ha fet arribar al delegat d’Acciona a Palma. Tot, per mitjà d’una carta. —Us ho diuen amb una actitud de solidaritat? —No hi va haver cap paraula d’ànim ni de suport cap a mi. M’ho van comunicar i punt. Ni en la pràctica ni en la teoria, no han fet res perquè això es resolgui d’una altra manera. Tristor, per veure quina mena de cap tenim a Acciona. —Què sentiu en aquell moment? —Quan m’ho comuniquen no sento ràbia. Mai, és un sentiment que va en contra d’un mateix. Vaig procurar d’agafar-m’ho amb la serenor més gran possible; amb un sentiment d’indefensió; d’incredulitat, perquè no creia que fossin capaços de sancionar-me sense ni tan sols haver mirat unes imatges que demostren que no he fet allò que diuen; i també un sentiment de tristor per la manera com va anar la reunió. —Teniu suport del vostre sindicat? —Sí. Jo estic afiliada a Som Sindicalistes. Em donen molt de suport. Van dirigir un escrit al director d’Aena reclamant les proves d’aquesta sanció, que són les imatges enregistrades a les càmeres de seguretat, i el testimoni dels companys i treballadors que aquell dia anàvem a una reunió sindical. Érem molts, i poden explicar què van veure. —La Guàrdia Civil diu que vau incomplir les instruccions de seguretat i que vau provar d’esquivar el control de seguretat. — Això no té ni cap ni peus, tot és completament mentida. —Anem a l’incident. Què va passar aquell 25 de juny? —Vaig arribar a l’aeroport per anar a una reunió amb la resta de delegats sindicals del comitè, havíem de constituir la taula per les eleccions sindicals. L’oficina és dins la zona restringida de seguretat i per accedir-hi has de superar un control. Allà hi havia dues noies de l’empresa de seguretat de Trablisa. Van passar dos companys davant meu i després jo. Vaig passar, l’arc va sonar. Em van demanar que hi tornés. Ho vaig fer i va tornar a sonar. Com a procediment normal, després d’haver sonat dues vegades, es fa un escorcoll. Em va escorcollar el cap, els cabells… Ho remarco, això, perquè diuen que em vaig negar que m’escorcollessin la part alta del cos, i això no és cert. Després es va posar darrere meu i vaig notar que m’estirava el coll del vestit de punt que duia. Em vaig girar i li vaig demanar que no me l’estirés, que era molt fràgil i el meu cos podia quedar al descobert. Li vaig oferir de treure’m la jaqueta perquè em poguessin escorcollar millor, però ella em va dir que no. —Tot això parlant en català? —No, tota aquesta conversa va ser en castellà. L’altra companya que vigilava el monitor em va dir que tot estava bé, que podia passar. ‘Endavant’, em va dir. Si no m’ho haguessin dit, jo no hauria passat. Però em van donar permís! Al cap de mitja hora, en un recés de la reunió, vàrem sortir a fora de l’oficina. Tot d’una, vaig veure que venia caminant tranquil·lament una parella de la Guàrdia Civil. Van demanar per mi i em van dir que els acompanyés fins al control. Pel camí, em demanaren el DNI i l’acreditació. ‘Sap, vostè, que per passar per aquí cal portar l’armilla groga?’, em van dir. Jo els vaig dir, continuant en castellà, que tenien raó. Però que havíem passat unes vint-i-cinc persones i ningú la duia, l’armilla, perquè anàvem a una oficina que era molt a prop. Una vegada al control, van tornar a comprovar els meus documents i un tercer guàrdia civil em va dir: ‘Que li sabria greu tornar a passar per l’arc?’ No va sonar, vaig recollir la meva bossa de mà , em va dir que tot estava bé, que podia passar, i va dir a les seves companyes que tot estava en ordre. Li vaig dir ‘moltes gràcies’, en català. Només aquestes dues paraules. I es va exaltar moltíssim. ‘Cómo? A la autoridad se le habla en español’. Jo em vaig quedar perplexa. —Què li vau respondre? —Ja no vaig parlar en castellà. Li vaig dir: ‘Disculpi’m. També sóc catalanoparlant i no veig que hi hagi problema a dir-li moltes gràcies. Només és un agraïment.’ Llavors em va dir que ja no passava, tot i que feia dos segons m’havia dit que sí. Tot això sense cap crit, però ja no escoltava què li deia i va continuar dient-me que no, que no passava. Els seus companys van fer pinya, corporativisme, i em van dir que me n’anés, que aquell dia no passaria. I vaig haver de sortir, sense queixar-me ni fer oposició. No els vaig dir res ni hi va haver cap enfrontament verbal. Vaig demanar al responsable de recursos humans si podia intercedir-hi. Es va posar en contacte amb un superior i em va dir que no podia fer-hi res. I se’n va anar. —Què vau fer, aleshores? —Vaig trucar a l’advocat del sindicat i em va dir que això que m’havien fet anava en contra de la llei i que havia de presentar una denúncia al jutjat de guàrdia, cosa que he fet mitjançant l’advocat de l’Obra Cultural Balear. —En quin punt és ara mateix aquesta denúncia? —Em va costar molt posar-la perquè només arribar em van dir que no podien registrar-la pas, que allò que m’havia passat no era cap fet delictiu. Jo els vaig dir que el dret de parlar la meva llengua era recollit a l’estatut d’autonomia de les Illes i a la constitució. ‘Com que no?’, els vaig dir. De molt mala gana me la van acabar posant. I al cap de dos dies, em van comunicar que l’havien desestimada perquè no hi havia hagut cap fet penal, per això el meu advocat ha recorregut contra l’arxivament. —Mentrestant, Aena us ha sancionat i fins al 12 d’octubre no podreu tornar a la feina. —Sí, em sanciona esgrimint que he incomplert una normativa que diu que és inclosa al pla de seguretat espanyol i a la qual els ciutadans normals i corrents no podem accedir. Em culpen d’haver incomplert una llei que no és accessible. Hi hem recorregut en contra. Per una altra banda, vaig portar una carta a Aena i vaig estar xerrant amb un directiu. I m’ho va dir així: ‘Allò que diu la Guàrdia Civil va a missa.’ Bé, doncs jo entenc que són persones i, com tothom, poden fer les coses bé, però també poden ser uns mentiders. No estan per damunt del bé i el mal. —Així us ho justificava? —Sí. Vaig presentar una carta perquè em lliuressin una còpia d’aquestes imatges o bé, si segons la llei de protecció de dades no podien fer-ho, que les guardessin amb cura i que les lliuressin a qui estigués autoritzat a veure-les. Però d’una manera més diligent. És que si només ho pot fer un jutge, jo puc esperar un any o dos, depenent del jutjat on caigui aquesta demanda. —I si fos poca cosa, hi ha la denúncia a l’Agència de Seguretat Aèria espanyola (AESA), que dieu que us pot imposar una multa fins a 200.000. Ells ho neguen. —Si ens guiem per la denúncia que va fer la Guàrdia Civil a AESA –de la qual encara no he rebut cap comunicació– i ens fixem en la llei que diuen que he incomplert, la multa econòmica va dels 90.000 als 200.000. —La delegació del govern espanyol us ha dit res? —La delegació del govern s’ha amagat. No han dit res. Imagino que han pogut veure les imatges i així i tot, han deixat que es cometés aquesta injustícia. —I el govern? —Gent de diverses institucions s’han posat en contacte amb mi, com ara el cap de la direcció de Política Lingüística. També d’algun partit polític, com Més i Podem. Però he trobat a faltar la implicació de la responsable màxima del govern. —Francina Armengol. —Sí. —Què us dol més de tot plegat? —La cosa que més em dol és que se sap la veritat, perquè hi ha unes imatges i uns testimonis; que el relat de la Guàrdia Civil no se sustenta de cap manera; i que no s’ha volgut comprovar res. És un missatge perquè la gent estigui atemorida: mira què et pot passar si et surts del guió marcat. És un cas de discriminació lingüística. No en tinc cap mena de dubte. —Us van atacar el cotxe pintant-lo de groc. Heu patit més atacs? —No. Però sóc vulnerable perquè saben on visc, saben quin és el meu cotxe. Hi ha gent que no és tolerant amb la discrepància d’opinions i de pensament. Estic exposada a l’opinió pública. Hi ha comentaris a la xarxa en què em diuen que sóc maleducada per haver parlat català. La meva honorabilitat i el meu relat són qüestionats, i la família també ho pateix. Tot plegat és un estrès. No és fàcil de tirar endavant, té un cost personal important. És dur. Ho passo malament, sobretot mentalment, perquè coi, a mi m’havien ensenyat a respectar les persones, no atacar-les, i em costa d’entendre que un cos de seguretat m’ataqui d’aquesta manera quan hauria de fer la cosa contrària. Poder assumir això és difícil. En quin sistema viuen?

Summary: Paula Rotger: ‘Li vaig dir “moltes gràcies”, en català, i el guàrdia civil es va exaltar’