La Cambra de Comerç de Barcelona adverteix que Catalunya és, amb diferència, el territori de l’estat espanyol més perjudicat per la distribució territorial de la inversió en infraestructures, situació que s’ha agreujat en el període de recuperació econòmica després de la crisi. Així es desprèn de l’estudi ‘Impacte econòmic del dèficit d’inversió en infraestructures de l’estat a Catalunya‘, presentat aquest matí. Arran del document, la Cambra conclou que cal l’execució immediata de les inversions estatals o, si no pot sostenir el ritme d’execució adequat, la transferència a la Generalitat dels recursos econòmics o els actius equivalents per a evitar ‘una espiral de promeses pressupostàries incomplertes’ i que s’ampliï el dèficit en la dotació de capital en infraestructures. L’informe explica que, malgrat que és una de les economies que ha encapçalat la recuperació, Catalunya perd posicions en el repartiment de la inversió estatal. En el període 2013-2018, l’estat espanyol ha destinat a Catalunya només el 12% de la inversió regionalitzada en infraestructures de transport, un percentatge inferior al 16,5% de mitjana al període anterior (2001-2012). En aquest sentit també cal remarcar les dades d’enguany i que avançava Jordi Goula en un article publicat a VilaWeb. La inversió pública a Catalunya el primer semestre del 2019 ha caigut un 9% i és de l’11,8% del total executat per l’estat espanyol, quan l’aportació al PIB és del 19,2% La manca d’inversió a Catalunya s’evidencia quan es compara el percentatge d’inversió en relació amb la demanda de cada una de les quatre tipologies d’infraestructures de transport. Per Catalunya circula el 12% dels vehicles que van per carretera de competència estatal (el 15% si únicament es compten els pesats), el 23% del trànsit de passatgers ferroviari, el 20% de passatgers dels aeroports espanyols i el 18% del trànsit portuari de mercaderies. En canvi, l’estudi diu que Catalunya ha rebut el 9,0% de la inversió estatal en carreteres, el 13,1% de la inversió en ferrocarril, el 10,4% de la inversió en aeroports i el 15,7% de la inversió en ports. A més, destaca que en les quatre categories d’infraestructures, la participació de Catalunya és força inferior al seu pes econòmic (19%) i també al pes de la població (16%). Font: Impacte econòmic del dèficit d’inversió en infraestructures de l’estat a Catalunya L’informe estima que, si l’estat espanyol hagués executat el 100% de la inversió d’infraestructures de transport pressupostada a Catalunya, hauria tingut com a impacte macroeconòmic la facturació addicional de gairebé 20.000 milions d’euros i la contribució al PIB català de 8.000 milions d’euros (el 3,3% del PIB). A més, hauria suposat la creació i manteniment de 111.500 llocs de treball a temps complet, la generació de 3.776 milions d’euros en rendes salarials i de 3.895 milions d’euros en rendes fiscals i cotitzacions. Calen 45.000 milions d’euros en inversions per a eliminar el dèficit en infraestructures Segons l’estudi, per tal d’eliminar el dèficit d’estoc de capital en infraestructures de cara a 2030 hauria de ser de 3.800 milions d’euros anuals des d’enguany fins al 2030, amb un volum total d’inversió acumulada bruta de 45.333 milions. Aquesta xifra inclou el 2% de depreciació de l’estoc de capital per mantenir els actius en funcionament i substituir les infraestructures que han esgotat la vida útil. El ritme d’inversió bruta anual de 3.800 milions d’euros, que l’informe diu que caldria repartir entre les administracions públiques i el sector empresarial, suposaria un augment substancial respecte als 2.576 milions d’euros d’inversió bruta de mitjana anual a Catalunya feta durant el període 2001-2013.

Summary: La Cambra alerta que l’estat espanyol no ha executat 8.000 milions en inversions a Catalunya


El regidor de la CUP a Vic Joan Coma ha explicat com el van detenir els mossos d’esquadra i com la Guàrdia Civil el va traslladar a Madrid a declarar a l’Audiència espanyola, acusat d’incitar a la sedició. En declaracions a RAC-1 que els guàrdies civils el van traslladar en una furgoneta, on va entrar emmanillat; que al cap de pocs quilòmetres li van treure les manilles i que va acabar parlant amb els agents de política, de la família, de Vic… També ha explicat que els agents que el van traslladar eren favorables al referèndum a Catalunya: ‘En general, el referèndum el veien molt bé.’

Summary: Els guàrdies civils que van portar Joan Coma a Madrid, favorables al referèndum


Manon Aubry, colíder de l’Esquerra Unitària Europea (GUE) i eurodiputada de la França Insubmisa, ha dit: ‘La direcció que va prenent Espanya amb l’afer català és molt perillosa. En democràcia, les coses es resolen amb el vot. No és normal que tres persones electes no puguin seure al Parlament Europeu ni que condemnin les persones a tants anys de presó per haver convocat un referèndum.’ Aubry ho ha dit en una entrevista a l’ACN en què lamenta el paper de la Unió Europea en la crisi catalana. ‘No es pren seriosament el seu paper en aquest afer’, diu. I recorda a la UE que hauria de protegir els drets de ciutadans i eurodiputats electes. ‘Pensis què en pensis, d’ells, han estat elegits’, afegeix, en relació amb els escons de Carles Puigdemont, Oriol Junqueras i Toni Comín. Per ella la sentència del Tribunal Suprem contra els presoners polítics és tan greu que ‘ningú no podria imaginar-la en un altre país de la Unió Europea’. I formula aquest desig: ‘Confiem que Espanya torni a la raó.’ Amb tot, alerta que el PSOE ‘no ha estat mai al costat de la democràcia en l’afer català’. ‘Hem de trobar una manera de reobrir un debat constructiu i esperem que d’una manera o d’una altra tinguem una votació’, diu. Aubry també lamenta que l’eurocambra no acceptés de fer un debat sobre la situació a Catalunya en el ple d’Estrasburg de l’octubre. ‘La responsabilitat de la Unió Europea és que els drets democràtics fonamentals siguin respectats i que la justícia no sigui utilitzada com a eina política’, insisteix. ‘La desobediència civil és més necessària que mai’ Defensora de la desobediència civil com a ‘eina’, adverteix els governs europeus: ‘Si no deixen que els ciutadans s’expressin pacíficament als carrers, hi ha el risc que cerquin unes altres maneres d’expressar-se. No crec que els interessi que la situació vagi en aquesta direcció.’ Així mateix, recorda la polèmica llei aprovada pel parlament francès contra els aldarulls en el context de les protestes de les Armilles Grogues. ‘La desobediència civil és més necessària que mai, ja sigui a Catalunya o per lluitar contra el canvi climàtic’, diu. I la reivindica en qüestions en què ‘els polítics no actuen prou’ o els ciutadans ‘no són escoltats mitjançant processos democràtics’. Reconeix que aquesta defensa de la desobediència civil pot causar controvèrsia pel fet de ser un electe d’una institució com el Parlament Europeu. ‘Trenquen la llei, però no per començar una guerra o alguna cosa semblant, sinó perquè no són escoltats en processos democràtics’, argumenta. Sassoli amenaça de sancionar la crida a ‘ocupar el parlament’ Aubry s’enfronta a un procediment de sanció obert pel president del Parlament Europeu, David Sassoli, per un piulet publicat el 17 d’octubre. Hi deia als membres d’Extinction Rebellion, activistes contra el canvi climàtic, que eren ‘benvinguts a ocupar el parlament i trucar a algunes portes’. ‘Els vaig convidar al Parlament Europeu a fer accions, a veure directament els polítics que voten a favor dels acords comercials que destrueixen el planeta’, explica. Arran de l’amenaça de sanció per part de Sassoli, Aubry s’hi adreça directament: ‘Dónes més suport als lobbys que als activistes? Ets tu qui ha de decidir.’ I afegeix que si la sanciona ‘crearà un precedent terrible contra la llibertat d’expressió’. ‘Sóc una eurodiputada electa i no he fet res per impedir que el parlament funcioni’, argumenta. Així mateix, lamenta que Sassoli vulgui emprendre sancions contra ella per les seves paraules i no contra ‘els eurodiputats que accepten regals dels lobbys i que diuen que no cal fer accions contra el canvi climàtic’. ‘Aquí a Brussel·les i a tot Europa hem de lluitar pels valors democràtics’, afegeix.

Summary: La dirigent de l’Esquerra Unitària: ‘La deriva d’Espanya amb l’afer català és molt perillosa’


Fem una visita a l’exposició La cuina de Picasso, al Museu Picasso de Barcelona, dedicada a la relació que l’artista va establir amb la cuina, els utensilis per cuinar i els aliments, al llarg de la seva obra. I és que hi són sempre: la cuina com a espai per menjar i per treballar, els bars, els bodegons, els utensilis com a motor de creació… És un festí, tota una celebració aquesta mostra. Amb dos petits llenç, oli sobre fusta, s’obre l’exposició. Els ha pintat un jove Picasso de tretze anys, l’estiu de 1895, a la seva Màlaga natal. La família ve de la Corunya i aquella tardor s’instal·larà a Barcelona. El seu pare és professor de pintura i canvia la plaça de belles arts de la ciutat gallega per una plaça a la Llotja de Barcelona. Aquell estiu els Ruiz Picasso el passen a la casa d’en Salvador, germà del pare de Picasso. I el noi, que ja despunta en l’expressió plàstica, pinta dos petits quadrets d’una cuina rústica, segurament la de l’oncle. Una d’aquestes dues pintures mostra un pany de paret amb una lleixa plena de gibrells de ceràmica. Recorda una gran fotografia reproduïda en un pany de paret de la sala inicial de l’exposició, que distribueix les deu sales i àmbits on s’exposen les 180 peces de la mostra. En aquesta fotografia es veu Picasso, a l’època de maduresa, aguantant una gran branca de palmera seca i al darrere té una lleixa plena d’olletes de fang amb dues nanses, totes pintades per ell. Continuem per la primera sala, que s’ha titulat ‘La cuina catalana’, per submergir-nos en l’ambient de la Barcelona modernista, la dels Quatre Gats,i d’altres restaurants i tavernes, que eren l’espai de tertúlia, de la bohèmia, dels artistes, que tant agradava i freqüentava Picasso. L’exposició té la gràcia de seguir un cert ordre cronològic, tot i que cada sala se centra en un element temàtic vinculat amb el món de la cuina i del menjar. I així, la segona sala, ‘La cuina cubista’, introdueix els bodegons, que apareixeran en tot el recorregit, però que en l’època del cubisme prenen una rellevància especial. Perquè tal com s’explica, la iconografia cubista va néixer al bar i a la cuina i a partir d’objectes de la vida quotidiana: una cullera, un got d’absenta, una ampolla d’Anís del Mono o una ampolla de vi. En destaquen dos quadres que van de costat: L’ampolla de vi (1926) i Gran natura morta (1918), aquesta última presidida per una ampolla de xampany. I, efectivament, els estris de cuina centren l’atenció del següent espai, perquè per a Picasso aquests objectes són vehicles del seu pensament: ‘Picasso afirma la poètica de la vida quotidiana en allò que té de més ordinari.’ I es mostren dues peces escultòriques impactants. La construcció de l’abstracció des dels objectes dóna pas a l’espai més sorprenent de l’exposició, l’àmbit titulat ‘Les paraules de la cuina’. S’ofereix una versió videogràfica de la peça teatral més destacada que va escriure Picasso, El desig atrapat per la cua. És una obra de tall surrealista que l’artista va escriure el 1941 en plena Segona Guerra Mundial. Picasso, l’artista ‘degenerat’ autor del Guernica, ha de ser discret en el si d’una França ocupada pel nazisme. Els recursos són limitat i per això escriu més que en cap altre època. La peça mostra el somni de l’abundància en una realitat plena de privacions, la història penosa d’un gran peu delerós de menjar i de sexe i d’un futur més venturós. En la sala de ‘Les paraules de la cuina’ també es poden llegir alguns fragments de poemes de Picasso que fan referència a ingredients culinaris, les seves olors i sabors i colors: «Per exemple, en aquesta tela hi he pintat un manat de porros, oi? Doncs voldria que se sentís l’olor del porro.» (1945). Un altre: «Si la vida cuina a la gran sala de festes / amb olor de col la seva olla d’esperances.» (1926) «Fins i tot una cassola pot cridar!» diu Picasso. I és aquest crit que ens condueix per la cinquena sala, on continua la ‘Cuina i penúria en temps de guerra’. Hi trobem obres impactants com la Natura morta de les cireres (1943), quina meravella de plat de cireres, o el Nen amb llagosta (1941). En aquest espai també s’explica la història d’un altre restaurant important en la vida de Picasso, Le catalan, instal·lat a Royan, que regentava un català, l’Arnau, i que era el lloc habitual on menjava Picasso en aquella època bèl·lica. ‘Nen amb llagosta’ (1941). Foto: ACN. Després de la guerra torna la joia de viure, que tan bé explica Rafael Alberti en el llibre Picasso Antibes la Joie de vivre. I que Picasso reflecteix en la vivor dels colors dels seus quadres, i els fruits de mar que captura i l’humor que li ha tornat i que mostra ben explícit en el llenç que es diu Toritos fritos i que conté una dedicatòria: «Aquí te mando querido Paco un buen plato de toritos fritos para que se los coma Currito el dia de su santo, con un vaso de Valdepeñas y un porrón del Priorat.» (1957). A partir del 1946, Picasso s’instal·la a Vallauris i comença a aprendre la tècnica ceràmica i a fer peces de fang. Aquestes peces prenen un gran protagonisme a partir d’ara en l’exposició, juntament amb les fotos de David Douglas Duncan. També un altre àmbit recordarà que Picasso va treballar altres tècniques com l’estampa, el gravat i la litografia. Un espai dels que queda a la retina és el dedicat al diàleg que Picasso va establir amb el quadre de Manet, Dejeuner sur l’herbe i les variacions que en va fer. L’exposició s’acaba amb una única peça, que, amb voluntat circular, enllaça amb la primera obra del recorregut, amb la qual hem començat. Perquè la darrera peça es titula La cuina i és de l’any 1948. I s’explica al visitant que la cuina és l’espai allà on es menja i on s’allotgen els records d’infantesa. I s’afirma: «Els plats de ceràmica que guarneixen les parets suggereixen l’espai de la cuina actual i permeten condensar en el seu esperit la de la seva infantesa a Màlaga.» Perquè com escriu el director del Museu Picasso, Emmanuel Guigon: «…Els menjars, els atuells i els àmbits relacionats amb la cuina tenen un gran poder d’evocació o d’associació. L’acte mateix d’alimentar-se i de pair és una metàfora per a un creador. Per mitjà del que és comestible i fins i tot del que és incomestible, hi ha la feliç possibilitat de menjar-se el món. Picasso posseeix aquesta apetència pel món i el concret fins a l’extrem de clavar-hi queixalada: «ja no puc més d’aquest miracle que és no saber res en aquest món i no haver après sinó a voler les coses i menjar-me-les vives!».» Un cop acabada l’exposició, encara es poden visitar dues sales de la planta baixa del museu, que són obertes a tothom i gratuïtes. En una, el museu fa el vincle amb el geni dels fogons contemporani, Ferran Adrià, que es pregunta què és la cuina? I on podem veure alguns fragments d’una entrevista amb l’artista britànic Richard Hamilton, que va conèixer bé i admirar la cuina del Bulli. L’altra saleta projecta el poema El passeig de Picasso, de Jacques Prévert, recitat per Yves Montand, sobre una poma pintada per Picasso. I per aprofundir el coneixement de l’obra de Picasso des d’aquesta litectura temàtica i espaial que es proposa, el catàleg n’és una peça imprescindible.

Summary: La cuina, les olors i els sabors de Picasso


El ministre espanyol d’Indústria en funcions, José Manuel Soria, ha descartat ‘absolutament la seva dimissió i ha dit que ell ‘mai’ va tenir cap relació amb les empreses deslocalitzades que han posat al descobert els ‘Papers de Panamà’. Segons el ministre, el fet que aparegui el seu nom als document d’aquestes societats és ‘un error’ que ara es mostra disposat a aclarir en una compareixença al congrés espanyol, malgrat que avui es negava a aquesta possibilitat. Tot i que ahir va dir que no tenia cap negoci privat des del 1995, quan va entrar a política, avui ha admès que sí que apareix com a soci o administrador d’empreses familiars, fins i tot ara que és ministre. Soria ha comparegut després que El Confidencial i La Sexta hagin posat al descobert que –a més de constar com a administrador d’una societat a Panamà durant dos mesos- va ser director de la societat UK Lines quan ja era batlle de Las Palmas en el mateix moment en què es va crear una societat d’igual nom a les Bahamas. Segons les informacions d’aquests dos mitjans, el seu pare va ser el propietari del 50% d’aquesta societat UK Lines, un detall que tampoc va explicar ahir, quan es va oferir a donar detalls a la premsa sobre aquesta qüestió. Segons la informació d’El Confidencial, Soria també va dirigir una altra empresa familiar, Oceanic Lines. Amb tot, segons el ministre, tot plegat és fruit dels ‘errors’ en els registres de les societats. ‘Mai he tingut cap relació amb Panamà, i jo sóc el primer interessat que es conegui la veritat’, ha dit, perquè ‘mai he estat a una societat a Panamà, no ho puc reconèixer perquè ni la tinc ni l’he tinguda mai, i no sé perquè hi apareix el meu nom’.

Summary: Soria no es planteja dimitir malgrat les noves informacions que el relacionen amb els ‘Papers de Panamà’


Ha estat i és un dels grans. I tenim la sort que ha escrit en català. Vicent Andrés Estellés es va morir el 27 de març del 1993. Avui en fa vint-i-cinc anys, per tant. Passat aquest temps, la seva obra, la seva influència, lluny d’esllanguir-se, creix i es consolida. I, per mostra, aquest botó: el poeta de Burjassot va escriure el magne Mural del País Valencià (3i4), integrat per una seixantena de llibres amb dels quals ens va fer el perfil del sud: història i pobles (cadascun dels pobles, amb exhaustivitat estellesiana) i geografia i gent i tot: el món valencià, des dels seus versos invictes, té un retrat precís, plural i vitalista. Per acostar-nos a la seva figura i homenatjar-la, hem gosat de bastir un petit Mural de Vicent Andrés Estellés, un dibuix a moltes veus per mirar d’abastar-ne la dimensió. Hem demanat a diverses persones de les lletres, sobretot poetes, però no només, quin és el seu Estellés, com el condensen. Pau Alabajos, cantautor: ‘És la vida en vers’ La poesia d’Estellés és una literatura profundament arrelada al poble, és un tractat de geografia humana: va deixar escrits uns poemes que s’embruten amb la terra de les mans de les llauradores de l’horta, que s’embruten de farina com les mans dels forners de la seua família, que s’embruten de tinta com les mans de les poetes i els narradors que mai no van deixar d’omplir fulls en blanc per tal de recuperar la democràcia, que s’embruten de suor com les mans dels amants que s’aferraven al sexe com únic espai lliure de censura i repressió. La poesia d’Estellés és la vida en vers, una fotografia de la València de la postguerra i de la primeríssima transició. Si Estellés no haguera existit, hauríem d’inventar-lo. Juli Alandes, escriptor: ‘Que se’n vagen a fer la mà tots els censors’ Que ens perdone el cast senyor López Picó, que se’n vagen a fer la mà tots els censors i beguinotastres que han poblat i poblen (com s’ho faran, per a la descendència?) la nostra literatura. I que la llengua d’Estellés, popular i culta alhora, en un equilibri miraculós (sobre corfes de paraules i de gambes, és clar) ens il·lumine, com resplendor d’alcavor. Per què escrivim, de negra nit, si no és per cercar la llibertat? Amb els versos d’Estellés, almenys en l’escriptura, vam trobar-la. I només la recerca de la llibertat ens fa immortals, com només els castos poden ser immorals… Vicenç Altaió, poeta: ‘Estellés et posa calent’ L’Estellés és una veu poètica sublim que tot partint de la realitat construeix la seva elegia. Amb amor líric fi reescriu l’experiència humana i el desig polític que transforma. Contra el virtuosisme, la seva fresca ironia i l’audàcia per fer xocar la literatura i la comunicació de primer grau. Assegut davant Brossa, l’he vist intercanviar-se el paper del ‘Jo sóc no-sóc jo’; i a l’hospital, amb Vinyoli, posar-se els llençols de la metafísica al cap. L’he llegit tot, de cap a peus, abastable com el territori de la nostra llengua. Amb ell, he plorat el seu dolor de vidre; m’he clavat davant la roba interior del poema; i he xarrupat les mamelles del fet poètic. Estellés posà lletra clara als secrets amb música concreta i palpable. Amb Palau i Vinyoli ens va fer baixar els fums de l’alta cultura i l’experimentalisme que tant vanagloriàvem, venint de Foix i de Brossa. Estellés et posa calent, t’encén, i acabes llegint en veu alta i compartint el plat personal a la taula col·lectiva. Clara Andrés, cantautora: ‘Proper i imprescindible’ La millor definició per a mi d’Estellés, i que fa que siga un dels meus referents poètics més propers i imprescindibles, la va fer ell mateix: ‘Però jo no volia parlar de mi. Volia escriure com qui trau la cadira a la porta i veu passar les gents i veu rodar el cel i s’adorm al remat’. Vicent Berenguer, poeta: ‘Comunica la vida, la matisa, l’excita’ Estellés és important per a mi perquè em descobreix una vibració molt autèntica de la llengua del nostre temps. Els seus versos m’endinsen en una època passada que ell il·lumina per a sentir-la i compartir-la amb el seu dolor i el seu espant. Però aquests versos també expressen en el present els desigs humans més sincers per la vida, com a ésser individual i com a ésser en el món. Estellés em connecta amb la tradició del meu vernacle, quan conta el seu dol personal, les seues dèries, la seua alegria. Comunica la vida, la matisa, l’excita. Miquel Bezares, poeta: ‘Vaig conèixer Estellés a l’ascensor d’un hotel parisenc’ Vaig conèixer Estellés a l’ascensor d’un hotel parisenc. Al carrer, aleshores, el vent maldava, inútilment, per agitar l’om centenari i una dona nua n’escorçava el tronc per conjurar la pesta. La sang d’un part difícil s’escolava per sota de la porta de l’habitació 68. Tota una silenciosa desfeta. Francesc Calafat, crític: ‘Poua en les profunditats de la història’ Cada vegada que llig Estellés els seus versos vibren, m’arrosseguen a un món concret, però, alhora que palpes misèries i vivències, transcendeix la crosta anecdòtica per poar en les profunditats de la història i de la condició humana. I ho ordeix a través d’un llenguatge, una sintaxi i uns ressorts formals personalíssims, farcits de tota mena de ressonàncies culturals, clàssiques i modernes, que li permet anar més enllà del que entenem per realisme, amb l’objectiu de crear una mena de theatrum mundi, una obra total de gran impacte per tocar totes les cordes que afecten l’ésser humà. Montse Castellà, cantautora: ‘La paraula immortal’ Òbric a l’atzar lo llibre Els millors poemes. M’agrada que la divina providència trie de tant en tant lo camí de la lectura. I no és que el text que hi trobes siga adient a com te sents en aquell moment, així com per casualitat, és que amb Vicent Andrés Estellés sempre l’encertes. Te parla directament, a tu, al lector. No t’ho xiuxiueja a cau d’orella, no, t’ho diu a boca plena mirant-te als ulls i no pots defugir-ho. Tant quan és tendre com quan és descarat i descarnat. Avui, companys, li ha tocat al primer, a la tendresa. Sabeu quin vers he trobat en obrir el llibre amb los ulls tancats? ‘Vora el riu de la tarda, a la ribera tranquil·la de la tarda d’aquell juny…’ I sí, ho hau encertat, m’ha enxampat passejant per la vora el riu, lo riu que és vida, a la tarda tranquil·la de Tortosa. No som al juny, però hi serem d’aquí a no res i el poema continuarà tenint vigència, perquè esta ‘Ègloga’ data de final dels anys cinquanta, quan me’n faltaven vint per a nàixer. I algú que t’acompanya fins i tot des d’abans que nasquesses ha de ser algú de paraula immortal. Eliseu Climent, editor: ‘Grandiós’ Estellés és grandiós: en els seus despropòstits, en les seues exageracions, en la seua qualitat. Recorde que un dia, en Alacant, un periodista li preguntà si creia en els Països Catalans, i ell, tranquil·lament, li respongué: ‘Si no hi creguera, amb els pocs diners que tinc em compraria una pistola i em pegaria un tir’. Estellés va ser una xamba genètica en el País Valencià per a la cultura catalana. Martí Domínguez, escriptor: ‘Va posar adjectius i emoció al territori’ ‘La llengua és a la Pàtria lo que a la terra els arbres/ l’arrelam que l’apreta, els troncs que l’ennobleixen/ les branques que s’escampen per donar-los son ombra/ i a la volta son fruit’, escrivia el meu avi Martí Domínguez Barberà en el seu poemari, Arbres. La poesia i el coneixement del territori són elements consubstancials per tal que l’arrelam patriòtic puga donar els seus fruit. I Estellés, amb el seu Mural, va aconseguir la seua fita, cantar el territori d’una manera digna i gloriosa. Si Cavanilles el va descriure al segle XVIII, en les seues Observacions, Estellés li va posar adjectius i emoció. I el va ennoblir per a sempre. Celdoni Fonoll, poeta: ‘La lluita per la justícia i la llibertat’ El meu Estellés és el de ‘Jo tinc una mort petita’, de ‘No puc dir el teu nom’ de ‘Amor i amor quan plou i quan fa sol’, de ‘Cos d’amor ja immortal que lentament fluctues’, de ‘Assumiràs la veu d’un poble’. L’Estellés del Llibre de meravelles i del Mural del País Valencià, dels deu volums de l’Obra Completa. L’Estellés de la vida i de la mort, de l’amor i del sexe, de les petites coses de cada dia, de la lluita del País Valencià i dels Països Catalans per la justícia i la llibertat. Vint-i-cinc anys després, enyoro el ‘fill del forner, que feia versos’, el tros de poeta de Burjassot, l’amic Vicent! Isabel Garcia Canet, poeta: ‘Marca la llum i el conflicte’ Una ‘terra eixuta’, la nostra, i també el meu llenguatge ho seria sense referents com Vicent Andrés Estellés. Al meu parer, Estellés marca la llum i el conflicte, la quotidianitat i les realitats tant en el context valencià com català, ‘el poeta del poble’ que ens ha marcat les arrels i ha encaminat, tot obrint-nos el pas, un atreviment necessari i una veu que sempre haurem de reivindicar perquè retrata avui més que mai el dret de ser com som i el que som, de la Llibertat! Marc Granell, poeta: ‘La seua importància és màxima’ Estellés és important perquè és un gran poeta, és un dels pocs poetes que, en l’àmbit internacional, mereix eixe nom. La seua importància per a nosaltres, per als valencians, per als catalans, és màxima. I el que hem de fer és traslladar-lo a eixe món que l’espera i que necessita la veu del gran poeta que és. Perquè, fins ara, els qui tots sabem han impedit que el món la tinga. I l’ha de tenir. El món sencer. Julià de Jòdar, escriptor: ‘Assumim la veu del nostre poble’ Estellés dient adéu als teuladins de la plaça de Santa Eulàlia. Països Catalans. Els millors amants de la ciutat, ‘quan ens amàvem feroçment del matí a la nit’. Estellés. ‘Coral Romput’ dit per l’Ovidi. Assumirem, assumim la veu del nostre poble. I som, serem, per sempre poble entre la polseguera de la història. Quaranta anys de cul i d’ignomínia autonomista. Estellés. Gonçal López Pampló, editor: ‘La veu de la meua gent’ El meu Estellés és la meua ciutat, València. Els seus versos es confonen amb els seus carrers, la seua veu esdevé la veu de la meua gent. Però el més extraordinari és la manera com la seua poesia, radicalment col·loquial i elaborada alhora, transcendeix els detalls i ens parla, asprament, directament, de la vida. La d’ací, la d’allà, la de totes i tots. Maria Antònia Massanet, poeta: ‘D’una vigència aclaparadora’ Estellés és un autor d’un vitalisme enlluernador, d’una energia contagiosa i d’un sensualisme exaltant. Els seus versos omplen la boca de qui el recita i ressonen llargament en l’oïda de qui els escolta. El seu llegat és poderós i d’una vigència aclaparadora que ultrapassa els territoris de parla catalana. És per tot això que és una de les figures literàries indispensables del segle XX en català. Begonya Mezquita, poeta: ‘Les paraules i l’amor comú’ És el primer llibre de poemes, aquell premi a l’institut. És la complicitat, el poble, les paraules i l’amor comú. El conreu de la terra i de la poesia. És un del motius per què escric. Àngels Moreno, poeta: ‘Una cosmologia camaleònica’ L’Estellés símbol, l’Estellés poble, l’Estellés llengua, l’Estellés Horta i l’Estellés del poema ben parit: no hi ha hagut qui, com ell, manifeste una cosmologia tan camaleònica, un sentit de l’humor tan aspre i valencià, i que siga tan capaç de deixar ben alt el nom ‘poesia’, com el de Burjassot Gustau Muñoz, assagista: ‘És la descoberta del país’ Estellés és per a mi sobretot el trànsit lluminós de la dura postguerra i el franquisme ombrívol a l’esclat democràtic i la descoberta del País, de la llengua, una veu poderosa que ens deia el nom de les coses. La superació redemptora d’un passat trist, amb Fuster, Sanchis Guarner, Vicent Ventura o Enric Valor. Fou el logos que ens va fer, junt amb tants més. I és la carnalitat, la sensualitat desinhibida que ens caracteritza, als valencians, de vegades mal entesa –pretext per a la barroeria, i no és això. Estellés és inesgotable. Bel Olid, escriptora: ‘HI ha dies d’Estellés corrent salvatge per les venes’ Hi ha dies que no basta la poesia freda del pensar en abstracte, les idees netes, les metàfores blanques. Hi ha dies que és precís llepar-se els dits, deixar regalimar el suc de la vida, caure en terra entre rialles. Hi ha dies d’Estellés corrent salvatge per les venes, com aquesta primavera que calvalca sense pietat cap als ametllers florits i la mel als llavis. Teresa Pascual, poeta: ‘En Estellés, t’hi reconeixies’ El meu descobriment i l’interès per la poesia d’Estellés va arribar per la manera de parlar, de dir: era el que nosaltres parlàvem. I ens arribava profundament, al cor. Per això em va impressionar. En l’època en què Estellés escrivia i ja era un gran poeta, moltíssima literatura catalana es feia totalment d’una altra manera. I jo no entenia res. La meua impressió era que buscaven, de totes les accepcions possibles, la més difícil. I no t’hi reconeixies. En Estellés, sí. És important recuperar els nostres clàssics en el present. Gemma Pasqual, escriptora: ‘Un dels millors poetes de l’idioma català’ Dir ‘Estellés’ és dir ‘fam de postguerra enganxada a la panxa’, ‘la mà al sexe’, ‘la mort petita’. Dir ‘Estellés’ és dir ‘Isabel’, ‘Carmina’ i ‘Vicent’. És el teu nom i els meus escrits a la paret. Dir ‘Estellés’ és la veu de l’Ovidi feta poema. Enramar d’oli cru el pimentó torrat, el vi a taula. Dir ‘Estellés’ és dir ‘Burjassot’, és la veu d’un poble. Dir ‘Estellés’ són homes obscurs de tenebrosa lletra, batalla de València, feixisme, Las Provincias, Ombuena i María Consuelo Reyna. Dir ‘Estellés’ és dir ‘una amable, una trista, una petita pàtria’. ‘La clau que obre tots els panys’. El Mural del País Valencià. Dir ‘Estellés’ és dir ‘Fuster’, ‘Marçal’, ‘Roig’, ‘Valor’, ‘Espriu’, ‘Quart’, ‘Rosselló’, ‘Salvat’ o ‘Sanchis Guarner’. Dir ‘Estellés’ és dir un dels millors poetes de l’idioma català, Premi d’Honor de les Lletres Catalanes, el fill del forner que feia versos. Més cultament encara: ‘El nét major de Nadalet’. Borja Penalba, músic: ‘Un dels millors poetes del món’ Per a una persona prosaica com sóc jo, Estellés va significar l’entrada al món de la poesia. I és clar, va ser una entrada per la porta gran, la més gran possible. Damunt, amb la sort de poder dir-lo, cantar-lo, musicar-lo. I també amb la sort d’haver-me’n hagut de llegir l’obra completa. Varen ser tres mesos d’un viatge a mil mons. I em va obrir les portes al món de la poesia. I m’ha fet entendre que Estellés és únic. Fuster deia que era el millor poeta en català d’ençà d’Ausiàs Marc: jo crec que és un dels millors poetes del món sense cap mena de dubte. Jaume Pérez Montaner, poeta: ‘Un dels grandíssims’ Jo pense que Estellés és un dels grans, grandíssims, poetes de la literatura catalana del segle XX, sense dubte. Les raons són moltíssimes, però, entre més coses, el que a mi m’ha cridat l’atenció és eixe llenguatge tan col·loquial, eixa facilitat que ell ha tingut i que ha demostrat al llarg de tota la seua obra, d’unir el llenguatge del poble junt amb la llengua tradicionalment poètica de la cultura occidental. Això em fa la sensació que és un dels pocs poetes, en l’àmbit internacional, que ho ha aconseguit. Jaume Pons Alorda, poeta: ‘Li dec la meva lletra i la meva vida’ Per a mi, Estellés va ser el poeta que em va fer descobrir la poesia. Ell és l’èpic culpable que jo existeixi literàriament. Després d’ell vaig accedir a la generació dels setanta, gràcies al mestratge de Margalida Pons, però Estellés és el meu Big Bang. Poeta majestuós, proper, prolífic, extraordinari, humaníssim, sensual i poderosíssim. M’hi emmirallo per aprofundir en la terra, els genitals i el cel. L’adoro. Li dec la meva lletra i la meva vida. Begonya Pozo, poeta: ‘Fou el primer llibre’ És el primer poeta que vaig llegir en català. I ha estat definitiu, perquè fou el primer llibre. Jo era estudiant, feia BUP, i recorde quan vaig anar a 3i4 a comprar-me el Llibre de meravelles amb les tapes blaves. No era el primera llibre que llegia en català, però era diferent. El recorde per això: per anar a comprar-lo jo directament a la llibreria, i fou molt emocionant. Per a mi, eixa poesia ha estat fonamental, per eixe to col·loquial, conversacional, proper, que no vol dir que no siga complex: tenia una manera de fer que em va enlluernar. I m’enlluerna fins ara. I és això: passió, simplement. Isabel Robles, poeta: ‘Es confon amb el poble i el dignifica’ Per a mi, l’Estellés és el poeta pròxim que es confon amb el poble i amb la seua veu potent el dignifica. O bé crea la màgia d’elevar al sublim allò que és quotidià, petit, casolà. O empra la ironia i el sarcasme més aguts quan vol ser crític, la tendresa més fina quan estima o recrea la pèrdua, o l’erotisme i el sexe més explícits, més desvergonyits, quan es tracta de fruir… Tot un gran, i admirat, poeta! Isabel-Clara Simó, escriptora: ‘És l’Estellés universal’ ‘És el poeta més important d’Europa del segle XX’, això em deia l’erudit nord-americà Sam Abrams. Me’n vaig sentir tan orgullosa com si fóra jo mateixa. El recorde en una esplèndida entrevista que li va fer l’enyorada Montserrat Roig. I tinc sempre resents els seus versos. El meu preferit, ‘Hotel París’, i, també, òbviament, ‘El Mural del País Valencià’. És el ‘meu’ Estellés. I és l’Estellés universal. Vicent Usó, escriptor: ‘Es pot fer alta literatura amb la llengua del poble’ La figura d’Estellés és fonamental per a la meua formació literària. De molt jove, va venir a recitar a l’institut de Vila-real on jo estudiava: la seua poesia no s’assemblava gens a la literatura (castellana, per descomptat) que estudiàvem. Em va impactar, però no va ser fins algun temps després que vaig començar a llegir-lo i a apreciar la senzillesa (aparent), la sonoritat i l’enorme potència dels seus versos. A través d’ell, vaig poder constatar que es pot fer alta literatura amb la llengua del poble, amb les paraules del poble. I que no hi ha literatura sense ritme, sense música. Són dos aspectes que intente no oblidar mai quan escric.

Summary: Mural de Vicent Andrés Estellés


La sentència dels ERO ha acaparat bona part de l’atenció mediàtica de les cadenes espanyoles. Però el programa ‘Al rojo vivo‘, que dirigeix Antonio García Ferreras, també ha volgut centrar la seva atenció en el Tsunami Democràtic… Tot i que no hi havia notícia. El programa de Ferreras ha donat per vàlida una convocatòria fictícia per a blocar la fàbrica SEAT de Martorell. El cartell conté errades considerables com ‘feixiste‘ i ‘autovía‘. No obstant això, el presentador no ha tardat a recordar que l’empresa, en la qual treballen 7.000 persones, representa el 4% del PIB principatí. Así fabrica Farreras sus fake news en @DebatAlRojoVivo. Se inventa un cartel de @tsunami_dem (faltas de ortografía incluidas) y luego suelta a uno de sus cuñaos ultras a decir que somos ricos y fachas. #telebasura #intoxicacion pic.twitter.com/lebSGbOsQd — Manuel García (@Candeliano) November 19, 2019 El Tsunami Democràtic ha acusat Ferreras de fer notícies falses, mentre es vanta de neutralitat i de l’eslògan ‘més periodisme’. ‘Cartell reaprofitat dels actes del 9-N, edició amb Paint i faltes d’ortografies’, ha afegit el moviment. Hola @DebatAlRojoVivo de vez en cuando se nos cuela una falta de ortografía pero esto vuestro es: Cartel reaprovechado de los actos del 9N + edición con Paint + faltas de ortografía + no publicada oficialmente = que no sea una fake news de manual. #MásPeriodismo pic.twitter.com/EUawqUSoBM — Tsunami Democràtic (@tsunami_dem) November 19, 2019 A l’acaballa del programa, la periodista que havia informat del cartell fals ha fet una rectificació, dient que efectivament no era pas cert. ‘Sí, aquell cartell que hem ensenyat durant el programa és fals, no hi ha proves que sigui oficial, ni a les seves xarxes socials ni als canals on acostumen a penjar les seves convocatòries. O sigui que rectifiquem.’ La notícia falsa ha propiciat, a més, que un dels tertulians es dediqués durant uns quants minuts a atacar l’independentisme qualifcant-lo de feixisme, i de retruc a atacat i menystingut Amnistia Internacional per haver dit que les mobilitzacions van ser pacífiques, que Jordi Sànchez i Jordi Cuixart haurien de quedar en llbertat i que la condemna és desproporcionada.

Summary: ‘Al rojo vivo’ de Ferreras ataca el Tsunami Democràtic donant per bo un cartell fals


En les obres de Shakespeare els personatges femenins eren representats per homes. El gremi del teatre no acceptava les dones, motiu pel qual la majoria dels papers eren masculins. El teatre va evolucionar cap al cinema i la modernitat va incorporar la dona en les arts. Tot i això, la desigualtat de gènere encara és vigent. En el cinema comercial, la presència masculina és molt major que la femenina, els rols dels personatges remeten als patrons patriarcals i la producció continua en mans dels homes. “En mans dels homes” L’actriu catalana Montserrat Alcoverro explica que la diferència en el repartiment és una conseqüència d’unes cúpules cinematogràfiques ocupades per homes. Aquests són els principals productors, guionistes i directors, mentre que les dones tenen dificultats per assolir aquests càrrecs. A més, els recursos econòmics estan generalment en mans dels homes. “Això comporta que la dona no tingui el mateix accés per tal d’estar dins dels quadres on es decideix com es distribueixen aquests diners i com es seleccionen els projectes subvencionats. Per tant, el cinema acaba mancant un punt de vista femení: la sensibilitat serà diferent a l’hora d’escollir de què volem parlar i com ho volem tractar”. Cinema en una doble vessant Lluny d’un acte purament lúdic, el cinema és un reflex de la societat del moment. A la vegada, també actua com a instrument socialitzador en tant que ofereix models de conducta, valors, i pautes professionals i de gènere. El cinema perpetua i legitima certs estereotips socials, motiu pel qual és important reivindicar la paritat i la visió crítica. Tal i com destaca Octavio Salazar, investigador especialitzat en aquest àmbit i autor de “La igualtat en el rodatge: masculinitats, gènere i cinema“, el cinema és una “eina que mou consciències”, fins al punt s’ha arribat a dir que són els personatges de ficció els que influencien a les persones, i no a la inversa. Un fet que corrobora l’enorme influència del cinema en la socialització és la gran difusió de les pel•lícules infantils. Segons l’estudi “La dona actual en els mitjans: estereotips cinematogràfics” (Juana Gila i Ana Guil Sevilla, 1999), el gènere més vist és precisament el de les pel•lícules infantils, enfocades a l’edat més susceptible de manipulació. En la majoria de casos, aquestes reprodueixen els estereotips de gènere vigents al llarg de la història. Bevent de la mitologia En la mitologia clàssica ja s’adoptaven uns determinats rols en funció del gènere, relacionats amb la possessió del poder per part dels homes. Jeràrquicament, la masculinitat estava per sobre de la feminitat. És per això que sovint l’home era representat com un heroi (subjecte) mentre que la dona (objecte) quedava en segon terme i es relacionava amb la bellesa ideal. Aquest model s’ha mantingut en l’imaginari col•lectiu i ha quedat plasmat en l’esquema actancial de A.J.Greimas, lingüista i investigador francès. Segons estableix en el seu estudi, generalment l’home és qui pren la iniciativa en les accions més importants i la dona és l’objectiu d’aquestes accions. D’aquesta manera, abordar la mitologia des de la perspectiva de gènere ens fa reflexionar sobre els mecanismes de poder patriarcal existents en la nostra pròpia realitat històrica. Els mites sobreviuen a través del cinema i la literatura, permetent la submissió, així com la interiorització de la dependència d’un grup format per més de la meitat de la població mundial: les dones. Un exemple d’aquest fet són les pel•lícules de Disney, on sovint la protagonista espera ser salvada pel príncep. Tot i que en aquests films les dones tenen el paper principal, pel què podríem pensar que es tracta de pel•lícules amb igualtat de gènere, els homes parlen més que les dones. A la pel•lícula Brave, el 74% del diàleg és masculí; mentre que a Frozen, el 59%. El masclisme a prova El públic infantil, que ha begut dels esquemes patriarcals, buscarà en el cinema per adults aquests mateixos patrons. Precisament les pel•lícules que atreuen a un major públic són les dels gèneres d’acció, on l’home es postula com l’heroi valent i la dona apareix en un segon terme, seguint els tòpic clàssic del guerrer i la princesa. Walter Benjamin va crear l’anomenat Test òptic per evidenciar aquesta diferència. Un altre aspecte a tenir en compte és la presència d’ambdós gèneres en les pel•lícules. Normalment, els films dramàtics mostren un major nombre de dones en el repartiment, mentre que les pel•lícules d’acció són protagonitzades, principalment, per homes. El Test de Bechdel mostra com avaluar les pel•lícules en funció de la presència femenina. Gèneres estereotipats Cal tenir en compte, però, que no tan sols s’ha de valorar aquest aspecte, sinó també els rols que exerceixen els personatges. Generalment, la figura de la dona segueix tres estereotips molt marcats. Per una banda trobem la dona feble que necessita l’home per realitzar-se. En segon lloc, pot representar una figura jove, seductora i perversa que manipula l’home. Per últim, les dones poc atractives o d’edat avançada tan sols apareixen en papers secundaris, molts cops representant la figura mitològica de la bruixa. Els estereotips masculins, en canvi, estan més ben valorats. Sovint l’home jove apareix com a model del mascle exitós, valent i lluitador. Per altra banda, l’home gran o poc atractiu és, sovint, protagonista -tot i que sigui per fer de “dolent”- i apareix rodejat d’atractives jovenetes enamorades o que es venen al seu poder. Actualment, el cinema vol allunyar-se d’aquests tòpics per tal d’aparentar modernitat i igualtat. Tot i això, tal i com ens explica l’actor català Lluís Villanueva, encara queda un llarg camí per recórrer. Assegura que les situacions en què apareixen les dones destacant per sobre dels homes són poc habituals i per això se’n fan bromes. “L’última pel•lícula de la Guerra de les galàxies fa un acudit sobre la discriminació masclista. L’estat final serà el dia que l’heroïna vagi per davant de l’heroi i ningú faci cap acudit d’aquest fet”.

Summary: Hollywood es vesteix de lila: el cinema en clau femenina


Arran de la compareixença d’aquest matí en què el president Quim Torra ha anunciat que convocarà eleccions una vegada s’aprovi el pressupost, el president del parlament, Roger Torrent ha dibuixat un calendari per aprovar amb celeritat els comptes. El debat a la totalitat dels comptes, per a decidir si continuen la tramitació parlamentària, es farà el 12 i el 13 de febrer, segons que ha explicat Torrent. Serà entre el 24 i el 28 de febrer que començarà el debat de les seccions pressupostàries i serà el ple del parlament que acabarà validant-los, en un debat i una votació final que Torrent preveu que sigui el 18 de març vinent. Quan podrien ser les eleccions avançades que ha anunciat el president Torra? Aquesta mateixa tarda el vice-president del govern i conseller d’Economia, Pere Aragonès, ha lliurat el projecte de llei de pressupost de 2020. A través del telèfon mòbil li ha enviat a Torrent el projecte de comptes que ara inicia els tràmits parlamentaris. Aragonès ha manifestat que la voluntat del govern és que el pressupost a més d’afrontar les ‘urgències del dia a dia’ de la ciutadania també ‘dibuixi el futur del país’. Ha reclamat a la classe política ser capaços de ‘generar consens’ de país i mirar pels ciutadans en lloc de ‘prioritzar els interessos de partit’. Per això ha dit que la intenció és que el projecte de pressupost compti amb aportacions i suport d’altres formacions a banda dels grups que donen suport al govern i a Catalunya en Comú Podem. Aragonès ha defensat els nous comptes perquè les necessitats de la ciutadania ‘són diferents’ i n’hi ha moltes ‘d’urgents’. Ha defensat que la intenció és que no siguin els pressupostos d’un govern sinó que els grups parlamentaris se’ls facin seus. Per fer-ho possible, en temps de ‘enorme complexitat política’ ha dit que cal generar ‘consens’ i posar els interessos de la ciutadania al ‘capdavant’. Torrent ha apel·lat als grups i els ha dit que facin propostes ‘concretes’ per millorar el benestar de la ciutadania. ‘Les institucions només són dignes quan son útils’, ha dit. Torrent ha reclamat que el pressupost que aprovi el parlament ‘expressin dignitat’ a través del compromís social.

Summary: El parlament prem l’accelerador per aprovar el pressupost el 18 de març


Armilla groga, casc, ulleres i una creu blanca i vermella. La indumentària dels Sanitaris per la República és cridanera, però la tasca que fan, essent com és essencial, sovint passa desapercebuda entre les imatges de barricades, fogueres i violència policíaca. El seu lloc és a la rereguarda, fent la primera assistència mèdica als manifestants ferits, sovint abans de l’atenció del SEM –amb qui estan en contacte– o del trasllat a un centre hospitalari. El creador de Sanitaris per la República, l’infermer Màrius Pallarès, explica el protocol que segueixen quan fan una atenció: primer de tot demanen al ferit el nom i l’edat –per descartar problemes neurològics– i també què ha passat: ‘Aquest és l’objectiu, però a vegades hi ha tants ferits de cop que no tenim temps. Divendres va passar això: va haver-hi molts ferits de cop i no vam poder reportar tots els casos.’ Segons les seves estimacions, entre els casos registrats i els que no, calculen que aquesta setmana han atès més de vuit-centes persones. Sanitaris per la República en un dispositiu desplegat dilluns. Els voluntaris del col·lectiu han atès ferits de consideració diversa: de contusionats i ferits per les corredisses en massa a manifestants amb lesions oculars. ‘Estatísticament, hi ha més contusions per porra, però divendres hi va haver més atencions per ferida de pilota de goma que mai. Va ser indiscriminat’, diu l’infermer. ‘Les lesions són realment espectaculars. Hem vist de tot.’ Moltes de les ferides que han atès evidencien que aquests dies tant la policia espanyola com els Mossos d’Esquadra han vulnerat els protocols. Per exemple, malgrat que no es poden donar cops de porra al tronc superior, asseguren haver tractat molts traus al cap i cops als braços i a les espatlles. Pel que fa a les bales d’escuma, Pallarès explica que són dissenyades per disparar apuntant a grans músculs, com ara la cama. ‘Però a la cara són molt lesives i poden arribar a buidar-te un ull. Hem vist impactes d’escuma als genitals i fan por…’ També han detectat un ús inadequat de les pilotes de goma: ‘La policia nacional  les ha disparades de manera indiscriminada i sense fer-les botar a terra moltes vegades. A la Via Laietana disparaven a tres o quatre metres dels manifestants. Van fer un “carrusel” en què van disparar de dins les furgonetes; per tant, era impossible que tinguessin precisió. Allà vam tractar una lesió ocular. Veure una fractura d’un braç o d’una cama és dur, però un ull és un ull! Quan veus que algú perd la visió d’un ull… et corprèn.’ Pallarès explica que, en els casos de ferides molt greus, els sanitaris miren de tenir tot el tacte possible amb el pacient, tranquil·litzar-lo i animar-lo. ‘Vaig atendre una noia que havia rebut tants cops de porra a la cara que li havien trencat el nas. Quan la vaig tractar li vaig dir que era guapíssima, que no es preocupés, per llevar importància a la situació’, explica l’infermer. També recorda la lesió d’un noi a l’aeroport, que va causar-li la pèrdua de la visió d’un ull: ‘Vam fer-li les primeres cures, però l’ambulància no arribava perquè hi havia un gran col·lapse circulatori. Vam fer un cordó de seguretat perquè no passés res, però en un moment va venir la policia nacional i va mig carregar sobre nostre. Va anar de poc que no cauen un parell de persones sobre el xicot, i per això el vam dur dins l’aeroport. Fa poc vam xerrar-hi i ens va agrair l’atenció rebuda. El vaig veure molt animat’. Una tasca amb conseqüències físiques i psicològiques Els integrants de Sanitaris per la República són voluntaris amb molta vocació, però això no ha impedit que hagin passat moments molt durs en els episodis de més violència policíaca d’aquests dies. ‘Molts dels professionals estem acostumats a treballar en ambients controlats, en centres sanitaris, amb els recursos a mà i tranquil·litat. Però en aquell ambient, en què primer et venia ferit un i després un altre… et colpeix. Hi ha sanitaris que han patit molt, emocionalment, i han tingut crisis de pànic i angoixa’, explica. Aquesta fotografia ho diu TOT Vam fer el que vam poder ✊🏽😔 Felicidades por la fotografia @Fotomovimiento https://t.co/TEOH22NU41 — SanitarisxRep (@SanitarisxRep) October 19, 2019 Ha circulat força a les xarxes la fotografia d’una voluntària plorant amb les mans a la cara, arran dels fets del 18 d’octubre: ‘Era la impotència i la frustració perquè no arribaven les ambulàncies, que estaves atrinxerat tractant ferits dins un hotel i una cafeteria mentre veies com el poble patia. A més, la policia era just allà davant i per seguretat no podies sortir… Vam respirar pols, gasos lacrimògens i molts de nosaltres vam patir per la nostra integritat física, cosa a què no estem acostumats en un hospital.’ Fins i tot un dels voluntaris va resultar ferit, quan una pilota de goma va rebotar-li en un genoll, que se li va inflamar mentre caminava. ‘El terreny era molt irregular, li va fallar el genoll, va caure i vam pensar que s’havia trencat els lligaments encreuats, tot i que finalment no va ser això’, explica Pallarès. ‘Nosaltres donem prioritat a la nostra seguretat; no pot ser que ens convertim en víctimes’. ‘Un petit lloc al cor del poble’ Tot i que de primer la iniciativa era desconeguda, Pallarès diu que els Sanitaris per la República a poc a poc s’han fet ‘un petit lloc al cor del poble’. El nombre de donacions per a finançar la iniciativa ha estat tan gran que dimarts van demanar que s’aturessin, perquè ja s’havien recaptat prou diners per a comprar molt material, per exemple, un desfibril·lador. En cas d’emergència cardíaca i si l’ambulància triga a arribar perquè hi ha col·lapse, pot servir per a salvar la vida d’algú. ‘La resposta del poble ens aclapara. Ara arribem a una manifestació i ens aplaudeixen. És realment emocionant.’ Explica també que tothom ha estat absolutament disposat a cedir locals, com ara hotels o bars, quan ha calgut, per a atendre ferits: ‘Un hotel del passeig de Gràcia tenia els sofàs blancs, i van quedar tacats, però ens van dir que primer era la persona que ateníem.’ Pallarès també vol destacar la tasca dels voluntaris. ‘Aquell divendres va ser un dia tristament històric per a nosaltres, però el que van fer els voluntaris és increïble’, diu, orgullós. Rebuda de la gent als @SanitarisxRep, al arribar a Urquinaona. Sou un orgull per al nostre poble! pic.twitter.com/gs8S48Q2qX — Rai López Calvet 🎗 (@RaiLopezCalvet) October 18, 2019 Una iniciativa filla del Primer d’Octubre El creador de Sanitaris per la República explica que la idea li va venir el Primer d’Octubre, després de la impotència i la frustració que va sentir en veient les agressions de la policia i la Guàrdia Civil: ‘Vaig decidir de sortir amb una motxilla i l’armilla del cotxe per atendre ferits a les manifestacions d’aquells dies. En una de les manifestacions contra la detenció de Puigdemont, jo atenia un senyor que tenia un trau per un cop de porra al cap. Llavors es van acostar dos sanitaris més i em van demanar si podien ajudar.’ Allà va començar tot, i la iniciativa va consolidar-se el setembre de l’any passat, quan es va obrir el compte de Twitter, que demanava voluntaris per als dispositius. A hores d’ara hi ha uns quatre-cents sanitaris actius, però la solidaritat ha desbordat aquest col·lectiu, que té més de set-centes peticions. ‘Hem cessat d’inscriure gent perquè no podem assumir un volum tan gran de sanitaris’, explica. És per això que té previst de començar a gestionar Sanitaris per la República ‘com una empresa’ amb diversos departaments. Sanitaris per la República atenent una dona a la manifestació d’Estrasburg del 2 de juliol.

Summary: ‘Hi ha sanitaris que han tingut crisis de pànic i angoixa aquests dies’


Unides Podem s’ha plantat en les negociacions del nou Botànic i ha deixat la mesa per pressionar que Compromís els cedeixi la competència de transició ecològica. Segons que diuen, la proposta final que els han fet no té en compte ‘la proporcionalitat’ ni el pes que té cada força política. Els negociadors de PSPV-PSOE, Compromís i Unides Podem-Esquerra Unida per a la reedició del govern del Botànic han reprès avui la reunió que van deixar dilluns a última hora, però el conflicte entre els tres socis no ha trigat a esclatar. La investidura de Ximo Puig com a president és prevista demà. El secretari general de Podem, Antonio Estañ, ha explicat que ahir a la tarda van arribar a un acord que avui ja no era sobre la taula, per la qual cosa havien fet diverses propostes de ‘desblocatge’ que, de moment, no han estat ateses. Segons Estañ, l’acord d’ahir consistia que Unides Podem s’encarregaria de la Conselleria de Transparència i de la carpeta d’Habitatge, de l’actual Conselleria d’Obres Públiques, Habitatge i Territori, a la qual s’afegirien competències per a la lluita contra el canvi climàtic, en forma de Vice-presidència segona. Ha explicat que, una volta trencat aquest acord, havien proposat de recuperar la Conselleria d’Habitatge ‘tal com estava, amb les seues tres parts’, o bé incorporar ‘qüestions de transició energètica’, però que no s’havia acceptat cap d’aquestes dues propostes, de manera que només se’ls oferia la Conselleria d’Habitatge i la de Transparència. Unides Podem ha consultat les bases sobre el possible suport a la investidura i l’entrada al Consell i ara és pendent de saber-ne els resultats per prendre la decisió corresponent. Compromís preveu totes les possibilitats Compromís confia a poder tancar l’acord, però diu que no està disposat a humiliar-se i ser l’únic partit que cedeixi en la negociació, de manera que a hores d’ara preveu totes les hipòtesis en el debat d’investidura de demà. Ho ha explicat la portaveu adjunta de Compromís a les Corts, Aitana Mas, després de la Junta de Síndics, on ha destacat ‘la generositat i lleialtat’ de la coalició. Mas ha dit que hi havia certes línies que no passarien per alt, tot i que no les ha especificades. ‘Compromís no vol ser qui cedesca en tot moment, el més solidari, el més generós, el més lleial, però el que s’emporte tots els cops.’ Mas ha recordat que les tres forces havien de negociar i que això volia dir que totes tres havien de cedir. Després d’haver recordat que el PSPV-PSOE no tenia majoria absoluta i que Unides Podem-EU no passava pel seu millor moment, Mas ha recordat que Compromís havia cedit en la mesura que havia perdut dos diputats, però que no es podia fer ‘l’harakiri’. ‘Toca responsabilitat i que altres forces sàpiguen on són i en quin moment som.’ Sobre la possibilitat que Compromís no voti a favor de la investidura de Ximo Puig, ha dit que ara mateix preveien totes les hipòtesis, tot i que manté l’esperança que avui s’acabi tancant l’acord: ‘Tots els partits en tenen ganes.’ El PSPV, convençut que hi haurà acord Per la seva banda, la portaveu adjunta del PSPV a les Corts, Carmen Martínez, ha explicat que les negociacions eren ‘cordials’ i que no hi havia hagut ‘moments de tensió irreparable’. Després de la Junta de Síndics, Martínez, que forma part de l’equip negociador socialista, ha recordat que totes les negociacions tenien ‘litúrgies de ruptura i de “m’alce de la taula”‘, però que les coses no anaven tan malament com podia semblar i que estava convençuda que Ximo Puig seria investit president. Sobre la humiliació a la qual ha fet referència Compromís, Martínez ha reconegut que l’havia ‘sorprès’ el qualificatiu, que ha atribuït ‘al cansament o la litúrgia de les negociacions’. ‘No contribuiré a generar més tensió en aquest sentit’, ha manifestat. Sobre la signatura formal de l’acord, ha dit que veia difícil que es fes avui, però que la paraula de les persones també servia i que potser era suficient i es podia posposar la signatura per a un altre moment.

Summary: Unides Podem atura la negociació del nou Botànic


L’estat espanyol va retirar milers de milions d’euros el 2 d’octubre, l’endemà del referèndum, de CaixaBank i del Banc Sabadell per a forçar-los a traslladar la seva seu social fora de Catalunya. Segona que informa el Diari Ara, alts directius d’ambdós bancs confirmen que entre Renfe, Adif, els Ports de l’estat i RTVE, entre altres empreses públiques, van retirar 2.000 milions del Sabadell l’endemà de l’1-O. Això, sostenen, va provocar un efecte bola de neu. Les explicacions que van demanar els van confirmar que hi havia ordres polítiques per a la retirada massiva de dipòsits. Una acció coordinada des de la Moncloa per a fer xantatge als bancs catalans, però també un avís a la Generalitat. Pocs dies després, ambdós bancs traslladaven la seva seu social fora de Catalunya. La fuga de dipòsits del Sabadell ascendiria a 12.000 milions, mentre que els de CaixaBank podrien ser el doble, 24.000 milions. Del total, un terç els hauria retirat l’estat espanyol amb aquesta operació política. Això va provocar que les accions d’ambdues entitats financeres caiguessin i que el pànic arribés als petits clients, cosa que podria haver provocat greus conseqüències per a la viabilitat dels bancs. La fuga de capitals provocada per l’estat espanyol, juntament amb el decret per a facilitar el canvi de seu social, va utilitzar-se com a mecanisme de pressió i xantatge contra les institucions catalanes per a evitar la declaració d’independència i escampar por entre la ciutadania. A més, poc abans de l’1-O l’ex-ministre d’Economia espanyol Luis De Guindos va advertir que hi hauria una fuga de capitals, un argument recorrent de l’unionisme. El govern demanarà explicacions El president de la Generalitat Quim Torra ha avançat que demanarà explicacions després de saber que l’estat espanyol la va retirar milers de milions dels bancs catalans per forçar-los a anar-se’n l’endemà de l’1-O. ‘Un (altre) escàndol gravíssim. Com l’estat va utilitzar tots els mitjans al seu abast per a abatre una causa justa, pacífica i democràtica. Fins i tot desestabilitzar l’economia!’, exclama Torra en un missatge a Twitter. Un (altre) escàndol gravíssim. Com l’Estat va utilitzar tots els mitjans al seu abast per a abatre una causa justa, pacífica i democràtica. Fins i tot desestabilitzar l’economia!Exigirem totes les explicacions i investigacions que calguin. I depurar-ne les responsabilitats. https://t.co/asO2S7XSLt — Quim Torra i Pla (@QuimTorraiPla) October 5, 2018 En la mateixa línia s’ha expressat el vice-president i conseller d’Economia Pere Aragonès, que ha dit que aniran ‘fins al final per saber qui i com va decidir jugar a la crisi financera per salvar la unitat d’Espanya’. Es va destapant la guerra bruta econòmica contra l’1-O. Anirem fins al final per saber qui i com va decidir jugar a la crisi financera per salvar la unitat d’Espanya. — Pere Aragonès 🎗 (@perearagones) October 6, 2018

Summary: Escàndol: Espanya va retirar milers de milions dels bancs catalans per forçar-los a anar-se’n l’endemà de l’1-O


El Consell Europeu per als Refugiats i Exiliats (ECRE, en les sigles en anglès) i EuroMed Rights denuncien que la criminalització de les ONG de salvament a la Mediterrània és un intent de ‘reprimir la societat civil’ per ‘impedir que s’actuï’. En declaracions a l’ACN, la secretària general d’ECRE, Catherine Woollard, critica que aquestes mesures són ‘accions que van en contra de l’estat de dret’ i exigeix a la Unió Europea que defensi la societat. Per Sara Prestianni, responsable d’immigració d’EuroMed Rights a Itàlia, el blocatge dels vaixells de salvament que ha fet Matteo Salvini pretén, en el fons, impedir que les organitzacions siguin ‘testimonis’ de ‘les violacions de drets humans’ en països com Líbia. Open Arms: sis nits en alta mar esperant que la Unió Europea assumeixi la seva responsabilitat ‘Les ONG veuen els actes de devolució a Líbia en contra del dret internacional’, diu. Per això, augura que la criminalització d’aquestes entitats ‘continuarà creixent’. Davant l’amenaça de sancions dels governs italià i espanyol, Prestianni reivindica ‘deixar clar quin és l’objectiu de vaixells com l’Open Arms i el Sea Watch‘. ‘L’objectiu és protegir la vida, estan respectant els convenis del mar, que diuen que salvar vides humanes i portar-les a un lloc segur és una obligació’, remarca. Woollard lamenta les ‘acusacions falses’ contra les ONG que salven vides ‘quan en realitat són els estats que no compleixen les seves responsabilitats d’acord amb el dret internacional’. Cap de missió de l’Open Arms: ‘Aguantem, però la situació es complicarà si no arriba una resposta’ Blindatge de fronteres Segons dades de l’Organització Internacional de les Migracions (OIM), entre el gener i final de juny, prop de 26.000 persones migrades van arribar a Europa per via marítima, un 35% menys que durant el mateix període l’any anterior. Woollard critica que la política migratòria de la Unió Europea s’hagi basat en l’objectiu d’impedir les arribades d’immigrants i refugiats perquè ‘molta gent té necessitats de protecció’. ‘L’èxit de l’estratègia no es pot mesurar mirant lex xifres de persones a les quals se’ls ha impedit d’assolir la seguretat’, reflexiona. En aquest sentit, Prestianni es demana quin és ‘el preu’ de la disminució d’arribades. ‘On són aquestes persones? Blocades en els països de trànsit, al desert de Níger, buscant rutes més perilloses o detingudes a centres d’internament a Líbia’, recorda. Segons Euromeds Rights, el tancament de ports a Itàlia i els obstacles a les ONG de salvament ha generat ‘un augment de la violació de drets humans i morts a terra i al mar’. Només els primers sis mesos del 2019 s’han registrat gairebé 600 morts a la Mediterrània i l’ACNUR calcula que des del 2014 més de 14.500 persones han desaparegut o han perdut la vida provant de travessar la Mediterrània central per arribar a costes europees. Cas al Tribunal Penal Internacional El drama a la Mediterrània ha portat un grup d’advocats a denunciar la UE i els seus estats davant el Tribunal Penal Internacional per haver comès ‘crims contra la humanitat’ amb la seva política migratòria i d’asil. ‘La UE no ha estat capaç de trobar una solució que no passi per la mort de milers de persones’, diu a l’ACN un dels impulsors del cas, Juan Branco. L’advocat admet que el procés pot allargar-se, però que els crims ‘són imprescriptibles’ i que, per tant, ‘en un moment o un altre’ els dirigents europeus ‘hauran de pagar el preu d’haver jugat amb vides humanes’. Branco també coincideix amb ECRE i EuroMed Rights que la ‘criminalització de les ONG és part de l’estratègia de la UE’ perquè estaven ‘blocant’ la seva política de ‘dissuadir’ les travesses i contenir les persones a països en guerra com Líbia. Vies legals i reforma d’asil Per a Woollard, un pla de contingència a la Mediterrània, com les anomenades ‘plataformes de desembarcament’ o acords entre un grup d’estats europeus d’acollida, seria només ‘una mesura a curt termini’. ‘A llarg termini calen vies segures i legals perquè la gent que necessita protegir-se eviti d’emprendre viatges traumàtics a través del mar’, defensa, reiterant la demanda d’una reforma de la llei europea d’asil. Segons l’experta, un dels problemes ‘clau’ és la regulació de Dublín, que crea un principi ‘injust’ en què la responsabilitat d’acollida recau en primera instància en els països fronterers, que són els d’arribada, com Espanya o Itàlia. ‘Un sistema just per a compartir responsabilitats entre estats és necessari’. Prestianni també reclama a Brussel·les que treballi per obrir vies legals i segures al territori europeu per evitar que els immigrants i refugiats no hagin de ‘pagar un preu tan alt’. Discrepàncies dins el bloc La crisi a la Mediterrània ha confrontat estats i sectors polítics europeus per les diferents visions respecte a la gestió dels refugiats i immigrants a Europa. Al Parlament Europeu el grup conservador aposta pel blindatge de fronteres i el retorn de persones com a prioritat, mentre que l’esquerra reclama un plantejament més ‘humà’. L’eurodiputada del partit flamenc N-VA Assita Kanko defensa el model austríac de dissuasió i devolucions, un control més estricte a les fronteres externes de la UE i lluitar contra el tràfic de persones. Membre del grup conservador ECR on s’integra Vox, Kanko diu que Brussel·les ha de ‘garantir que no es dóna suport a l’activitat criminal com la que fan les ONG’ al Mediterrani. ‘Poden pensar que salven persones però alimenten el negoci dels traficants de persones’, afirma. Per contra, l’eurodiputat ecologista britànic i refugiat somali Magid Magid felicita entitats com ACNUR per la feina que fan sobre el terreny i lamenta que continuïn trobant obstacles dels governs i de la UE. ‘Em pregunto com podem dormir a la nit sabent que rebutgem persones i que el Mediterrani és un cementiri?’ A més, lamenta que s’oblidi que els refugiats i immigrants són éssers humans i se’ls tracti només ‘com a xifres’. ‘Ningú tria deixar els seus amics, família o comunitat’, recorda Magid, que també va haver d’abandonar el seu país quan només era un nen. Tancament de ports Fa poc més d’un any, el ministre italià d’extrema dreta Matteo Salvini va ordenar el tancament de ports als vaixells amb persones salvades al mar. Kanko creu que Itàlia té ‘un gran repte perquè és una de les principals entrades a la UE per a la migració il·legal’ i defensa que els socis europeus haurien de discutir com gestionar això conjuntament. ‘Sense una política comuna, cada estat farà com pot’, assegura. Per la seva banda, Magid veu ‘perillós’ el silenci de Brussel·les davant el tancament de ports a Itàlia perquè ‘legitima’ i ‘normalitza’ les accions de Salvini. ‘Hem de desafiar-lo a ell i a la gent com ell, no ho podem tolerar.’

Summary: El Consell Europeu per als Refugiats i EuroMed Rights alerten que el blocatge de vaixells va ‘en contra de l’estat de dret’


Ingredients: 800 g de seitons 2 grans d’all 1 ou farina sal, oli d’oliva 1 cullerada de vinagre de Xerès Verdura variada per a acompanyar Elaboració: Traiem els caps i les espines dels seitons, els rentem bé i els deixem cinc minuts en aigua freda perquè perdin la sang. Els salem i per sobre hi tirem un raig de vinagre. En una paella, amb oli abundant, posem els grans d’all tallats a làmines. Els traiem abans no es cremin. Preparem un plat amb farina blanca i un altre amb un ou batut. Enfarinem els seitons, oberts com un llibre, i després els passem per l’ou. Els fregim amb oli ben calent. És un moment. I els escorrem amb paper de cuina. Mentrestant, fem unes verduretes al vapor pera acompanyar el plat. Hi tirem per sobre els alls fregits. I ja podem portar el plat a taula.

Summary: Seitons arrebossats


El primer secretari del PSC, Miquel Iceta, ha acusat la batllessa de Barcelona, Ada Colau, de ‘triar independència’ per sobre de Barcelona i de ‘plegar-se a les exigències’ dels representants d’ERC i el PDECat a Barcelona. Iceta ha valorat així la decisió de les bases de Barcelona en Comú, que han escollit amb un 54% trencar el pacte de govern amb els socialistes a la capital catalana. El socialista ha rebut la decisió amb ‘tristesa’ i ha recordat que el pacte que van subscriure deia ‘de forma taxativa i explícita’ que les qüestions que no fossin de l’àmbit local quedaven fora d’aquest. El primer secretari del PSC ha criticat especialment que Colau hagi ‘amagat’ la seva opinió i ha afegit: ‘Potser és la batllessa de Barcelona però no és la líder que Barcelona necessita’. ‘Entre Barcelona i la independència ha triat independència, entre estabilitat i inestabilitat ha triat inestabilitat, entre un govern d’esquerres i plegar-se a les exigències de Trias i Bosch ha triat el segon’, ha lamentat Iceta. Després d’aquesta decisió, el socialista ha assegurat que no podran mirar com ho feien fins ara als comuns. El socialista ha volgut agrair al 45% de les bases que han votat per mantenir el pacte, que ha definit com ‘un dels pocs governs d’esquerres realment compartits no només al conjunt de Catalunya sinó al conjunt d’Espanya’. Iceta ha explicat que el PSC ha esperat ‘fins al darrer moment’ perquè creia en el govern acordat amb BComú, amb qui havien deixat al marge les qüestions nacionals. ‘Ni en això han estat de fiar’, ha lamentat. D’altra banda, ha acusat Colau de no donar la seva opinió sobre si valia la pena o no mantenir el pacte, com li havia exigit Collboni, i ha considerat que aquesta ‘s’ha volgut amagar’ per ara dir ‘que aquesta és una decisió que han pres altres’.

Summary: Iceta acusa Colau de triar independència per sobre de Barcelona pel trencament amb el PSC


El Govern d’Itàlia ha aprovat un decret de mesures urgents dirigides a facilitar als administradors temporals de Banca Carige, nomenats pel Banc Central Europeu (BCE), la presa de les iniciatives necessàries per preservar l’estabilitat i la consistència de l’entitat, incloent la possibilitat d’accedir a recursos de liquiditat pública, així com la seva recapitalització per part de l’estat. El decret, aprovat en una reunió d’urgència celebrada aquest dilluns, contempla la possibilitat d’accedir a formes de suport de liquiditat pública consistents en la concessió per part del Ministeri d’Economia i Finances de garanties estatals sobre els passius recentment emesos o sobre préstecs atorgats per l’autoritat discrecional del Banc d’Itàlia. Així mateix, tenint en compte els resultats del recent exercici d’estrès a què va ser sotmesa Banca Carige, també es preveu la possibilitat que accedeixi, a través d’una sol·licitud específica, a una recapitalització pública com a mesura de precaució, amb la finalitat de preservar el compliment de tots els índexs de capitalització també en escenaris hipotètics de particular gravetat i altament improbables. ‘Les mesures previstes al decret s’ajusten a la disposició d’administració extraordinària adoptada recentment pel BCE’, va subratllar l’executiu del país transalpí, i va subratllar que l’objectiu d’aquestes mesures és que els administradors prenguin les iniciatives necessàries per preservar l’estabilitat i la consistència de la gestió de la companyia i completar l’enfortiment dels actius del banc. En estreta relació amb les institucions comunitàries, les garanties previstes es concediran de conformitat amb les normes sobre les ajudes estatals, va precisar el govern italià.

Summary: El Govern italià aprova un decret per al rescat públic de Banca Carige


L’eurodiputat britànic Steve Woolfe, del Partit de la Independència del Regne Unit (UKIP), ha estat ingressat en estat greu després de perdre la consciència en una baralla amb companys del seu partit a Estrasburg. Woolfe aspira a succeir Nigel Farage al capdavant del partit. Woolfe collapsed pic is from ITV https://t.co/sS2bJROqei Thanks @alexhern pic.twitter.com/NOrD7Avybz — Jon Worth (@jonworth) October 6, 2016 El portaveu de l’UKIP ha assegurat que Woolfe s’havia posat ‘sobtadament malalt’ al complex de la cambra, però alguns mitjans britànics diuen que ha tingut una baralla amb alguns companys. La cadena Sky News cita fonts que asseguren que ha perdut la consciència quan ha rebut un cop de puny a la cara d’un altre eurodiputat. A hores d’ara, Woolfe ja està conscient i ha millorat i sembla que no li han trobat cap hemorràgia cerebral. Steve Woolfe, de quaranta-nou anys, va confirmar ahir que seria candidat a encapçalar l’UKIP, després de la inesperada dimissió de Diane James, quan només feia tres setmanes que ocupava el càrrec. Segons Sky News, Woolfe s’havia reunit amb uns altres companys que qüestionaven el seu paper, després d’admetre que havia estudiat de passar-se al Partit Conservador. Woolfe no va poder participar en les primàries anteriors perquè el termini per a presentar la candidatura havia expirat.

Summary: L’eurodiputat de l’UKIP Steven Woolfe, hospitalitzat després d’una batussa a l’Eurocambra


El govern de la Generalitat ha de pagar 35,2 milions d’euros a les nuclears per la decisió del Tribunal Constitucional espanyol de tombar l’impost sobre el risc ambiental d’elements radiotòxics. Segons que ha pogut saber VilaWeb de fonts del Departament d’Economia, aquesta és la quantitat que l’executiu ha de tornar per la recaptació obtinguda durant els mesos que l’impost va estar vigent, més els interessos de demora. L’intent reiterat del govern de crear un tribut sobre les nuclears ha acabat finalment amb l’obligació legal de retornar els recursos ingressats per haver gravat la producció, la manipulació i el transport, la custodia i l’emissió d’elements radiotòxics. L’impost partia de la base que les nuclears han d’assumir el cost de les externalitats negatives que genera aquesta activitat sobre el medi ambient i la salut de les persones, sobretot als municipis on hi ha centrals nuclears. D’aquesta manera, es gravava el risc local que representen per a l’entorn natural i els veïns les activitats relacionades amb les reaccions termonuclears. És a dir, la producció d’elements radiotòxics, la manipulació i el transport, la custòdia transitòria i la dispersió rutinària o accidental de les emissions. El tribut va entrar en vigor l’1 d’abril de 2017 i es va aplicar fins al setembre següent, quan el Constitucional el va suspendre en admetre a tràmit el recurs del govern espanyol. El novembre d’aquell any, el TC en va aixecar la suspensió i es va aplicar fins al març d’enguany, quan va ser declarat inconstitucional. La Generalitat va recaptar 7,4 milions d’euros el 2017; 9,9 milions el 2018 i n’ha recaptat 14,3 milions enguany. En total, 31,6 milions. Els 35,2 milions a retornar inclouen també els interessos de demora. L’impost afectava les centrals nuclears però n’estaven exemptes les activitats relacionades amb la recerca i el desenvolupament científic i les activitats i aplicacions mèdiques que usen elements radioactius. Tampoc havien de pagar-lo l’estat espanyol, la Generalitat mateixa ni les corporacions locals. Amb l’impost, també es va crear un fons perquè el 20% de la recaptació es destinés a la reactivació i la diversificació econòmica de les zones afectades per les activitats relacionades amb els elements radiotòxics, a la prevenció de riscos per la manipulació d’aquests elements i al manteniment i la renovació dels sistemes de control. El tancament previst de les nuclears L’impost sobre el risc ambiental d’elements radiotòxics és un dels tributs que figura a la llei de canvi climàtic, vigent des de l’agost del 2017, que també estableix que les centrals nuclears han de tancar abans del final del 2027. Malgrat això, el govern espanyol va enviar a Brussel·les la previsió, pactada amb les elèctriques, que Ascó I tancarà el 2029, Ascó II el 2033 i Vandellòs II el 2035. La llei del canvi climàtic fa una aposta per la transició energètica i estableix que el 2030 hi ha d’haver, com a mínim, un 50% de participació de les energies renovables en el sistema elèctric. Però l’intent del govern de crear un impost sobre les centrals nuclears és anterior a la llei de canvi climàtic. El 2014, la Generalitat ja va provar de gravar la producció d’energia elèctrica d’origen nuclear, amb l’objectiu de destinar els recursos recaptats a programes de protecció i reactivació econòmica de les zones afectades per les centrals, però el TC també el va anul·lar. En aquella sentència, un dels magistrats del TC va fer un vot particular defensant la potestat de la Generalitat per a establir el tribut, tenint en compte que el 37,5% dels reactors nuclears de l’estat espanyol són a Catalunya.

Summary: El TC força la Generalitat a pagar 35,2 milions a les nuclears


En aquest mapa podeu veure quin ha estat el partit més votat en cadascuna de les seccions censals de tot Catalunya; és a dir, quin ha estat el partit majoritari carrer per carrer. Podeu ampliar el mapa a pantalla completa clicant el botó de les dues fletxes de la part superior esquerra. I també podeu cercar el nom del vostre municipi, a la part superior dreta. Per poder veure les dades heu de passar el cursor al damunt del mapa.

Summary: Mapa: Quin ha estat el partit més votat el 27-S, carrer per carrer


El físic Stephen Hawking i el milionari rus Iuri Milner han anunciat que volien impulsar un projecte espacial ambiciós que consistia a crear diminutes naus espacials que serien impulsades per un làser i que viatjarien a un 20% de la velocitat de la llum. L’objectiu del projecte, batejat amb el nom ‘Starshot‘, és d’arribar fins al sistema estel·lar Alfa Centauri, a més de quatre anys llum de la Terra. El projecte també té el suport del fundador de Facebook, Mark Zuckerberg. La possibilitat dels viatges interestel·lars s’ha situat fins ara més aviat en el terreny de la ciència-ficció, perquè la distància que hi ha fins a sistemes planetaris de les altres estrelles, per més pròximes que siguin a nosaltres, és inabastable si agafem per referència la vida d’un ésser humà, o d’unes quantes generacions. Per exemple, el sistema Alfa Centauri, format per tres estrelles (Alfa Centauri A, Alfa Centauri B i Pròxima), l’elegit pel projecte de Hawking i Milner, és el més pròxim al Sol. Però, així i tot, si aconseguíssim viatjar a la velocitat de la llum, trigaríem quatre anys a arribar-hi. I les dades que enviéssim a la Terra trigarien quatre anys més. Segons el pla previst, així que les sondes es trobessin en òrbita serien impulsades per raigs làser de gran abast disparats des de la Terra, i viatjarien a una cinquena part de la velocitat de la llum, de tal manera que en vint anys arribarien a prop de les estrelles del sistema Alfa Centauri. Amb la tecnologia actual, caldrien uns trenta mil anys per a arribar-hi; o setanta mil, en el cas que la Voyager 1 (l’artefacte humà més allunyat de la Terra, ara ja fora del sistema solar) en la direcció d’Alfa Centauri. Aquests últims anys els investigadors han recollit dades que indiquen que pot haver-hi un planeta d’una mida semblant a la de la Terra al voltant d’Alpha Centauri B. Tal com va explicar Hawking dimarts en una conferència de premsa, es tractaria de reduir la mida de la nau espacial fins a la d’un xip dels que es fan servir avui dia en dispositius electrònics i donant-hi la forma d’una mena de vela solar, que seria empesa per un làser. Aquesta és la simulació en vídeo que han elaborat: Iuri Milner creu que és tècnicament possible de desenvolupar aquesta tecnologia. Un dels membres del consell assessor del projecte és Avi Loeb, astrònom de la Universitat de Harvard, que, en unes declaracions recollides per The New York Times, explicava que la font energètica per a alimentar els làsers provindria de l’americi. A més, la tecnologia que es requereix ha de ser capaç de desenvolupar càmeres en miniatura i instruments de mesurament i sensors que puguin inserir-se en milers d’andròmines de la mida d’un xip, i trobar la manera de fer arribar totes aquestes dades que s’obtinguessin cap a la Terra. Ja fa temps que Hawking alerta dels perills per a l’ésser humà com a espècie, i dimarts hi va insistir: ‘La vida a la Terra encara perills d’esdeveniments astronòmics com ara asteroides o supernoves.’ La crítica L’astrònom de la Universitat de València Enric Marco, autor del bloc de +VilaWeb ‘Pols d’estels’, es posa les mans al cap amb aquest projecte. D’entrada, destaca la tendència de Hawking aquests últims anys d’opinar d’afers que no són la seva especialitat, els forats negres. Per exemple, va alertar fa cinc anys que la vida extraterrestre podria ser hostil i que fóra millor desistir de cercar-ne, i fa ben poc va dir que valia més abandonar la Terra i començar a colonitzar uns altres planetes per a preservar l’espècie. Marco fa aquesta llista d’objeccions al projecte: ‘Un làser tan potent no existeix, i si existeix segur que s’utilitza per a fer caure satèl·lits enemics, és a dir, per a finalitats bèl·liques; per molts recursos econòmics que tinga el mecenes rus, em sembla un balafiament impressionant de diners que es podrien utilitzar millor per a coses més concretes, com ara explorar els planetes i les llunes del sistema solar, colonitzar la Lluna i Mart, augmentar la cultura científica del món, i tot açò sense eixir de l’àmbit de la ciència i de l’exploració espacial.’ A més, proposa un debat recurrent en les qüestions d’exploració espacial, que és la dimensió ètica. ‘Enviar milers de naus cap a un possible planeta al voltant d’Alfa Centauri pot tenir uns grans problemes ètics: envies material terrestre (fem, deixalles) a un planeta verge; envies bacteris terrestres a un planeta amb possibles formes de vida autònomes, i ja se sap que uns determinats bacteris terrestres han arribat a Mart, per més que les naus i els robots hagen estat esterilitzats. Amb quin dret podem fer això?’, rebla Marco.

Summary: Els punts febles del viatge interestel·lar de Stephen Hawking


La junta de tractament de la presó dels Lledoners ha acordat proposar un nou permís penitenciari de tres dies per al president d’Òmnium Cultural, Jordi Cuixart, segons que ha informat la secretaria de Mesures Penals, Reinserció i Atenció a la Víctima. La proposta de permís ha de ser validada ara pel jutjat de vigilància penitenciaria de Manresa. Cuixart és un intern de segon grau i quan la petició supera els dos dies requereix del vistiplau judicial. Si el permís és d’un o dos dies, ho resol el Servei de Classificació de la Generalitat. Cuixart ja va sortir dels Lledoners durant quaranta-vuit hores la setmana passada. D’altra banda, Jordi Sànchez, que també té dret a sol·licitar permisos penitenciaris, va informar el 17 de gener que no sortirà de la presó dels Lledoners abans del 25 de gener. Agraeixo als periodistes que us trobeu a les portes de Lledoners esperant la meva sortida. Per motius d’agenda familiar no gaudiré del permís de 48h abans del 25 de gener. Gràcies per la vostra feina. pic.twitter.com/zb7jr0lSSu — Jordi Sànchez (@jordialapreso) January 17, 2020

Summary: Els Lledoners proposen un nou permís de tres dies per a Cuixart


Joaquim Forn ha confirmat avui que seria el candidat de Junts per Catalunya per Barcelona. En una carta publicada a les xarxes socials, l’ex-conseller d’Interior ha formalitzat la seva determinació. L’objectiu, diu, és guanyar la batllia de Barcelona i afegeix que ha decidit de presentar-se a les municipals perquè hi té dret. Donar per fet que li arrabassaran els drets polítics juntament amb la llibertat seria, argumenta, acceptar el discurs que han construït artificiosament per a mantenir-lo a la presó. Es preveu que Elsa Artadi l’acompanyarà a la llista com a número dos i candidata efectiva, segons fonts consultades per VilaWeb. Fa dies que Artadi sospesa si fa el pas i negocia la composició de la candidatura. No obstant això, la consellera de la Presidència es va tornar a reunir ahir amb Forn a la presó dels Lledoners sense que en sortís el compromís de fer públic l’acord, segons fonts informades de la negociació. Una de les peces clau del pacte multilateral que es pretén és la posició que hi pot ocupar Neus Munté, la candidata per Barcelona elegida en les primàries del PDECat. ‘Compto amb el talent, l’experiència i compromís de Neus Munté’, diu a la carta Forn, que li agraeix el compromís i la generositat. Munté ha dit en un piulet que la candidatura de Forn és la ‘millor notícia’ que podia donar. He pres la decisió d'encapçalar una candidatura integradora, solvent i transversal per guanyar l'alcaldia de Barcelona. Vull liderar un projecte de transformació de la ciutat sòlid i rigorós per situar Barcelona, de nou, al centre de tot.Llegiu la meva carta oberta: pic.twitter.com/aAPMjR450O — Joaquim Forn (@quimforn) January 23, 2019 El congrés de la Crida: vasos comunicants El congrés constituent de dissabte de la Crida Nacional per la República ha condicionat la formació del tiquet electoral per Barcelona. D’una banda, perquè qualsevol moviment pot afectar el desenvolupament de la cita de dissabte, i el fet que s’interpretés que el pacte d’Artadi amb Forn hi implicava la Crida va molestar alguns sectors que participen en la gestació de l’organització. Un d’aquests sectors, de fet, impulsava la candidatura per Barcelona de Ferran Mascarell. D’una altra banda, perquè es negocia paral·lelament la composició de la direcció del moviment de Carles Puigdemont i Jordi Sànchez. Per al nucli fundador és incompatible que Artadi sigui candidata per Barcelona i alhora secretària general de la Crida. En aquest context, el diputat de JxCat Toni Morral ha passat a perfilar-se com l’home fort de Sànchez a la secretaria general, tal com va avançar ahir Efe i ha confirmat VilaWeb. Morral és un dirigent de màxima confiança de Sànchez. Com a ex-batlle de Cerdanyola del Vallès per ICV, relliga la voluntat de la Crida d’obrir-se a nous sectors de l’electorat i de diferenciar-se del PDECat. A més, és diputat de JxCat al parlament i membre de Junts per la República, un dels sectors organitzats amb més pes dins el grup parlamentari i que ha arribat a constituir-se com a partit inscrit en el registre oficial. Morral figura com a president de Junts per la República al registre del Ministeri d’Interior espanyol. Membres del PDECat i noves incorporacions Sànchez ha dirigit tot el procés de constitució de la Crida de la presó estant, amb l’aval de Puigdemont. Ja fa mesos que es va erigir en futur president de l’organització i executor de la confecció d’aquest nou espai. També ha exercit aquesta funció en la formació del govern de direcció política de la Crida, segons diverses fonts consultades. Més enllà del nom del secretari general, Sànchez –que també és president del grup parlamentari de JxCat– treballa en la formació d’una candidatura de 19 membres. Pretén formar una direcció transversal que aplegui tots els sectors que conviuen en l’organització. Això hi inclou, també, dirigents del PDECat. Fonts del partit donen per fet que hi seran, a la cúpula de la Crida, i que això no ha ser incompatible, d’entrada, amb la militància al PDECat. Per què? Al·leguen que la Crida és una associació i que el registre com a partit es concep com una eina per a presentar-se a les pròximes eleccions catalanes. Sigui com vulgui, el PDECat ja va acordar que faria una proposta d’encaix amb la Crida després del congrés constituent de dissabte. La comissió delegada, formada per David Bonvehí, Míriam Nogueras i els presos polítics, farà una proposta al consell nacional que després se sotmetrà al criteri de la militància en una consulta. Nogueras, pròxima a Puigdemont, és fundadora de la Crida. Bonvehí no se n’ha fet ni es preveu que assisteixi al congrés de dissabte. La gestació de la candidatura a la direcció de la Crida té un altre condicionant important. D’acord amb la ponència organitzativa que previsiblement s’aprovarà, només un màxim del 50% del secretariat de l’organització pot pertànyer al govern de la Generalitat, a entitats, institucions públiques o de representació política. La meitat de la cúpula l’hauran de formar, per tant, persones de nova incorporació i sense presència institucional. Puigdemont serà formalment president impulsor de la Crida i, el president de la Generalitat, Quim Torra, en té el caràcter d’impulsor. Vegeu ací la carta íntegra de Joaquim Forn:

Summary: Forn confirma que serà el candidat de JxCat a Barcelona


El Partit Laborista considera de presentar una moció de censura contra el primer ministre britànic, Boris Johnson. ‘Qui hi confia, a part d’ell mateix?’, ha dit a la BBC Diane Abbot, responsable d’Afers Interns del partit que encapçala Jeremy Corbyn. En aquest sentit, sobre la moció de censura ha dit que era ‘una opció’. ‘Contactem amb la resta de partits del parlament perquè, si fem una moció de censura, puguem presentar-la amb tota la confiança que tirarà endavant’, ha dit Abbott. A part de tenir els vots necessaris, la moció requereix un candidat de consens perquè substitueixi Johnson al número 10 de Downing Street abans del 31 d’octubre, quan s’acaba el termini perquè s’executi el Brexit. En cas que no hi hagi cap candidat alternatiu, Johnson tindria la potestat de convocar eleccions, però sense un termini específic.

Summary: El Partit Laborista considera de presentar una moció de censura contra Boris Johnson


Òmnium Cultural ha projectat un gran ‘Ho tornarem a fer’ al Disseny Hub de Barcelona i a la torre Agbar, acompanyat d’imatges i motius de la seva última campanya. L’entitat ha fet aquesta acció sorpresa just el mateix dia que ha iniciat una campanya per reivindicar la mobilització i el dret a l’autodeterminació després del judici a l’1-O. A més, l’entitat ha repartit cartells per tot el Principat en els quals s’hi pot llegir ‘Manifestar-nos, expressar, mobilitzar-nos, votar. Ho tornarem a fer’. Òmnium vol explicar que el judici i la futura sentència ‘no frenaran les ganes d’exercir drets fonamentals’. Els missatges de l’entitat es poden veure en vint-i-cinc autobusos de l’àrea de Barcelona, en pantalles LED situades als accessos a la ciutat i en 185 cartells tipus OPI al transport públic.

Summary: Òmnium projecta enormes ‘Ho tornarem a fer’ a llocs emblemàtics de Barcelona


El número dos de Junts per Catalunya, Jordi Sànchez, i el número set, Joaquim Forn, tots dos a la presó, han presentat al parlament les credencials per ser diputats en la pròxima legislatura, han explicat a Europa Press fonts de la candidatura. Les dues credencials es van registrar al parlament dimecres pels serveis administratius del grup i no personalment, un tràmit que és habitual que no facin de forma directa els diputats. Tota la documentació que han de presentar els diputats electes per esdevenir parlamentaris de ple dret poden tramitar-la a través d’altres persones, i no és obligatori en cap cas fer-ho de forma personal. Així, Sànchez i Forn han seguit els tràmits convenients per a ser diputats. La seva presència en els plens, el primer dels quals està fixat per al dimecres 17 de gener, dependrà de la justícia. Tant Forn com Sànchez —també Jordi Cuixart— han de tornar a declarar l’11 de gener davant del tribunal Suprem espanyol amb l’objectiu que se’ls aixequi la presó preventiva. En un piulet, Sànchez ha exposat: ‘Els diputats electes complirem el nostre mandat. Defensarem la democràcia a Catalunya, i d’aquesta manera durem ben alta la torxa dels valors europeus’. Els diputats electes complirem el nostre mandat. Defensarem la democràcia a Catalunya, i d’aquesta manera durem ben alta la torxa dels valors europeus #llibertat pic.twitter.com/P5HCjnB7xo — Jordi Sànchez (@jordialapreso) January 4, 2018

Summary: Sànchez i Forn presenten al parlament les credencials per a ser diputats


El líder del PSC, Miquel Iceta, ha advertit aquest dissabte que no li agrada el ‘fals dilema’ entre la investidura de Mariano Rajoy i unes terceres eleccions espanyoles: ‘No és veritat, hi ha altres opcions però que no es poden plantejar fins que Rajoy intenti la seva investidura’, ha dit. En una entrevista a Catalunya Ràdio, ha comentat que si Rajoy ‘no es mereix’ ser president, no cal plantejar-lo. Ha respòs ahir a l’ex-president del govern espanyol, Felipe González que va dir que encara que el popular no es mereixi ser president s’ha de deixar que ho sigui. Iceta ha assegurat que el PSOE votarà no a la investidura de Rajoy i ha afegit que per se president no n’hi ha prou amb guanyar les eleccions sinó que fa falta passar una i investidura i treballar-se els suports. Sobre l’acord entre PP i C’s, ha valorat que encara no té un document amb els detalls de les mesures pactades, i ha afirmat que hi ha algunes mesures que tenen ‘trampa’, perquè requereixen majories més àmplies que les de l’acord per desenvolupar-se. A més, ha dit que unes hipotètiques eleccions anticipades no necessàriament haurien de ser el 25 de desembre, sinó que podrien ser el 26 o el 27, tot i això, ha considerat que és ‘una solemne ximpleria’ plantejar-se ja la data d’unes noves eleccions. Diada D’altra banda, Iceta ha assegurat que l’11 de setembre anirà a tots els actes institucionals en motiu de la Diada als que el convidin, però ha afegit que no anirà a la manifestació independentista de l’ANC ja que no comparteix el seu projecte. Sobre la possibilitat que s’organitzi un referèndum unilateral d’independència (RUI), ha subratllat que el procés participatiu del 9-N ja va ser unilateral, segons la seva opinió va ser il·legal, no tenia l’empara de les lleis i els principals promotors estan imputats per la justícia, ha dit.

Summary: Iceta diu que l’alternativa a Rajoy es plantejarà quan intenti la investidura


El secretari d’organització de Podem, Pablo Echenique, ha assegurat que el fet que hi hagi presos polítics és ‘una tragèdia per a tot l’estat’ i no solament per als catalans, tot i les diferències ideològiques que ha remarcat que té amb els sobiranistes. Durant una atenció als mitjans abans d’un acte previst amb la militància de Barberà de Vallès (Vallès Occidental), el dirigent de Podem s’ha dolgut de ‘l’anomalia democràtica’ i ha afirmat que Unides Podem és qui pot posar-hi fi. Ha afegit que és una ‘vergonya’ que els dirigents independentistes estiguin a la presó sense sentència ferma. D’una altra banda, Echenique ha acusat el PP i Cs de ‘prendre a la gent per idiotes’ perquè difonen ‘brossa falsa sabent que és mentida’. Segons que ha dit, una ‘democràcia sana’ és la democràcia en la qual la gent va a votar sense estar intoxicada. El candidat d’En Comú Podem a les eleccions espanyoles del 28-A, Jaume Asens, s’ha referit als resultats de les enquestes, que marquen un 40% d’indecisos, i ha assegurat que la partida és totalment oberta.

Summary: Echenique diu que tenir presos polítics és ‘una tragèdia per a tot l’estat’


L’ex-president del parlament britànic John Bercow, que va abandonar el seu càrrec fa pocs dies després de deu anys, ha assegurat avui a la nit que la pena d’onze anys i mig de presó per a l’expresidenta del parlament Carme Forcadell és ‘estranya i extraordinàriament dura’. ‘Vaig expressar el meu suport a la presidenta del parlament no perquè participi o estigui d’acord amb la seva ideologia, sinó perquè el principi de la llibertat d’expressió, el debat obert i els drets dels presidents dels parlaments són importants. Jo hi dono suport’, ha subratllat en una entrevista al ‘FAQS’ de TV3. També ha dit sentir-se ‘atònit i sorprès per un càstig molt dur’. 🔴 “La sentència de @ForcadellCarme em sembla estranya i extraordinàriament dura. Dono suport a la llibertat d’expressió, el debat obert i els drets dels presidents dels parlaments” John Bercow #FAQSgünterTV3 ▶ https://t.co/FodyXjsuYi pic.twitter.com/Gd7GsW7T6G — Preguntes freqüents (@FAQSTV3) November 9, 2019 🔴 “@KRLS seria més que benvingut a parlar al Parlament i segueixo tenint la mateixa opinió. El fet que pugui estar en una disputa amb el seu govern no hauria de limitar el dret d’expressar-se” John Bercow #FAQSgünterTV3 ▶ https://t.co/FodyXjsuYi pic.twitter.com/yGUI8ke8BY — Preguntes freqüents (@FAQSTV3) November 9, 2019 D’una altra banda, Bercow també ha reiterat, tal com ja va dir el 15 d’octubre passat, que Carles Puigdemont seria ‘més que benvingut a parlar al parlament’ tot i que ha recordat que ja no és president de la cambra britànica. ‘Continuo tenint la mateixa opinió i crec en la llibertat d’expressió’, ha dit Bercow, que ha afirmat que els ‘parlamentaris veterans han de poder-se expressar’. ‘El fet que estiguin en disputa amb el seu govern no és important i no s’hauria de limitar el dret d’expressar-se, de parlar en un debat públic o en el parlament d’un altre país’, ha afegit.

Summary: John Bercow veu la sentència contra Forcadell ‘estranya i extraordinàriament dura’