Josep Rull fa sis dies que va començar una vaga de fam. Fa bona cara, somriu i parla amb empenta, amb ganes de dir mil coses en els quaranta minuts escassos de conversa rere el vidre que tenim aquest diumenge a la tarda als Lledoners. Als locutoris del costat reben visita Oriol Junqueras, Jordi Cuixart i Joaquim Forn, que també compleix el sisè dia de vaga de fam i a qui es veuen més marcades les faccions. A ell, se li nota més. Cada dia que passa perden mig quilo. Josep Rull em diu que ja n’ha perduts dos i mig, però que va suportant força bé aquest dejuni que encara no saben quan acabaran. ‘El nostre cap i el nostre cor ens advertiran dels límits’, diu. Té una fixació, un propòsit per sobre de cap altre en aquesta vaga de fam: que la gent reaccioni, que hi hagi una sacsejada, que la gent a Catalunya, a tot l’estat espanyol i arreu del món obri els ulls respecte d’aquesta vulneració de drets fonamentals flagrant. Però durant els primers minuts de conversa parlem de com es troba. Ell es pensava que aquests primers dies de dejuni la part física seria la més dura i s’ha trobat que és la part mental, que li costa més. Està content de l’atenció mèdica que rep. D’ençà del tercer dia que els han anat pesant; també els controlen la tensió arterial, el nivell de sucre, i dimarts li faran la primera anàlisi d’orina. Al cap de deu dies d’haver començat la vaga, a final d’aquesta setmana entrant, li faran la primera anàlisi de sang. Tenen un protocol establert per a aquests casos, molt estricte i de control permanent. D’efectes físics, de moment, diu que n’ha tinguts pocs. Un mareig els primers dies i una mica de mal de cap. Explica que una de les parts més dures és que la sensació de gana no hagi desaparegut. ‘Em van dir que a partir del tercer dia o el quart la gana podia desaparèixer, però de moment encara no és així. La batalla psicològica és difícil, per les ganes de menjar i per la possibilitat que et donen els àpats d’endreçar el dia a dia. Amb els àpats saps que durant el dia tens dues fites o tres, que hi ha aquest element de relació social. Ara, sense això, el dia és més pla, i això psicològicament costa.’ I aquesta sensació la posa a prova cada dia, juntament amb en Jordi Turull –que va començar la vaga de fam ja fa deu dies–, al menjador. Perquè hi continuen anant a fer les tasques que tenien assignades de retirar els plats i les safates del menjar dels altres reclusos; a escombrar i fregar a terra. Ho volen continuar fent, mentre s’hi vegin amb força. ‘Encara em veig amb cor de fer les feines de menjador. Plego les safates amb menjar, escombro i frego. Això et fa ser més fort. Durant les hores dels àpats, veure el menjar, veure com els altres reclusos mengen, et pot fer sentir més fort en la teva determinació.’ Està satisfet de la pinya que ha fet amb els set o vuit reclusos que els acompanyen a ell i a Turull en les tasques de menjador. Són els companys de destinació (en argot carcerari, tenir una destinació, és a dir, fer una tasca, et permet de disposar de dues trucades i d’un vis-a-vis més al mes). ‘Hem fet molt bona pinya amb els set o vuit presos amb qui fem la destinació de menjador. Quan al principi vaig tenir el mareig, ells de seguida es van fer càrrec de la feina, estan molt pendents de nosaltres i ens ajuden tant com poden.’ Diu tot rient que quan van demanar voluntaris per a les tasques de menjador de seguida va alçar la mà, pensant que no seria pas gaire dur. I Déu n’hi do la feinada que implica. ‘Ara, com que hem de mantenir un cert nivell d’activitat física, això d’anar amunt i avall recollint safates o escombrant ens ho permet. Ens havien dit que convenia que féssim una activitat física lleugera durant aquests dies.’ ‘Això no tornarà a passar’ Per què l’heu feta ara, aquesta vaga de fam?, li demano. Respon que la idea la va començar a pensar en Jordi Sànchez quan li van impedir la investidura, el mes de març. Aleshores es va començar a documentar, a cercar precedents i informació molt detallada sobre els efectes que podia tenir per a un pres de fer una vaga de fam; el dia a dia, com podia anar reaccionant el cos setmana rere setmana. ‘Després vam anar veient com l’estat anava perpetrant irregularitats molt grosses, fins que vam veure l’actitud del Tribunal Constitucional, aturant els nostres recursos d’empara i impedint que poguéssim acudir a la justícia europea.’ Rull explica que fins i tot els ha arribat de molt bona font que els magistrats del Tribunal Constitucional espanyol es vantaven en converses privades d’aquesta actitud, de blocar els recursos dels presos polítics catalans. Concretament, en la conversa a què es refereix, alguns magistrats recordaven el precedent d’uns recursos que els havien arribat relacionats amb el conflicte basc, que no havien admès, de manera que van poder fer via cap a Estrasburg i el Tribunal Europeu de Drets Humans va resoldre contra Espanya. ‘Això no tornarà a passar’, diu que van comentar aquests jutges. ‘El TC hauria d’emparar drets fonamentals i, en canvi, prioritza la unitat d’Espanya’, s’exclama Rull. ‘Aquesta constatació, afegida al bagatge i al coneixement de Jordi Sànchez, ens va dur a prendre la decisió.’ Però encara hi ha un altre factor, el més important, que és el personal i familiar a l’hora de decidir de fer la vaga de fam. ‘És un viatge molt personal, al racó més profund de la teva ànima, amb molts elements de consideració, familiars, polítics… Per a fer-ho, has d’entendre que aquesta feina de denúncia extrema que fas és proporcional a la gravetat d’allò que denuncies.’ A aquest punt de certesa sí que hi va arribar, però la duresa que significava una decisió com aquesta per a la seva família gairebé el va fer desistir. ‘El pare no pot venir’ Sobretot per la seva mare. ‘A ella, que és molt gran, és a qui més li costava d’entendre que fes això. Li vaig haver d’explicar molt, amb l’ajuda de la Meritxell , què volia dir, què implicava i com seria cada dia per a mi. Vaig haver de tenir molt clar que ella ho entenia abans de decidir-me a fer la vaga de fam.’ Patia molt per la seva mare, i també pels seus dos fills. ‘Al Bernat, el gran, que té nou anys, li vaig explicar què passava. Ho va entendre, més o menys. La Meritxell li ho ha acabat d’anar explicant.’ Però amb en Roger, el menut, que tot just té quatre anys, és encara més complicat. Ara fa un any, durant el primer mes que Rull va passar tancat a la presó, al seu fill petit li deien que el pare era a la feina. Ho va explicar en aquesta entrevista que li va fer Pere Cardús. I encara ara en Roger té aquesta percepció. Ara, deu mesos després del seu segon empresonament i quan fa gairebé una setmana que fa vaga de fam, ha volgut limitar el contacte amb el seu fill petit en els vis-a-vis. Ara per ara li expliquen que el seu pare no va a casa perquè no hi pot anar, no pas perquè no ho vulgui fer, i li incorporen conceptes com el de justícia i d’injustícia, de manera que a poc a poc ell es pugui fer les preguntes pertinents, i, quan les formuli, les hi puguin anar responent sense amagar res. I fins on esteu disposats a arribar? Què hauria de passar perquè demà deixéssiu la vaga de fam? ‘És que el nostre objectiu és sacsejar consciències’, respon. No confien pas que el TC resolgui ara els recursos que fa un any que té aturats. ‘Volem que la denúncia s’estengui tant com sigui possible. I haurem de veure si hem aconseguit de fer una sacsejada prou forta en l’opinió pública catalana i en la de l’estat espanyol.’ I com la veu, la resposta que hi ha hagut fins ara? ‘La resposta que ha tingut la vaga de fam d’entrada ha estat bé, en l’opinió pública catalana. En l’opinió pública espanyola aquest fet s’ha tapat, i, al capdavall, ha tingut més ressò en l’àmbit internacional; els poders fàctics de l’estat es protegeixen entre si.’ ‘Volem anar al judici dempeus’ Rull diu que ‘aquest sacrifici no serà debades’, i que pensa comparèixer al judici (encara sense data) per més que arrossegui seqüeles físiques de la vaga de fam, bo i sabent la duresa dels dies i setmanes de declaració, anant d’una presó de Madrid als calabossos de l’Audiència espanyola, amunt i avall emmanillats, en jornades interminables. ‘És clar que això pot tenir seqüeles físiques en nosaltres quan anem al judici. Però ens farà més forts en la determinació d’allò que volem denunciar. Volem anar al judici, volem anar a Madrid, volem defensar la nostra innocència. Volem anar al judici dempeus. No hi hem anat mai amb el cap cot, a declarar. I aquest judici serà una plataforma de projecció internacional. Hem d’aprofitar aquest gran escenari públic per a denunciar la deriva autoritària de l’estat espanyol.’ És conscient que hi ha com més va més gent que demana d’impedir que se’ls enduguin dels Lledoners, del Puig de les Basses i del Mas d’Enric a declarar. ‘Podem entendre el neguit de molta gent i podem sentir empatia amb els qui no volen que anem a Madrid. Però serem més útils per la causa de la llibertat si compareixem en el simulacre de judici dempeus. I ho dic amb respecte i empatia pels qui diuen això.’ Hi insisteix: ‘En aquest moment volem anar al judici perquè creiem que és una oportunitat. Volem fer servir la plataforma del judici per internacionalitzar la denúncia, volem que se sàpiga tot, i dir-ho tot amb llum i taquígrafs. No hi anirem pas amb por, a Madrid. Després d’haver estat víctimes d’una presó preventiva que és un càstig, podem esperar qualsevol cosa i no em sorprendria això que dius: que se’ns quedessin, a Madrid.’ Megafonia. Els cinc minuts darrers de conversa. Què cal fer després del judici, quan hi hagi les sentències? Ara com ara, es vol concentrar en aquesta fase, prèvia al judici, de denúncia de les vulneracions de drets, i del propòsit venjatiu amb què actua la justícia espanyola. ‘Ara hem de connectar amb un corrent amplíssim de la societat catalana; explicar que això és una qüestió de democràcia, de justícia i de drets civils, de reivindicar un judici just. Després del judici, hem de ser capaços d’assolir un nivell de mobilització com el del 3-O, per l’amplitud que va tenir; que hi hagi una gran part de la societat catalana que se senti interpel·lada a moure’s…’ I s’apaga la veu. Rull fa un gest de desaprovació. Vol acabar la frase, vol insistir-hi, i caço al vol tres idees que repeteix mentre ens alcem: democràcia, justícia, drets civils. Piquem els vidres lleument amb el puny, ens diem adeu ajuntant les mans. Se’n va somrient. La vaga de fam continua.

Summary: Josep Rull: ‘No em sorprendria que se’ns quedessin, a Madrid’


La Federació Espanyola de Futbol ha avisat que aplicarà la ‘reglamentació vigent’ si es produeixen ‘situacions de força major o circumstàncies en les que fos necessària l’aplicació de la disciplina esportiva’ en el Barça-Madrid. Ho farà, han afegit, ‘tant abans com durant i després del partit’. El comunicat de la Federació arriba després de l’anunci de mobilitzacions del Tsunami Democràtic el 18 de desembre, coincidint amb el partit. A més, remarquen que ells no tenen cap competència en matèria de seguretat i que estan en contacte amb les forces policials per coordinar l’arribada de l’equip arbitral al Camp Nou ‘seguint els protocols establerts’. Els Mossos d’Esquadra ja estan treballant en un dispositiu de seguretat. Tsunami Democràtic: Tota la informació sobre la convocatòria del 18 de desembre durant el Barça-Madrid La majoria de mitjans espanyols s’escandalitzen per la convocatòria de protesta del Tsunami Democràtic amb motiu del Barça-Madrid i presenten la protesta com una amenaça.

Summary: La Federació Espanyola de Futbol avisa que actuarà en cas ‘de força major’ en el Barça-Madrid


Els manifestants que s’oposen al govern de la Xina han paralitzat bona part de la ciutat d’Hong Kong, muntant barricades a les carreteres i interrompent les connexions de transport públic. Arran de les protestes, les autoritats d’Hong Kong han ordenat el tancament d’escoles i universitats. Un dels carrers del Districte Central ple d’objectes enganxats a terra. Un cartell amb la cara de la cap de govern l’acusa de generar el caos a la ciutat. EPA/JEROME FAVRE. Les principals carreteres de la ciutat han estat tallades per barricades de maó i bambú. La runa bloca el túnel de Cross Harbour, normalment una de les carreteres més transitades d’Hong Kong, fora de la Universitat Politècnica, on estudiants i manifestants s’han atrinxerat. I la suspensió dels serveis de metro i autobusos ha deixat molts dels 7,5 milions d’habitants de la ciutat amb serioses dificultats per anar a la feina. La major part de la ciutat està paralitzada, amb manifestants ocupant molts carrers i organitzant barricades. A més, els manifestants fan servir un nou arsenal d’armes per a defensar-se i atacar la policia, des de gegantines catapultes improvisades fins a arcs i fletxes. També han utilitzat raquetes de tenis per a retornar els gasos lacrimògens a la policia. Els manifestants han fet servir, fins i tot, arc i fletxes per a combatre la policia. EPA/JEROME FAVRE. Les autoritats han ordenat el tancament de les escoles i universitats fins a la setmana vinent, i els hospitals han ajornat les operacions que no eren urgents. Les principals universitats han anunciat que escurçaran el termini del semestre o substituiran les classes al campus per classes en línia. D’aquesta manera, el govern intenta impedir que els estudiants es trobin i s’organitzin. De fet, tots els estudiants xinesos han estat repatriats en una espectacular operació en què van participar, fins i tot, vaixells de l’armada. Hong Kong té previst de fer eleccions el dia 24 d’aquest mes. El govern ha prohibit a Joshua Wong, un dels dirigents més coneguts del moviment democràtic, que s’hi presenti. En aquests sis mesos de mobilització, els mítings pacífics de masses s’han transformat en una campanya anomenada ‘Florir a tot arreu’, que ha comportat violents enfrontaments amb la policia per part de grups de manifestants vestits de negre. La campanya es diferencia de les anteriors perquè té la intenció de paralitzar la ciutat i fer-ne impossible el funcionament entre setmana. Els incidents s’han endurit després de la mort de l’estudiant Chow Tsz-lok. De 22 anys i estudiant de la Politècnica, Chow va morir arran d’una caiguda en un aparcament a Tseung Kwan O, quan la policia disparava gasos lacrimògens. Posteriorment, la policia va impedir-hi l’accés de l’ambulància durant més de vint minuts, mentre el noi encara era viu. Dimarts, hi va haver greus enfrontaments a la Universitat Xinesa. Segurament, ha estat, fins ara, la batalla més dura d’aquestes darreres setmanes, amb centenars d’estudiants enfrontant-se a la policia. El portaveu de la policia, Kong Wing-cheung, ha reconegut que ‘l’estat de dret d’Hong Kong ha estat a la vora del col·lapse total’ pel volum dels enfrontaments.

Summary: ‘Florir a tot arreu’: la nova tàctica dels manifestants d’Hong Kong paralitza la ciutat quatre dies


Avui, el Regne Unit abandonarà formalment la Unió Europea. Ho havia d’haver fet el març passat, però els membres del parlament britànic ho van impedir, tombant una vegada i una altra les propostes d’acord de Theresa May, que sovint tampoc no van agradar gaire a Brussel·les. Tampoc no hi va haver Brexit el dia que ho fixava la primera pròrroga, el 12 d’abril. Ni la segona, el 31 d’octubre, perquè, amb la perspectiva d’una retirada sense acord, els diputats van forçar el flamant primer ministre Boris Johnson a demanar-ne una altra, que s’acaba ara i, tot sembla indicar-ho, serà la definitiva. Johnson va arribar a Downing Street impulsant-se amb la promesa que faria efectiu el Brexit encara que no hi hagués acord, i l’ombra de l’amenaça li ha servit per a obtenir un nou acord amb Europa i una majoria parlamentària que l’aprovés, molt més folgada que no pas la de May. Sembla que el pla del nou primer ministre tindrà èxit, malgrat tot. Un esdeveniment tan intricat i amb l’ona expansiva d’efectes col·laterals que pot tenir el Brexit tenia una munió de fronts per ajustar, abans de culminar. Però el maldecap que ha encallat més les negociacions és, sens dubte, la frontera que separa el Nord d’Irlanda de la resta del país. Per què? La porta d’Europa El Divendres Sant del 1998, a Belfast, el govern britànic i el de la República d’Irlanda, amb el suport de la majoria de partits nord-irlandesos i amb un referèndum a cada meitat del país, van acordar la fi d’un conflicte armat que havia durat tres dècades. D’aquesta manera es congelava la disputa entre els nord-irlandesos republicans, partidaris de la independència o de la reunificació, i els unionistes, partidaris de la pertinença al Regne Unit. El pacte, que encara avui es manté, incloïa que no hi hagués cap mena de frontera física entre l’estat independent de la República d’Irlanda i la regió administrativament britànica del nord de l’illa. I d’ençà del 2005, any que s’hi van retirar els darrers punts de control, els ciutadans tenen el dret de travessar la frontera sense cap mena de control i la venda de béns i serveis s’hi duu a terme amb poques restriccions. Aquest fràgil equilibri es manté perquè totes dues regions han pertangut, fins ara, al mercat comú europeu i a la unió duanera. Però això canvia amb el Brexit: la porta d’entrada al Nord d’Irlanda serà ara la porta de sortida a la Unió Europea. El canvi de rang de la frontera, que ara, doncs, en serà una d’externa de tota la Unió Europea, ha estat una de les qüestions més espinoses en les negociacions d’aquests darrers anys. La por dels irlandesos era que, si el Brexit es feia efectiu sense acord previ entre el Regne Unit i la Unió Europea, els tornessin a instaurar una frontera ‘dura’. Això volia dir infrastructures de control físic als punts d’encreuament de territoris, amb supervisió dels cossos policíacs, i en contexts tensos, amb suport militar, que tindrien el dret de revisar el contingut dels vehicles. Potser també pagament de tarifes a l’hora de travessar. I, per tant, volia dir el fantasma del perill que s’ensulsiessin les columnes que han sostingut la pau fins ara. Què hi ha dit cadascú? Sobta que, d’entrada, semblava que una frontera dura no convenia a ningú. Ni a la Unió Europea, ni al Regne Unit, ni a la República d’Irlanda, ni als nord-irlandesos. Per què ha estat tan complicada, doncs, la qüestió? Per raons diverses i imbricades. Quan Theresa May va rellevar David Cameron al capdavant del govern britànic, es va trobar de seguida que la idea del Brexit, tal com s’havia presentat al referèndum, era molt difusa. Qui tenia el dret de decidir les condicions de la separació? Qui podia imposar-hi matisos? El suport de la primera ministra va començar a fer aigües gairebé de bon començament: dins el seu partit mateix, fins i tot del seu govern, hi havia partidaris de quedar-se a la Unió Europea, partidaris d’anar-se només si hi havia acord i d’anar-se’n sense acord. I Irlanda era un dels eixos més gruixuts de conflicte. Per tal d’evitar que l’endemà del Brexit s’hagués d’instaurar una frontera a Irlanda, May proposava un backstop: una mena de coixí, una pòlissa assegurada amb la Unió Europea que garantís que, si no hi havia acord previ, el Nord d’Irlanda romandria provisionalment dins el mercat comú i el territori duaner europeu, a diferència de la resta del regne, que els abandonaria. Però els tories de l’ala més conservadora creien que un estatus especial per a la regió violava la integritat territorial del país, i que si el Regne Unit no tenia el comandament per a decidir quan es podia revertir aquest estatus, això acabaria deixant la sobirania del Nord d’Irlanda a les mans de la Unió Europea. L’altre acudit de May va ser que tot el Regne Unit es mantingués durant un període de temps inconcret en territori duaner europeu, fins que totes dues parts consideressin que no calia. Però els partidaris del Brexit ho van trobar gairebé un insult, perquè creien que implicava no fer efectiu, a efectes pràctics, el Brexit. Els dirigents europeus van rebutjar-ho amb duresa a la cimera de Salzburg, perquè creien que això concedia al Regne Unit un avantatge injust. I la primera ministra va decidir de fer un cop de timó: eleccions per a consolidar la seva majoria i encimentar les esquerdes. Govern per a apagar les discrepàncies i aplanar el camí del seu lideratge. Però no li va sortir bé. Els tories van perdre la majoria a Westminster i una May neulida va haver de pagar el preu de supeditar la continuïtat de la seva direcció als conservadors unionistes del Nord d’Irlanda, el DUP. I això, és clar, lluny de suturar la ferida irlandesa, va ser com ficar-hi el dit. Els unionistes combreguen amb el nacionalisme britànic, i estaven preocupats que un estatus diferent per a la regió podia allunyar-la del Regne Unit i acostar la reunificació d’Irlanda. Més llenya al foc. L’ala més dura del govern May continuava oposant-se al backstop, i Juncker s’oposava a l’alternativa de molts moderats: fer-lo, però amb límit temporal. En un seguit de votacions històriques, la cambra baixa britànica va impedir quatre vegades que May se’n sortís. Fins que va dimitir. La solució Johnson Boris Johnson, que havia torpedinat implacablement els plans de May ja de bon començament, primer com a ministre seu d’Afers Estrangers i, després, com a possible contrincant per a encapçalar el partit, no ha pogut travar aquest acord tan retardat fins després d’assolir una majoria absoluta en unes noves eleccions. Què ha canviat perquè la Unió Europea hagi acceptat, ara sí, l’acord de retirada? La Unió Europea va rebutjar una primera proposta del flamant cap de l’executiu britànic: que el Nord d’Irlanda continués sotmès a les normes comercials de la Unió, però al territori duaner del Regne Unit. Això, amb el benentès que el govern britànic no faria els controls de béns i productes a la frontera irlandesa que caldrien en un cas com aquest. I també acceptava que hi hagués controls duaners entre la República i el nord, però sense controls de seguretat ni de productes. Almenys, durant els quatre anys posteriors al període de transició, que s’acabarà el desembre d’enguany. Van arribar a un acord quinze dies més tard. La principal diferència era que el parlament del Nord d’Irlanda podrà votar cada quatre anys si continua acceptant aquesta darrera proposta de protocol. Si la majoria que hi vota a favor és mixta entre republicans i unionistes, podran estar vuit anys sense nova votació. I si decideix que hi vol fer canvis, un equip britànic i un d’europeu n’hauran de negociar les noves condicions. El segon canvi és que el Nord d’Irlanda continua en territori duaner britànic i s’incorpora als futurs tractats comercials del Regne Unit, tot deixant de formar part legalment de l’espai comercial europeu. Fins aquí, com amb la primera proposta. Però, a partir d’ara, la frontera en territori insular irlandès només serà legislativa. La frontera de facto serà a les zones portuàries del Nord d’Irlanda. La promesa de paraula que el Regne Unit i la Unió Europea obraran en igualtat de condicions i amb joc net –que formaven part dels primers esborranys del pacte– es mantenen al Nord d’Irlanda, però a la resta de l’estat només hi tindran esment en una declaració política no vinculant que han signat totes dues parts. I els aranzels europeus, recaptats pel Regne Unit en nom de la Unió, es cobraran sobre els béns que vagin de la Gran Bretanya al Nord d’Irlanda i que ‘corrin el risc’ de ser transportats i venuts a la República; si en darrera instància no ho són, les empreses del Nord d’Irlanda podran reclamar descomptes. El comitè conjunt decidirà quins béns es consideren ‘en risc’. Què canvia, doncs, respecte de les primeres propostes de Theresa May, que tant havien criticat Johnson i Brussel·les? Ben poca cosa. En l’acord final, Londres accepta controls físics a la frontera nord-irlandesa. Accepta que una regió del Regne Unit resti sotmesa a les normes del mercat comú. Accepta aranzels. Però si la maniobra del primer ministre britànic ha estat hàbil és perquè ha copsat del tot que el Brexit era una qüestió de sobirania. I que les negociacions s’encallaven a l’hora de determinar qui tindria la sobirania sobre el nord d’Irlanda. I, per a resoldre l’estira-i-arronsa entre el Regne Unit i la Unió Europea, Johnson l’ha traslladada, com un miratge, als nord-irlandesos.

Summary: Per què el Brexit ha fet perillar la fràgil pau irlandesa?


Els caps d’estat i de govern de la Unió Europea que conformen el Consell Europeu ja han proposat formalment Josep Borrell perquè sigui el nou Alt Representant de Política Exterior i de Seguretat Comuna de la Unió i substitueixi la italiana Federica Mogherini. Aquesta és una peça més d’un engranatge de repartiment de cromos en els principals càrrecs de les institucions europees. Però la decisió no és ferma, sinó que ha de superar una votació al Parlament Europeu a final d’octubre. Aquest procediment seria un pur tràmit en el cas que hi hagués una àmplia majoria parlamentària, però en l’ajustada elecció de la presidenta de la Comissió Europea, Ursula von der Leyen, ja es va veure que res no és gratuït. Quatre candidats a comissaris han estat vetats pel Parlament Europeu, i Borrell provarà de no ser el cinquè. Von der Leyen, d’acord amb un suport majoritari del Consell Europeu, ha de conformar un equip de vint-i-vuit comissaris que seran els encarregats de pilotar el poder executiu de la Unió Europea. El conjunt dels comissaris el componen la mateixa presidenta, sis vice-presidents, l’alt representant de la Unió per a Afers Exteriors, càrrec per al qual s’ha proposat Borrell, i vint-i-un comissaris amb les respectives carteres. Cada estat ha de tenir-hi un representant. Per exemple, fins ara, en representació d’Espanya hi havia Miguel Arias Cañete, que era comissari d’Acció pel Clima i l’Energia. Per obtenir la designació, tots els vint-i-vuit candidats a comissaris han de rebre el suport de la majoria de diputats del Parlament Europeu. Per ser acceptats, han de superar audiències al Parlament en les quals els eurodiputats els poden interrogar sobre la seva idoneïtat. Aquestes audiències es faran des de final de setembre i durant l’octubre. Fa uns dies, Borrell es va queixar que els independentistes intentarien torpedinar el seu nomenament. ‘Si poden, ho faran’, va dir, però la veritat és que el seu currículum desperta interès als mitjans estrangers. Especialment, perquè té un perfil amb experiència, va ser president del Parlament Europeu i recentment s’ha encarregat de la cartera d’Afers Exteriors del govern espanyol. Però Borrell també genera notícies per les taques que té a l’expedient. Després de saber-se que seria un dels alts representants que els estats havien acordat de nomenar com a part del repartiment de càrrecs, un programa de la televisió alemanya Deutsche Welle va retreure a Andrea Schwab, coordinador del grup de la CDU dins el PP Europeu, el nomenament del ministre espanyol. Li va recordar la multa de 30.000 euros de la Comissió del Mercat de Valors espanyola per haver utilitzat informació privilegiada en el cas Abengoa. ‘Tan baixos són, els estàndards, que és el millor candidat per a ser cap de la diplomàcia?’, va etzibar el periodista. "Are your standards so low that a man who was fined 30,000 euros for insider trading is the best person that Europe can put forward for its top diplomat?" Tim Sebastian asks our next guest, @Andreas_Schwab, about @JosepBorrellF, nominated for the EU's top foreign policy post pic.twitter.com/p0MZ62oR7v — DW Conflict Zone (@dw_conflictzone) July 24, 2019 En contra de Borrell, hi poden jugar el cas d’Abengoa, el presumpte espionatge a les delegacions i el simple fet que Espanya es mantingui com un dels únics cinc països que es nega a reconèixer la independència de Kossove, en un mandat en què es pot intentar de posar fil a l’agulla a la reconciliació amb Sèrbia, tal com ja han impulsat Merkel i Macron. Després de les audiències, el ple del Parlament Europeu votarà els comissaris proposats per Leyen, però tots en conjunt, no pas un per un. Ara bé, si una majoria del ple vol apartar un comissari perquè no ha satisfet els diputats en les audiències, pot pressionar perquè sigui substituït, a canvi de no encallar la validació de la resta de comissaris. Ingrida Udre, Alenka Bratusek, Rocco Buttiglione i Rumiana Jeleva. Aquest procediment, el de les audiències, va començar el mandat del 2004, i en aquella comissió ja hi va haver el primer vet. José Manuel Durao Barroso havia adjudicat a Rocco Buttiglione la vice-presidència i la cartera de Justícia i Interior. Però en el seu examen davant els europarlamentaris, va deixar anar que l’homosexualitat era ‘un pecat’. L’esquerra va criticar el seu nomenament i uns dies més tard, Buttiglione, del partit de Silvio Berlusconi, es va retirar per tal de no perjudicar la resta de candidats a comissaris. Aquella mateixa legislatura, també va caure la letona Ingrida Udre, que s’havia d’encarregar de Fiscalitat. Les acusacions de corrupció per part d’algunes ONG i el seu euroescepticisme declarat no van convèncer els europarlamentaris, que també van exigir un canvi. Barroso ho va acceptar. La següent legislatura, el 2009, hi va haver una altra víctima durant les audiències. Va ser la candidata de Bulgària, Rumiana Jeleva. Havia d’ocupar la cartera d’Ajut Humanitari, però el desconeixement del seu patrimoni i la suposada relació del seu marit amb la màfia Rússia, com havien publicat alguns mitjans del seu país, van causar una forta oposició de socialistes, liberals i verds perquè hi renunciés. Tot i la defensa que en va fer Durao Barroso fins al darrer moment, Jeleva va dimitir i va abandonar la política. L’últim comissari que va quedar-se a les portes de l’executiu va ser l’ex-primera ministra eslovena, Alenka Bratusek, la legislatura passada. Jean-Claude Juncker l’havia nomenada per ser vice-presidenta i responsable de la Unió de l’Energia, però l’urocambra no ho va permetre. Per diverses raons. Bratusek s’havia nomenat comissària eslovena quan era primera-ministra en funcions. A més, després de ser entrevistada en audiència, els parlamentaris van concloure que no tenia coneixements energètics.

Summary: El vet de l’eurocambra a comissaris europeus que Borrell vol esquivar


El rei Abdul·là II de Jordània ha assegurat que el seu país ha arribat al seu límit per la càrrega que suposen els milers de refugiats, majoritàriament sirians, que acull i ha criticat l’escàs suport que està rebent per part de la comunitat internacional per fer davant del problema. En una entrevista concedida al diari ‘Addustour‘ recollida per l’agència oficial Petra, el monarca ha defensat que l’ajuda que Jordània ha estat oferint als refugiats ‘és una cosa que els països més grans i rics no han donat’. ‘Ningú pot qüestionar el noble paper humanitari del nostre país sobre aquesta qüestió i les càrregues assumides pels jordans, que han ofert un exemple brillant al món sencer en compartir els seus recursos amb els seus germans sirians’, ha defensat. ‘Jordània està assumint una enorme responsabilitat a la regió en nom de tot el món. Tot i això, hem arribat al nostre límit’, ha advertit el monarca jordà. ‘Malgrat totes les dificultats, Jordània està fent tot el possible per ajudar els refugiats, però això no es farà sota cap circumstància a expenses de l’aliment dels jordans i la seva seguretat’, ha recalcat. Segons les dades de l’Alt Comissionat de l’ONU per als Refugiats (ACNUR), a Jordània hi ha uns 650.000 refugiats sirians registrats, dels quals uns 520.000 han abandonat els camps de refugiats per viure en comunitats d’acollida. Abdul·là II s’ha mostrat crític amb l’ajuda rebuda fins ara dels ‘països amics‘, incidint que ‘les conseqüències del flux de refugiats sirians van en augment, de la mateixa manera que els reptes’. ‘Necessitem que la comunitat internacional sigui, com a mínim, un soci ple a l’hora de compartir la responsabilitat perquè aquesta és una crisi internacional i una responsabilitat internacional i el món ha de complir la seva part’, ha defensat el rei jordà. Segons ha explicat, fins ara Jordània ha rebut ‘lamentablement’ menys del 35% del cost que suposa acollir als refugiats, per la qual cosa la resta ha de cobrir-lo de les seves pròpies arques. ‘Tal despesa està suposant més d’una quarta part del nostre pressupost’, ha aclarit, denunciant els efectes adversos ‘en la nostra capacitat de fer projectes econòmics i de desenvolupament, generar llocs de treball i millorar la qualitat dels serveis als ciutadans’.

Summary: Abdul·là II assegura que Jordània ha arribat al seu límit en l’acollida de refugiats


El conseller de Cultura Lluís Puig ha estat escollit com a suplent de mesa per a les eleccions municipals i europees del 26 de maig, segons que ha avançat MónTerrassa i ha confirmat Puig en un piulet. ‘Estaré encantat que el Tribunal Suprem reconegui les meves obligacions ciutadanes i aixequi una ordre de recerca i captura injusta, després d’haver retirat dos cops la petició d’extradició’, ha escrit. Lluís Puig passa de no ser Senador a ser suplent de mesa el 26-M | Estaré encantat que el #tribunalsuprem reconegui les meves obligacions ciutadanes i aixequi una ordre de recerca i captura injusta, després d’haver retirat 2 cops la petició d’extradició https://t.co/fUTKkhEZIs — Lluís Puig i Gordi (@LluisPuigGordi) April 30, 2019 Es dóna la circumstància que la notificació a l’exiliat pràcticament ha coincidit amb la prohibició de la Junta electoral espanyola al president Carles Puigdemont i els consellers Toni Comín i Clara Ponsatí de concórrer a les eleccions europees per la seva situació jurídica. Lluís Puig, a més, es va presentar a senador a les eleccions espanyoles del 28-A sense que la seva condició d’exiliat fos cap impediment. Puigdemont va rebre una targeta censal La Junta electoral espanyola va argumentar que Puigdemont, Comín i Ponsatí no poden ser candidats perquè per a ser-ho i tenir dret de sufragi passiu cal ser resident a l’estat espanyol i que la ‘condició jurídica’ dels tres candidats els converteixen en inelegibles. Ho basen en l’ordre de processament i detenció del Tribunal Suprem espanyol, és a dir, la suspensió decretada pel jutge Pablo Llarena contra l’exercici de càrrecs públics. Asseguren que la candidatura és ‘contrària’ a l’ordenament jurídic, un ‘frau per als electors’ perquè són declarats en rebel·lia. També els diferencia dels presos polítics perquè aquests són sotmesos a la presó preventiva i l’ordenament jurídic espanyol. Així mateix, ho justifica dient que no poden votar a l’estat espanyol, però que tampoc no són inscrits al registre de votants a l’estranger. Finalment, consideren que és una ‘burla’ que siguin exiliats i pretenguin obtenir un benefici polític. Tanmateix, aquesta situació no ha impedit que l’Oficina del cens electoral enviés a Puigdemont una targeta censal amb les seves dades i la de la mesa on havia de votar el 28-A. Puigdemont ha penjat una fotografia de la targeta al seu compte de Twitter: Després de llegir els motius de la JEC, suposo que aquesta certificació del cens que em van enviar per votar a les eleccions d'ahir #28A devia ser un fake. #NoSurrender #26M pic.twitter.com/ASBTzElE9v — Carles Puigdemont (@KRLS) April 29, 2019

Summary: Lluís Puig, escollit suplent de mesa el 26-M


El ple del Tribunal Constitucional espanyol ha refusat el recurs d’empara de Jordi Sànchez contra la presó provisional, però com ja va passar en un recurs d’Oriol Junqueras, ho ha tornat a fer sense unanimitat. En aquell cas, els magistrats Juan Antonio Xiol, Fernando Valdés i María Luisa Balaguera s’hi van oposar perquè consideraven que el jutge Pablo Llarena havia vulnerat el dret de representació política de Junqueras el desembre del 2017 per haver refusat un recurs sobre la presó preventiva quan era candidat a les eleccions del 21 de desembre. En el cas del recurs de Sànchez, els magistrats Fernando Valdés i Juan Antonio Xiol Ríos han tornat a oposar-se a la mesura i han expressat la seva disconformitat amb vots particulars, els quals encara no s’han fet públics. Aquesta tarda, a més, el ple del Tribunal Constitucional espanyol ha desestimat per unanimitat el recurs d’empara de Carme Forcadell contra la interlocutòria de Llarena que va dictar-ne la presó provisional. Tres magistrats del TC aplanen el camí de Junqueras a Estrasburg i en critiquen la presó preventiva

Summary: La unanimitat del TC es torna a esquerdar en l’aval a la presó provisional de Jordi Sànchez


La presidenta del Banc Central Europeu (BCE), Christine Lagarde, ha admès avui que l’economia de l’eurozona continua feble i ha atribuït aquesta situació a ‘unes perspectives globals fluixes i incertes’. En la seva primera compareixença davant la Comissió d’Afers Econòmics i Monetaris de l’eurocambra, Lagarde ha dit que les perspectives globals incertes han afectat la demanda pels productes i serveis de l’eurozona i que la ‘desacceleració prolongada’ ha afectat els preus. En aquest sentit, ha promès determinació contra la inflació. Sobre la revisió de l’estratègia monetària del BCE, Lagarde ha dit que començarà ‘en un futur pròxim’, però ha considerat prematur dir quina direcció prendrà l’entitat. ‘El que sí puc confirmar, tanmateix, és que la revisió estratègica estarà guiada per dos principis: una anàlisi profunda i una mentalitat oberta’, ha afirmat. Després de remarcar que les revisions de les estratègies monetàries dels bancs centrals són comunes, la presidenta del BCE ha dit que aquesta avaluació pot ser ‘especialment beneficiosa’ en moments com l’actual, ‘en què l’espai per protegir l’economia d’esdeveniments adversos està més limitat que abans de la crisi’. ‘És prematur entrar en debats sobre l’abast, la direcció i el calendari de la nostra revisió, ja que la qüestió encara no ha estat debatuda al consell de govern’, s’ha limitat a dir Lagarde sobre la futura estratègia monetària del BCE La manca de dones a la cúpula del BCE ‘no és normal’ Preguntada sobre la manca de dones en el consell de govern del BCE, en la qual hi ha vint-i-quatre homes i només una dona, Lagarde ha dit que ‘no és una representació normal de la societat’. ‘Lluito per la idea de la igualtat des de fa molt temps’, ha dit la presidenta de l’entitat, que ha subratllat que la qüestió de la paritat de gènere en l’entitat no depèn d’ella.

Summary: Lagarde admet que l’economia de l’eurozona continua feble i ho atribueix a les perspectives globals


El titular del jutjat d’instrucció número 13 de Barcelona –que investiga els preparatius de l’1-O– atribueix al vice-president del govern, Pere Aragonès, un delicte de desobediència per no haver impedit el referèndum de l’1-O tot i les resolucions dictades pel Tribunal Constitucional espanyol (TC). Així apareix en l’exposició raonada que el jutge Juan Antonio Ramírez Sunyer va enviar al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) a finals de juliol i a la qual ha tingut accés a l’ACN després que aquest dilluns hagi estat repartida a les parts. En aquest document, el jutge demana al TSJC que investigui Aragonès i també l’ex-secretari general d’Economia Josep Maria Jové en el seu cas per desobediència, malversació de fons públics i revelació de secrets, ja que tots dos són aforats per ser diputats al parlament. Segons el jutge, Aragonès, que en aquella època era secretari d’Economia, va rebre una notificació del TC sobre la suspensió del decret de normes complementàries per a la celebració del referèndum el 13 de setembre del 2017, advertint-lo del seu ‘deure d’impedir o paralitzar qualsevol iniciativa que suposi ignorar o eludir la suspensió acordada’. En la notificació, el Constitucional també advertia de les ‘eventuals responsabilitats, inclosa la penal’, en les que podia incórrer Aragonès en cas no atendre aquest requeriment. Jové també va rebre la notificació, en el seu cas el 15 de setembre, segons el jutge. Conclou que, tot i la notificació per part del TC, ni Aragonès i Jové ‘van desplegar cap activitat per impedir la celebració del referèndum ni per revertir els actes que ja havien fet amb anterioritat a la citada notificació’. Per això, considera que hi ha ‘sòlids indicis’ que Aragonès hauria participat com a autor o com a cooperador necessari d’un delicte de desobediència, sense descartar algun altre delicte que es pugui derivar de la instrucció de la causa. Fonts d’ERC consideren que el contingut de l’exposició raonada enviada pel jutge del 13 al TSJC no té cap fonament jurídic i que ‘van a per la cúpula d’ERC, primer Junqueras, després Rovira i ara Aragonès’. Pel que fa a Jové, el jutge demana que se l’investigui per malversació de fons públics, desobediència i revelació de secrets. En l’escrit, Ramírez Sunyer recorda el document ‘Enfocats’ i les agendes Moleskine trobades al registre de la casa de Jové. ‘Existeixen indicis suficients sobre la participació de Jové en la idea, desenvolupament i execució del full de ruta cap a la independència’, assegura el magistrat, que també cita converses telefòniques i argumenta el presumpte delicte de malversació de fons públics a partir de despeses com la campanya del registre de catalans a l’exterior, del repartiment a Unipost o despeses del Diplocat, i el presumpte delicte de revelació de secrets per la confecció dels cens que s’haurien utilitzat per a la celebració de l’1-O. En canvi, el magistrat no atribueix el delicte de desobediència ni de revelació de secrets a l’ex-secretari d’Hisenda Lluís Salvadó, a qui el jutge no demana al TSJC que l’investigui. Un cop formulada la petició el titular del jutjat 13, el TSJC ha de decidir si es fa càrrec de la investigació que afecta tots tres aforats. El jutge entén que la competència és de l’alt tribunal per la seva condició d’aforats. Segons va informar el TSJC a principis d’agost, la Sala Civil i Penal va rebre l’exposició raonada del jutge d’instrucció, la va incoar i va tornar la ponència sobre l’admissió a la magistrada Maria Eugènia Alegret. Intent d’enviar Salvadó i Jové al Suprem El passat 8 de maig, el jutjat d’instrucció número 13 de Barcelona va remetre un escrit a Llarena perquè sotmetés al seu criteri la possibilitat d’incloure’ls a la causa pel delicte de rebel·lió. La fiscalia també havia fet la petició anteriorment, i el jutge Llarena també ho va rebutjar. En aquest segon cas, el jutge Llarena va argumentar que no veia indicis de la seva participació en el delicte de rebel·lió i, per tant, va decidir que el seu cas es continués instruint a Catalunya. En aquella resolució, Llarena ja avisava que això es feia “sense perjudicis” que les seves actuacions puguin comportar responsabilitats penals i que sigui el TSJC que se’n faci càrrec ja que són diputats. Durant els escorcolls del 20 de setembre, la policia va comissar a l’exsecretari general d’Economia, Josep Maria Jové, una llibreta amb anotacions sobre els plans per arribar a la independència. Aquest document s’ha usat per la Guàrdia Civil com a base de diversos informes.

Summary: El jutge del 13 atribueix a Aragonès un delicte de desobediència per no haver impedit l’1-O


La Comissió Europea ha refusat la petició de Ciutadans de reformar el sistema d’euroordres arran de l’exili del president Puigdemont, Clara Ponsatí, Toni Comín, Lluís Puig, Meritxell Serret, Marta Rovira i Anna Gabriel i de les decisions dels tribunals europeus contra les extradicions demanades per la justícia espanyola. ‘Crec que l’euroordre és un instrument que funciona bé’, ha declarat la comissària europea de Justícia, Consumidors i Igualtat de Gènere, Vera Jourová. Jourová ha explicat que la Comissió no té pas previst de canviar el sistema d’euroordres. Ha estat a Madrid, en un col·loqui amb el dirigent de Ciutadans, Albert Rivera, organitzat per la Comissió Europea amb la col·laboració de la Fundació Carlos de Amberes i l’Associació de Periodistes Europeus. ‘Tenim plena confiança en les autoritats judicials. Fan servir correctament aquest instrument’, ha dit. A més, ha declinat de pronunciar-se sobre el cas de Puigdemont perquè seria una intromissió en les decisions dels tribunals. Rivera ha elogiat el sistema, però li ha replicat que el disseny i l’aplicació pràctica de les euroordres ‘posa en escac’ la cooperació entre els sistemes judicials dels estats membres de la Unió Europea.

Summary: La Comissió Europea diu a Rivera en un acte a Madrid que la justícia europea funciona


La presidenta del parlament, Carme Forcadell, ha cridat aquest dijous a la participació de la ciutadania en la Diada de l’Onze de Setembre perquè, segons ha afirmat, ‘aquest país serà el que vulgui la seva gent i el que expressi als carrers i a les places’. Des de Reus, on ha pronunciat la glosa de l’acte institucional de la Diada al Camp de Tarragona, Forcadell ha defensat que, des del 2012, la societat catalana ha expressat ‘inequívocament’ la seva voluntat col·lectiva i ‘els ciutadans són els que mouen el país i els qui empenyen els polítics per assolir els objectius comuns’. La presidenta del parlament, que encara no ha fet públic si participarà a les manifestacions organitzades per l’ANC i Òmnium, ha instat els ciutadans a viure l’Onze de Setembre ‘a la seva manera’, però a commemorar la Diada nacional ‘en llibertat’ com es fa ‘a tots els països del món’. A tres dies de l’Onze de Setembre, Forcadell s’ha mostrat convençuda que la ciutadania ‘seguirà empenyent per aconseguir un país més just, democràtic i lliure’. La presidenta del parlament ha contraposat l’anhel d’un nou país amb l’actual estat espanyol, on considera que no existeix la separació de poders. ‘El govern espanyol està judicialitzant la política i polititzant la justícia, només resol els conflictes polítics a través dels tribunals, i això és un problema’, ha manifestat al Teatre Bartrina de Reus després de pronunciar la glosa de la Diada en l’acte institucional organitzat per la delegació del govern a Tarragona. Durant el seu discurs, Forcadell ha subratllat que la Diada evoca la llibertat i celebra que, ‘malgrat segles d’imposicions i prohibicions, la nostra identitat continua viva’. La presidenta ha denunciat que ‘a alguns els molesta el nostre anhel de llibertat i volen coartar la llibertat d’expressió i el dret d’iniciativa dels diputats, la seva llibertat per parlar, per debatre i per tramitar propostes’. Per tot plegat, ha cridat a ‘no cedir com a país’ i que al parlament es pugui parlar i debatre ‘de tot i, especialment, d’allò que interessa a la ciutadania’. ‘Ens amenacen amb tot el pes de la justícia estatal, però Catalunya, com demostra la nostra història i com recorda la Diada, no renunciarà a les seves llibertats’, ha etzibat en al·lusió al procés judicial obert al Tribunal Constitucional espanyol. Forcadell ha destacat que els catalans han decidit ‘massivament avançar més ràpid i més lluny’ i ha opinat que les diades n’han estat ‘motor i exemple d’aquest moviment’. ‘La Diada ha estat una reivindicació pacífica, festiva i massiva de les nostres llibertats’, ha sentenciat. Davant d’un Teatre Bartrina ple, Forcadell ha cridat a aprofitar la Diada d’aquest diumenge per reivindicar el futur, però sense oblidar el passat. En aquest sentit, ha apuntat que ‘l’Onze de Setembre de 1714 ens recorda que formem part d’un estat per la força de les armes i per imposició’, però ha constatat que allò que mou ara els ciutadans ‘és el somni, el futur i l’anhel d’un país millor’. La presidenta del parlament ha contraposat les oportunitats del nou país amb l’estat espanyol i ha reivindicat per Catalunya un nou país que pugui gestionar els seus recursos, que pugui decidir si acull o no refugiats, que pugui fer lleis per protegir els desnonats o els pobres, que no vegi amenaçat l’ensenyament de la llengua pròpia i on es respectin les diferents identitats. A més, ha reivindicat un país ‘on es respecti la separació democràtica de poders, on els ministres no conspirin il·legalment contra els partits polítics i els ciutadans per motius ideològics i on, si ho fan, no es puguin mantenir impunement en el càrrec, i on no es persegueixin els polítics per posar les urnes’. La presidenta ha subratllat que, darrerament, la societat catalana ha assumit ‘un objectiu i un camí’ i els polítics l’han ‘institucionalitzat’, la qual cosa demostra que ‘les lleis, en darrera instància, depenen de la voluntat del poble’. Forcadell ha destacat que, en les seves manifestacions, els ciutadans han cridat ‘alt i fort, pacíficament, democràticament i sense ni un incident’, per la qual cosa ha cridat a la participació ciutadana de cara a la Diada i a assolir una necessària ‘voluntat social’. Per la seva banda, el delegat del govern a Tarragona, Òscar Peris, ha explicitat el seu suport a la presidenta del parlament i ha carregat contra les maniobres de l’estat espanyol ‘que prenen com a objectiu la segona autoritat del país’. Peris ha criticat que el govern espanyol impedeixi donar resposta a les qüestions que angoixen els catalans i ha apel·lat a l’optimisme i a l’empenta col·lectiva dels catalans. L’acte institucional de commemoració de la Diada, que també ha comptat amb l’assistència dels consellers Jordi Jané i Meritxell Ruiz, entre d’altres autoritats, s’ha clos amb el Cant dels Segadors i amb crits d’independència.

Summary: Carme Forcadell crida a participar a la Diada


VilaWeb Tv i el diari El Punt han obtingut imatges de l’incendi de Ca l’Almirall durant els incidents de l’entrompada de divendres a Barcelona.

Summary: Un vídeo mostra l’incendi davant la Casa Almirall


La Unió Europea ha fet públic el ‘Llibre Blanc sobre el futur d’Europa‘, que explica com podria reconstruir-se quan el Regne Unit faci efectiu el Brexit. En el document, elaborat per la Comissió, per primera vegada es dibuixa una possibilitat de marxa enrere, en què es desmuntaria una part de l’entramat legal i constitucional que és avui la UE. La Comissió proposa cinc opcions de futur: 1. Continuar com ara. Bàsicament, consistiria a assumir que la sortida del Regne Unit no significa cap canvi, deixant de banda l’inevitable canvi territorial, demogràfic i de volum econòmic. 2. Fer marxa enrere fins al Mercat Únic. És la proposta que ha sorprès més. Es desmuntaria tot l’entramat institucional que supera els nivells de col·laboració més enllà del mercat. Per exemple, la política exterior comuna. Significaria un pas enrere d’una dimensió enorme. 3. Acceptar una Europa a diverses velocitats. Consistiria a permetre que alguns estats europeus poguessin col·laborar entre ells en les àrees que fossin acordades, però sense obligar la resta a seguir-los. Per exemple, podria haver-hi estats que compartissin només el mercat i uns altres podrien integrar-se políticament en una federació que no abastaria tota la Unió. 4. No fer tantes coses però fer-les millor. Aquesta opció implicaria federalitzar només algunes polítiques que tinguessin el suport unànime dels vint-i-set i retornar totes les altres competències als estats. Voldria dir, doncs, recular en polítiques d’àmbit europeu establertes actualment. 5. Crear una federació. Aquesta és l’opció contrària a la marxa enrere. De fet seria aprofitar l’adéu del Regne Unit per a intensificar encara més les polítiques comunes, fent que els estats encara fossin menys importants que avui. La Comissió pretén que, d’ací a dos anys, quan s’hagi acabat el procés del Brexit, els membres de la Unió tinguin un full de ruta acordat per evitar noves situacions d’inestabilitat. Però sembla que és un propòsit molt complicat, ateses les grans diferències i els projectes oposats que ja hi ha entre estats. La Comissió Europea vol que el debat sobre aquestes cinc possibilitats no es limiti als estats, sinó obrir-lo també als ciutadans, amb un procés participatiu.

Summary: La Unió Europea estudia per primera vegada la possibilitat de fer marxa enrere


La tardor és una estació ben rica en fruites i verdures, tant per fer menges dolces com salades. De manera que us presentem dues receptes que també són en l’arrel del procés de les conserves, per tenir-les de cara a l’hivern. Us proposem la recepta del codonyat i una manera d’adobar olives arbequines (si teniu al pati una olivera, ara podreu començar a recollir-ne les olives), per menjar-les durant els àpats de les festes de Nadal, si es vol. Codonyat. El codonyat La recepta del codonyat té un grau baix de dificultat i un rendiment gustatiu enorme. Només cal rentar bé, amb pell i tot, els codonys. Un cop nets es tallen a trossets més aviat petits. Es pesen i per cada quilo de codony es posa: 800 grams de sucre, el suc de dues llimones i un vas petit d’aigua. Tots els ingredients es posen en una olla i es fan bullir de 25 minuts a 30. Després el contingut de l’olla es tritura i es posa en safates, que poden ser d’alumini, i es tapen amb paper film. D’aquesta manera el codonyat es pot guardar diversos mesos a la nevera. Aquest codonyat servirà també per fer panellets quan arribi Tot Sants. Olives arbequines. Adobar olives arbequines Collirem les olives i les posarem sense fulles ni branquetes en un recipient amb aigua, que no sigui de metall. Canviarem l’aigua cada dia durant nou o deu dies. Perdran l’amargantor. Després les posarem amb aigua i sal. De 150 grams a 200 per litre d’aigua. Hi ha qui proposa per mesura nou gots petits d’aigua per un got petit de sal. La millor mesura és anar tastant l’aigua amb sal fins a trobar-li el punt. Aleshores procedirem a amanir-les. També és al gust de cadascú: amb alls, sajolida, romaní, farigola, fonoll, llorer, pell de taronja, pell de llimona… La quantitat dependrà de la mida del pot. Si aquest procés es fa en aquesta època, per Nadal tindrem les olives arbequines a punt de menja. I amb el temps les olives van agafant més gust.

Summary: Fruites de tardor: olives i codonys (dues receptes)


La defensa del Partit Popular ha registrat un escrit davant el Jutjat d’Instrucció número 31 de Madrid per a sol·licitar que no es retransmeti en directe el judici per la destrucció dels ordinadors de qui va ser el seu tresorer Luis Bárcenas, previst a partir del pròxim 14 de juny, perquè entén que no hi ha raons ‘d’interès social’ o ‘transparència del procés’ que poguessin justificar tal mesura. El Gabinet de Comunicació del Tribunal Superior de Justícia de Madrid (TSJM) havia sol·licitat l’emissió de les sessions d’aquest judici ‘en honor de la transparència judicial’ i donat ‘l’interès social’ del procediment en el qual el PP, la seva tresorera Carmen Navarro, l’informàtic José Manuel Moreno i l’advocat de la formació Alberto Durán s’assenten en la banqueta per la destrucció ‘a consciència’ dels ordinadors que Bárcenas usava en la seu del partit. El PP considera per contra que ‘la verdadera motivació que pareix subjaure a la petició del Gabinet de Comunicació del TSJM és la realització d’un judici mediàtic que ocasionaria l’escarni públic dels acusats’ i que ‘intensificaria la pena de banqueta a la qual porten sotmesos des de la seva imputació en la present causa’, raó per la qual sol·licita al jutge que s’oposi. En concret, afirma que l’emissió ‘vulnera els drets a la intimitat, a la pròpia imatge i a l’honor’ del Partit Popular ‘i molt especialment del seu representant especialment designat així com de la resta d’intervinents, que no són polítics ni personatges públics, sinó persones anònimes que desitgen conservar el seu anonimat’. Assegura que a més, ‘posa en risc el bon funcionament de l’Administració de Justícia i el correcte desenvolupament del procés, pel component intimidatori inherent a la presència de mitjans audiovisuals en la sala que estan retransmetent el judici en directe’ i ‘podria fins i tot arribar a afectar el dret a la presumpció d’innocència dels acusats’ perquè es generaria un ‘judici paral·lel’ en els mitjans de comunicació i en la societat. Per a la defensa del PP, n’hi ha prou amb la presència de periodistes en la sala del judici per a garantir el dret a la informació, doncs ‘no necessiten la utilització de mitjans audiovisuals per a proporcionar una informació veraç a la ciutadania’. En tot cas, sol·licita al jutge que si decideix autoritzar l’emissió de les sessions del judici oral, s’adopten mesures tendents a evitar la identificació dels acusats, testimonis, pèrits i altres intervinents, amb plans des de darrere o edició per a fer irrecognoscibles els rostres, ‘especialment, del representant especialment designat del Partit Popular que serà un advocat extern aliè al partit’. Testifiquen Bárcenas i Cospedal Les defenses de Moreno i Navarro han presentat escrits en la mateixa línia. En el cas de la tresorera, incideix que ‘no és Bárcenas a qui les acusacions populars sotmeten a pena de banqueta’ ni es tracta de l’enjudiciament ‘de cap persona que hagi exercit càrrec públic electe o institucional’. ‘El que conscientment s’omet en la sol·licitud és l’exclusiu interès en la declaració potencialment mediàtica de dos dels testimonis, que sí que han sigut personatges públics’, apunta en relació a Bárcenas i a l’ex-secretària general del PP María Dolores de Cospedal, que estan citats a partir del 20 de juny. ‘Però l’interès en la declaració d’aquestes dues persones no pot emparar el sacrifici dels drets dels acusats ni de la resta dels testimonis i pèrits. Cap dels lletrats partícips en el procés hauria de recolzar el contrari ni tan sols davant la seducció d’un minut de publicitat televisiva’, afegeix la defensa. Es dóna la circumstància que la fiscalia no acusa en aquest procediment, que se sustenta amb l’acusació exercida conjuntament per Esquerra Unida, Adade i l’Observatori DESC, que no s’oposen a la retransmissió de les sessions del judici oral.

Summary: El PP demana que no es retransmeti en directe el judici pels ordinadors de Bárcenas


El Partit Socialdemòcrata proposa l’adhesió d’Andorra al Banc de Desenvolupament del Consell d’Europa com a alternativa a l’entrada al Fons Monetari Internacional que defensa el govern. L’argument és que entrar-hi és més barat i permetria d’avalar projectes de caràcter social, com ara l’habitatge, amb un tipus d’interès baix. Una delegació dels socialdemòcrates, formada per Pere López i Jordi Font, s’ha reunit amb la vice-governadora per a l’Estratègia de Desenvolupament Social del Banc de Desenvolupament, l’espanyola Rosa María Sánchez-Yebra, per saber de primera mà com es tramiten els projectes. El cost de l’adhesió és de 3,1 milions d’euros. El president del grup parlamentari socialdemòcrata, Pere López, creu que aquesta adhesió té un cost molt inferior en comparació amb la d’alguns altres organismes pels quals s’ha interessat el govern i que, a més, abasta terrenys que afecten la qualitat de vida dels ciutadans directament, com ara l’habitatge, la protecció social i la mobilitat. En canvi, diuen, l’entrada a l’FMI no respon a les necessitats de la població. La intenció del PS és posar sobre la taula l’adhesió al Consell General mitjançant una iniciativa legislativa. El Banc de Desenvolupament permet de demanar finançament per a projectes no únicament del govern, sinó també dels comuns i d’empreses parapúbliques.

Summary: Els socialdemòcrates no volen que Andorra entri a l’FMI


El president dels Estats Units, Donald Trump, ha acusat d’incompetència a l’ex-ambaixadora a Ucraïna Marie Yovanovitch mentre l’antiga diplomàtica testificava davant el congrés dels Estats Units en el procés per a decidir si s’obre un judici polític al president que porti a la seva destitució. ‘Estem veient una intimidació de testimonis en temps real a càrrec del president dels Estats Units’, ha declarat el president de comitè, el demòcrata Adam Schiff, durant la sessió, després de conèixer els tuits de Trump. ‘Qualsevol lloc on ha estat Yovanovitch ha acabat malament’, ha escrit el president, en un fil de dos missatges on ha criticat el currículum de la diplomàtica: ‘Va començar a Somàlia, i què tal els va anar? Seguim amb Ucraïna, on el president sortint d’Ucraïna va parlar d’ella en termes desfavorables durant la segona conversa que vam tenir’, va piulet. Everywhere Marie Yovanovitch went turned bad. She started off in Somalia, how did that go? Then fast forward to Ukraine, where the new Ukrainian President spoke unfavorably about her in my second phone call with him. It is a U.S. President’s absolute right to appoint ambassadors. — Donald J. Trump (@realDonaldTrump) November 15, 2019 Només ser informada del piulet, Yovanovitch ha qualificat el missatge com una maniobra de pressió. ‘No sé el que el president està intentant fer però crec que està intentant intimidar-me’, ha declarat. ‘I no crec que jo hagi tingut mai el poder d’empitjorar una situació, ni a Mogadiscio ni en altres llocs. El que sí que crec és que he millorat les coses, i és demostrable’, ha afegit. Fins al moment del piulet, Yovanovitch estava explicant els seus últims dies com a diplomàtica a Ucraïna, on va ser sotmesa, acusa, a una campanya de desprestigi encapçalada per l’advocat del president estatunidenc i ex-batlle de Nova York, Rudolph Rudy ‘Giuliani. Yovanovitch va considerar que els seus esforços per acabar amb la corrupció a Ucraïna podrien haver perjudicat alguns socis de l’ex-batlle al país. ‘Recordo la nit en la qual alts càrrecs d’Estats Units em van dir que no serien capaços de protegir-me. Sembla que seguien les ordres de la Casa Blanca. Va ser terrible. No esperava que la meva carrera acabés així’, va declarar Yovanovitch, que va abandonar el càrrec el 20 de maig, després de gairebé tres anys al capdavant de l’ambaixada. El nom de Yovanovitch va aparèixer durant una trucada entre els dos dirigents, ocorreguda el 25 de juliol, un mes després de la sortida de la diplomàtica. En ella, Trump va descriure a la diplomàtica com a ‘males notícies’. En resposta, Zelenski va agrair al president nord-americà que ‘fos el primer a dir-li que era una mala ambaixadora’.

Summary: Els demòcrates acusen Trump d’intimidar en ple procés de destitució l’ex-ambaixadora a Ucraïna


El president de la Generalitat, Ximo Puig, ha anunciat una reunió dimarts que ve amb la ministra d’Hisenda espanyola, María Jesús Montero, a qui exigirà una solució ‘immediata i legal’ per a les entregues a compte a les comunitats perquè ‘és absolutament necessari per a garantir la tresoreria i el bon funcionament les arques’ del govern valencià. Així s’ha expressat avui el president en una conferència de premsa, on ha explicat que oferiran diferents solucions al govern espanyol, encara que ha puntualitzat que sembla que l’executiu l’està trobant. L’acte ha tingut lloc després de reunir-se amb el president de la Diputació de Castelló, José Martí. Puig ha afirmat que no ha mostrat ‘cap tebiesa’ enfront del govern en funcions de Pedro Sánchez en matèria de finançament. ‘El to reivindicatiu l’hem mantingut, governe qui governe’, ha subratllat, i ha recalcat que no hi haurà ‘cap retallada en els interessos generals dels drets dels valencians’. Respecte a la convocatòria del Consell de Política Fiscal i Financera (CPFF), Puig ha reiterat que no s’ha de fer ‘partidisme’ amb aquesta qüestió, ja que tots els grups parlamentaris de les Corts han de tenir una ‘posició unànime’. Així mateix, ha assegurat que mai ha dit que no vulgui la celebració d’aquest CPFF però ha recalcat que el que pretén és que es resolgui el problema, i per a això mantindrà el dimarts la reunió amb Montero. Segons com vagi aquesta trobada, ha dit, ‘buscarem altres vies si no hi ha solució satisfactòria’, entre les quals no solament està la del CPFF sinó que existeixen ‘altres més interessants i efectives’, que no ha concretat.

Summary: Puig demanarà a Montero una solució ‘immediata’ al deute de l’estat espanyol


La vice-presidenta del congrés espanyol, Celia Villalobos, ha tingut una tensa discussió amb el dirigent de Podem, Pablo Iglesias, durant la jornada de portes obertes de la cambra. La topada ha estat emesa en directe per TVE i RNE. Villalobos era entrevistada per RNE, i s’ha adreçat al dirigent de Podem, que esperava torn per ser entrevistat. Aleshores han començat a discutir: Villalobos li ha dit: ‘Puc ser la teva marea, benvingut a la realitat.’ I ha afegit: ‘Quan sigueu aquí estarem d’acord en moltes coses.’ Iglesias li ha parlat de corrupció, i Villalobos li ha respost: ‘Vés amb compte amb les paraules . Jo he estat batllessa i ministra i m’ofens quan em dius que en el meu partit hi ha hagut corrupció.’ Quan la discussió pujava de to, Villalobos ha convidat el dirigent de Podem a continuar-ne parlant més endavant al bar del congrés. ‘Amb els gintònics a dos euros?’, li ha respost Iglesias.

Summary: Enganxada en directe al congrés espanyol entre Celia Villalobos i Pablo Iglesias


PARÍS, 4 (EUROPA PRESS) Marine Le Pen, líder de la ultradreta francesa i candidata del Front Nacional a les eleccions presidencials d’aquest any, ha defensat la necessitat que França i la resta de països de la zona euro tornin a les seves respectives monedes nacionals, tot i que ha assenyalat que aquestes estarien vinculades a una estructura monetària semblant a l’ECU, predecessor de l’euro. “L’ECU va existir al costat de les monedes nacionals”, ha apuntat Le Pen en declaracions recollides per Reuters a París, on la líder de la ultradreta gala ha defensat que aquesta convivència no tindria conseqüències negatives per al dia a dia dels ciutadans francesos. Alhora, Le Pen ha plantejat que el deute nacional francès hauria de ser redenominat en la nova moneda nacional del país. L’ECU era una cistella de monedes formada per la suma de quantitats fixes de 12 de les 15 monedes dels estats membre de la Unió Europea. El valor de l’ECU es calculava com a mitjana ponderada del valor de les divises que l’integraven.

Summary: França.- Marine Le Pen advoca per tornar al franc i reemplaçar l’euro per un nou ECU


Diumenge a la tarda, una activista anomenada Francesca va enviar un missatge de text a una quarantena de persones, entre les quals membres del moviment dels indignats i de Barcelona en Comú. ‘Aquest és un missatge important sobre Grècia  Aquests nois reunits ara a l’Eurogrup, tots fan anar Twitter i es mereixen que algú els digui que han d’arribar a un tracte amb Tsipras i deixar de voler-lo enderrocar’. Poca estona després, naixia a Barcelona l’etiqueta #ThisIsACoup (‘Això és un cop d’estat’), que de seguida va esdevenir tendència a la xarxa social, on continua essent una de les etiquetes més utilitzades. La primera persona que apareix a Twitter fent anar l’etiqueta és@smaccarone, un professor de matemàtiques i física de Barcelona. Tot i que ell mateix ha volgut aclarir que es tractava d’una campanya col·lectiva. CLARIFICATION: #ThisIsACoup is a collective campaign by indignados, activists from @bcnencomu and social movements. — Sandro Maccarrone (@smaccarrone) July 13, 2015 Fa unes hores, el mateix Sandro Maccarrone ha difós un comunicat on s’explica com es va gestar i difondre l’etiqueta #ThisIsACoup: El grup d’activistes havia estat fent servir Telegram per a organitzar una conferència a Barcelona, la #GlobalRevExp, i van decidir donar suport a la proposta de Francesca, que proposava de fer servir l’etiqueta #SaveGreece. ‘Som activistes en línia i investigadors dels moviments socials en xarxa de tot el món, activistes del moviment dels indignats espanyols i membres de la plataforma ciutadana Barcelona en Comú’, expliquen. Una hora després d’haver rebut el missatge de Francesca un altre usuari va respondre proposant una etiqueta ‘més agressiva’, com ara #ThisIsACoup. Una etiqueta que també vol ser un gest de complicitat amb l’egípcia #NotACoup, que va ser tendència el 2011 durant la primavera àrab. Diumenge a les vuit del vespre, aquest mateix grup d’activistes van fer córrer informació bàsica sobre la campanya a través de grups de telegram, WhatsApp i Facebook. Una hora més tard, la batllessa de Barcelona, Ada Colau, feia un piulet amb l’etiqueta, cosa que la disparava al primer lloc de la llista de ‘trending topics’. Grecia quiere estar en Europa, quiere pagar deuda y negociar. Pero quiere tb respeto, democracia y DDHH. Yo estoy con Grecia #thisIsACoup — Ada Colau (@AdaColau) July 12, 2015 A partir d’aleshores, l’etiqueta es començava a fer servir arreu del món i l’economista Paul Krugman publicava, a quarts d’onze de la nit, un article al New York Times on afirmava ‘The trending hashtag #ThisIsACoup is exactly right’. Una etiquea que va néixer ahir a Barcelona i que en poques hores ha esdevingut mundial. ‘El mèrit del seu èxit és col·lectiu’, diuen en aquest comunicat els activistes de #GlobalRevExp: ‘Expressa un sentit comú de la importència dels ciutadans davant els poders financers globalitzats.’

Summary: #ThisIsACoup: l’etiqueta global que va néixer a Barcelona


El ministre d’Afers exteriors espanyol, Josep Borrell, ha afirmat des de Buenos Aires que ‘òbviament Espanya no presentarà disculpes’ per la conquesta i la colonització de Mèxic, tal com ha demanat el president mexicà, Andrés Manuel López Obrador. Per a Borrell, és ‘una mica estrany que en aquest moment es plantegi demanar disculpes sobre esdeveniments que van passar fa 500 anys’. I ha fet aquesta comparació: ‘Espanya no demanarà a la República Francesa que presenti disculpes pel que van fer els soldats de Napoleó quan van venir a envair Espanya’, ni tampoc els francesos exigeixen, ha dit, ‘disculpes als italians per la conquesta de la Gàl·lia per Julio César‘. El cap de la diplomàcia s’ha expressat així en declaracions a Buenos Aires, que acompanya als reis espanyols en el seu viatge d’estat a l’Argentina, i les seves paraules han estat difoses per fonts de la Moncloa. Això sí, ha insistit que ‘cal mantenir la millor relació entre els pobles, l’espanyol i el mexicà’, que comparteixen un vincle molt profund i que compren múltiples àmbits. ‘Cal passar per sobre aquests plantejaments que el Govern espanyol ja va dir aquest dilluns que rebutjava absolutament’, ha remarcat Borrell.

Summary: Borrell diu que ‘òbviament’ no es demanarà perdó a Mèxic per la conquesta


La candidata del PDECat a la batllia de Barcelona a les eleccions municipals del 2019, Neus Munté, vol liderar una ‘llista transversal i unitària’ de totes les formacions independentistes. Així ho ha expressat en la presentació del seu projecte de la ciutat, en un acte aquest vespre als jardins del Recinte Modernista de Santa Pau, davant més de 800 persones. Munté calcula que una candidatura unitària amb ERC, la CUP i el projecte de Jordi Graupera pot vèncer l’actual batllesa i líder de Barcelona en Comú, Ada Colau, i frenar el creixement de Ciutadanss. D’altra banda, Munté també confia en incorporar les sensibilitats de JxCat, segons que han explicat fonts de la candidatura. En cas que fracassi la llista unitària, i que el PDECat s’hagi de presentar en solitari, la candidatura s’anomenaria ‘JxCat-Barcelona’. Munté ha presentat el logotip i el lema de la campanya: ‘Remuntem Barcelona!’, amb les lletres ‘munte’ destacades damunt un fons groc. La candidata s’ha conjurat per sumar les diverses sensibilitats de l’independentisme en el seu projecte: ‘Pertanyo a una formació política que ha fet llistes unitàries, i ho volem tornar a intentar. Treballaré per sumar amb una candidatura que sigui guanyadora per a Barcelona’, ha argumentat. Munté també ha aprofitat la conferència per entrar al cos a cos contra Colau, de qui ha dit que ha centrat el seu mandat ‘més en la ideologia que en les persones’. Ha afegit: ‘Em trobo cada dia persones que em demanen que evitem que torni a posar-se al capdavant de la nostra ciutat. Massa gesticulacions, ben pocs resultats. Temps perdut, deixadesa’. Sobre Ciutadans, ha criticat que és un partit ‘profundament contrari als trets més essencials del país i la ciutat’. Així mateix, Munté també ha tingut paraules per a l’ex-conseller d’Interior Joaquim Forn, empresonat a Estremera, i que va ser tinent de batlle del 2011 al 2015, i regidor del 1999 al 2017. Primeres propostes Pel que fa al pla de govern, Munté ha dit que vol col·laborar amb la Generalitat i trobar un acord amb els agents socials per a establir un salari mínim de ciutat. S’ha declarat més partidària dels eixos verds que no pas de les superilles: ‘Des de l’alcaldia impulsaré un model de ciutat més habitable, saludable i amable, al servei de les persones’. ‘Hem de deixar de planificar només en clau de mandat i planificar a vint anys vista i ho hem de fer per tot el cicle vital de la persona’, ha afegit, i ha destacat que cal assolir un acord sobre el model de les escoles bressol. Munté també vol que Barcelona segueixi sent un pol d’atracció de negocis, de fires, de congressos, d’esdeveniments esportius internacionals i de turisme de qualitat. ‘Volem ser la porta logística del sud d’Europa i, per això, ens cal el corredor del Mediterrani, volem ser capital de les TIC i la internet de les coses, volem ser seu de congressos i fires, volem ser ciutat de cultura, de recerca i coneixement’, ha explicat. L’ex-consellera de Governació Meritxell Borràs ha estat l’encarregada de presentar Munté en l’acte, que ha servit per fer una demostració de força de la candidata. També hi han assistit diferents consellers de l’actual executiu, com el titular de Polítiques Digitals i Administració Pública, Jordi Puigneró, el cap del departament de Territori i Sostenibilitat, Damià Calvet, o el d’Interior, Miquel Buch. També hi han anat representants de la direcció nacional del PDECat, com Marta Pascal i David Bonvehí; diputats de JxCat; l’ex-president del govern Artur Mas; i regidors d’altres formacions com el tercer tinent de batlle, Jaume Asens, Carmen Andrés (PSC) o Jordi Coronas (ERC), i tots els regidors del PDECat, així com els ex-consellers Ferran Mascarell i Francesc Homs; representants d’Òmnium i l’ANC; la muller de Forn, Laura Masvidal. També hi han anat membres de diverses entitats, associacions, empreses i plataformes de Barcelona.

Summary: Munté vol encapçalar una ‘llista transversal i unitària’ de les formacions independentistes per vèncer Colau i frenar Cs


La consellera d’Empresa i Coneixement, Àngels Chacón, ha confirmat que assistirà a la gala de Foment del Treball de dijous al vespre, a la qual també aniran sis ministres del govern espanyol, però no es quedarà a sopar en ‘solidaritat’ i per ‘respecte’ a la vaga de fam de Jordi Sànchez, Jordi Turull, Josep Rull i Joaquim Forn. Chacón ha explicat que és una ‘decisió personal’. La consellera d’Empresa ha assegurat que encara no sap quins consellers hi assistiran ni si faran el mateix en relació al sopar però creu que els de JxCat prendran la mateixa decisió. D’altra banda, Chacón ha explicat que el govern està treballant perquè divendres hi hagi reunions entre els consellers i els ministres de Pedro Sánchez, coincidint amb la celebració del consell de ministres a Barcelona. Chacón ho ha dit aquest dimarts després de reunir-se amb entitats de comerciants a la seu del departament d’Empresa. La consellera ha defensat que les reunions amb els ministres han d’abordar ‘contingut’ perquè no siguin ‘purament d’aparador’. Entre els temes a tractar, també ‘la situació complexa i injusta’ que viu Catalunya, segons ha explicat la consellera d’Empresa. Sobre l’assistència al lliurament de les Medalles d’Honor i dels XI Premis Carles Ferrer Salat de la patronal catalana de les grans empreses, Chacón ha dit que creu que la resta de consellers de JxCat també optaran per no sopar, perquè ja ho estan fent a altres esdeveniments. La consellera d’Empresa ha remarcat que es tracta d’una decisió personal de ‘coherència’ amb sí mateixa però ha respectat que es facin sopars de Nadal.

Summary: La consellera d’Empresa anirà a la gala de Foment el 20-D però no soparà per ‘respecte’ a la vaga de fam


El president dels Estats Units, Barack Obama, ha dit davant el rei espanyol, Felipe VI, que els Estats Units estan profundament compromesos a mantenir la relació amb ‘una Espanya forta i unida’, expressió que hom ha interpretat com una referència a la situació de Catalunya. Obama s’ha reunit amb el rei espanyol durant una mitja hora a la Casa Blanca. La diplomàcia espanyola ha arrencat aquesta frase després de fer tant com ha pogut perquè Barack Obama es pronunciés contra la independència de Catalunya. El govern espanyol desitjava que enviés un missatge contra un possible estat català en la compareixença davant els mitjans de comunicació. Hi hagué una situació molt semblant l’any passat, quan Mariano Rajoy es va reunir amb Obama al despatx oval de la Casa Blanca i va dir que Catalunya no seria independent. El govern espanyol va instar els periodistes espanyols a fer la pregunta, però Obama va evitar de respondre-la i va cedir la paraula a Rajoy (Informació detallada d’aquells fets). Aquesta pressió del govern espanyol arriba després de l’èxit diplomàtic del govern català, que la setmana passada va aconseguir un pronunciament de la Comissió d’Afers Europeus del congrés nord-americà a favor de l’autodeterminació de Catalunya. El Congrés dels Estats Units va rebre una delegació de la Generalitat de Catalunya per tenir informació directa sobre el procés d’independència. Representants del govern es van reunir amb membres de la comissió parlamentària nord-americana per explicar-los com encaren el procés cap a la independència i les eleccions del dia 27. Després de la trobada, diversos congressistes es van mostrar favorables al dret d’autodeterminació de Catalunya. Cal tenir en compte que, segons el sistema polític i legal dels EUA, Obama no pot signar tractats internacionals sense l’autorització del Senat.

Summary: Barack Obama diu que vol una Espanya ‘forta i unida’


Rafael Bengoa (Caracas, 1951) és un dels principals experts mundials en gestió sanitària. És considerat un dels pares del servei basc de salut (Osakidetza) i ha estat director de Sistemes de Salut de l’OMS. A més, va ser conseller de Salut del govern de Patxi López i assessor de l’ex-president dels EUA Barack Obama. Parlem amb ell sobre la gestió del coronavirus 2019 a l’estat espanyol, la qual considera que és bona, però avisa que el pic de la malaltia és imprevisible. ‘És molt difícil fer projeccions amb el coronavirus, anem batalla a batalla’, diu. —És possible preveure quan serà el pic de contagis a l’estat espanyol? —Encara és imprevisible, perquè aquest virus, a diferència del SARS-CoV, sembla que es pot contagiar de manera asimptomàtica. Això és important perquè vol dir que hi pot haver moltes persones infectades que, sense saber-ho, en van infectant moltes altres. Per això cal que tota persona que tingui un primer senyal de símptomes es posi en contacte amb les autoritats per començar a tallar la possible cadena. —Com valoreu l’actuació fins ara del govern espanyol i de les autonomies més afectades? —Considero que actuen bé. Després de les epidèmies del SARS, el MERS, l’Ebola i l’H1N1, l’Organització Mundial de la Salut ha tingut múltiples reunions amb tots els països i d’aquí n’ha sortit un protocol d’actuació. És un protocol d’àmbit internacional que regula quan s’han de declarar els estats d’epidèmia, pandèmia, etc. Però també assenyala les hipòtesis segons les quals els països han de decidir quan són en fase de contenció, de reculada o de mitigació. El govern de l’estat espanyol i els de les comunitats actuen en funció d’aquests processos establerts i, per tant, crec que les mesures que s’han pres són correctes. —Tenint en compte la suspensió del Mobile World Congress fa unes setmanes i que l’estat francès ja fa dies que aplica mesures contundents, s’ha criticat el govern espanyol per no haver pres decisions més dràstiques, com ara evitar concentracions com la del 8-M a Madrid. —Aquí es va cas per cas. La situació a Espanya no és exactament igual que a França. Criticar ara és fer un judici. No tenim tota la informació que se centralitza al Ministeri de Sanitat, no som en la mateixa situació òptima per a prendre decisions. Per tant, s’han de respectar les decisions i les mesures preses. Jo recordo que, com a conseller, em va tocar entomar l’H1N1 i qualsevol actuació sempre era criticada. Massa d’hora, massa tard, excessiva… Una cosa clara és que d’aquesta epidèmia, n’aprendrem. Sobre quan s’ha d’actuar i quines coses cal afinar. Però ja sabem que en aquells països on s’ha actuat amb molta força i rapidesa, com ara a la Xina, Hong Kong i Singapur, ja es va controlant l’epidèmia. A la Xina, per exemple, es comencen a desmuntar els hospitals que s’havien creat per combatre la malaltia. Hem d’aprofitar la situació per aprendre, i al final de l’epidèmia veure si cal reconsiderar els protocols d’actuació i endurir-los. De moment, se segueixen els passos dissenyats en l’àmbit internacional. —Per què hi ha hagut tants contagis, a Madrid? —No se sap, però les epidèmies tenen una transmissió més efectiva quan hi ha aglomeracions de gent. El fet que aquest coronavirus sigui molt contagiós, que existeixi la transmissió asimptomàtica i les aglomeracions pròpies d’una gran ciutat com Madrid explicarien que s’hagin creat les condicions perquè s’expandeixi, igual com ha passat en algunes parts d’Itàlia. —Ara que esmenteu Itàlia, és possible que s’acabi decretant l’aïllament de Madrid com a la Llombardia? —Això és molt lluny, perquè no som en un estat de transmissió comunitària tan ampli com passa a Itàlia, que ha hagut d’anar endurint les decisions perquè no tenia els clústers o brots tan ben identificats com nosaltres. La situació allà és de disseminació comunitària total. A Espanya, en canvi, el procés que s’ha seguit ha estat identificar les persones infectades i els seus contactes per a contenir-ho. Però quan això ja no és possible, perquè hi ha massa gent infectada i no és possible identificar tots els contactes, com passa a Madrid, el País Basc o La Rioja, s’entra en una altra fase, en què s’han d’aplicar mesures sobre una comunitat o una ciutat, però no d’aïllament en massa, sinó en el sentit de reduir les interaccions personals. És a dir, mesures de distanciament social, prohibir de grans concentracions, quarantenes concretes i tancaments de col·legis. —Què ha fallat a Itàlia perquè hi hagi aquesta disseminació total? —És difícil de dir, perquè no en tenim tota la informació, però sospito que en casos d’epidèmies com l’actual, hi ha països més preparats que uns altres per fer intervencions ràpides sobre els clústers que comencen a sorgir. No m’atreveixo a afirmar que sigui el cas italià, però quan no actues amb celeritat sobre aquests punts, hi ha el risc que la situació se’n vagi de mare. —Heu descartat l’aïllament de ciutats com Madrid, però quina mena de mesures podrem veure aviat? —És molt difícil de fer projeccions, aquí anem batalla a batalla. Però com he dit, sí que sabem que allà on s’actuat ràpidament i bé s’aconsegueix de controlar el virus. Ara bé, els efectes de les mesures no és immediat. No sabrem si decisions com limitar les concentracions a mil persones són prou o no fins d’aquí a uns dies, quan vegem si les xifres es redueixen. De moment, hem de preveure que hi haurà més casos, perquè no sembla que hàgim arribat encara al pic de la malaltia. Sí que voldria recordar una cosa que sembla que la gent no té gaire interioritzada. —Endavant. —Les mesures, siguin toves o dures, encara que no aconsegueixin de contenir completament l’epidèmia, sí que en retardaran la transmissió comunitària i, per tant, rebaixaran la duresa de l’impacte. És a dir, en el pic de la malaltia limitaran els contagis i els morts. I això és molt important en aquesta mena de situacions. —Creieu que hi ha alarma social? —El fet que estiguem una mica concernits en una situació d’epidèmia/pandèmia és bo. Per què? Doncs perquè és la comunitat, que ens ajuda a controlar l’epidèmia. No és una qüestió només de les autoritats i els metges. L’epidèmia es controla gràcies a l’actitud responsable d’individus que s’aïllen, que fan la seva pròpia quarantena, quan estan afectats o tenen símptomes. —La consellera de Sanitat, Alba Vergés, va explicar dilluns que la Generalitat es preparava per a un eventual col·lapse del sistema sanitari. Creieu que és possible? —No. Ho dic així de contundent perquè a Itàlia, malgrat les xifres de contagis i de morts que tenen, no parlen de col·lapse del seu model assistencial. Nosaltres podem reconfigurar perfectament els serveis dins els nostres hospitals, retardant certes llistes d’espera de casos no urgents, per a respondre amb garanties als malalts pel coronavirus, perquè de moment continuaran augmentant. Aquesta flexibilitat, i vull que això quedi clar, és completament compatible amb l’assistència de casos greus com ara infarts, càncers, etc. —Les retallades que ha patit el sistema sanitari arran de la crisi no dificultaran la resposta al coronavirus? —Les retallades han tingut un efecte debilitador, evidentment, però també és veritat que s’han començat a revertir. De tota manera, tinc l’esperança que després d’aquesta epidèmia hi hagi una gran conscienciació social de la importància de tenir un sistema de salut públic fort i resilient amb els recursos adequats. Sobretot perquè d’aquí a quatre o cinc anys tornarem a tenir una epidèmia similar. Hem d’aprendre a mirar a llarg termini, és a dir, a invertir temps i diners entre epidèmies, no pas quan la tenim a sobre. —Què podem aprendre de la Xina? —El 2003, els xinesos van aprendre de seguida que havien de ser més transparents, que havien d’actuar amb més celeritat sobre els focus i que a vegades cal decretar intervencions a ciutats o regions senceres. Recordem que, fins i tot, van tancar Pequín, la capital, on viuen vint-i-dos milions de persones. En aquest aprenentatge, els xinesos, disset anys després, han actuat millor i també amb molta duresa a Wuhan i altres zones. Això ha funcionat i ho hem de saber. I s’ha d’afegir que països que han fet coses similars, com Hong Kong i Singapur, també han obtingut bons resultats. Bàsicament, allà on s’ha prioritzat la salut per sobre de l’economia s’ha encertat. I ara, pel que sé, a Hong Kong i a Singapur l’economia torna a arrencar amb força. Què en podem aprendre? Doncs que en aquesta mena d’epidèmies hem d’actuar molt de pressa i, a vegades, amb un toc autoritari. —Però això pot arribar a presentar un debat ètic. Pot una democràcia prendre mesures tan dràstiques com la Xina? —Crec que una democràcia només ha de fer una cosa similar en casos d’una mortalitat altíssima. Sigui com sigui, se n’haurà de parlar després d’aquesta epidèmia, que serà quan s’hagin de revisar els protocols i decidir si ens cal un model més autoritari, com ha fet la Xina, davant una possible epidèmia amb un índex més alt de mortalitat. —Us voldria preguntar pel cas alemany. Com és que té una mortalitat tan baixa malgrat unes xifres de contagi similars a Espanya i França? —A banda d’haver actuat amb prestesa, és possible que els brots siguin en zones on hi ha una demografia amb menys persones pluripatològiques i envellides que en els casos espanyol, francès i italià. De tota manera, això no ho sabrem del cert fins més endavant, quan l’epidèmia remeti. Però no són immunes, aquesta setmana han registrat els primers morts i la xifra creixerà. La comparació entre països és molt complexa, perquè els brots i els grups poblacionals no són iguals a tot arreu. Dit això, és veritat que hi ha un denominador comú entre les víctimes, els malalts pluripatològics i envellits. —Heu destacat la importància del sistema sanitari públic per a fer front a l’epidèmia. Què pot passar als Estats Units, on ja hi ha més d’un miler de contagis? —Als Estats Units, el president va fer prevaldre la borsa per davant de la vida i la salut dels ciutadans. A més, deia públicament que no passava res. Però sí que passava. El problema més greu és que als EUA hi ha vint-i-set milions de persones sense cobertura sanitària, cosa que equival a uns vuit milions d’espanyols sense accés a la sanitat. Imagineu-vos com seria controlar els brots actuals si una part dels madrilenys, els bascs o els riojans no tinguessin cobertura. Seria molt difícil, per dir-ho suaument. Però encara n’hi ha més. Als Estats Units passa una cosa ridícula, però també greu. Es demana a la gent que paguin cinquanta euros per fer-se el test del coronavirus i, si donen positiu, han de pagar 3.000 o 4.000 euros per a l’ingrés. És evident que la gent que no té cobertura no anirà a comprovar si té la malaltia, i això pot causar molts problemes per a contenir el virus. —Finalment, creieu que el virus pot ser estacional? —És massa d’hora per dir-ho, però hi ha experts que estudien què pot passar a l’hemisferi sud d’aquí a tres o quatre mesos. Hi ha alguns virus que no són estacionals i es queden entre nosaltres. El virus de la grip és estacional, en el sentit que li agrada el fred i és molt més prevalent a l’hivern, però tu pots agafar la grip en ple agost, perquè el virus circula igualment. De moment, no sabem quin comportament tindrà aquest virus, però en general els coronavirus sembla que tenen un comportament estacional i que reaccionen a la calor i a la llum del sol. Per a l’evidència definitiva, caldrà esperar uns mesos.

Summary: Rafael Bengoa: ‘Encara no hem arribat al pic de la malaltia’


L’empresari Jordi Just ha estat escollit per unanimitat nou president de la Cambra de Comerç de Reus, en substitució d’Isaac Sanromà, que ha ocupat el càrrec des de 2006. Just ha rebut el suport de la totalitat del nou plenari de la Cambra. La corporació ha escollit també a Àgata Girbes i Jaume Batista com a vice-presidents i Francesc Lari com a tresorer. El nomenament de Just és conseqüència de l’acord entre les dues plataformes que havien anunciat la intenció de presentar-se a les eleccions i que finalment es van fusionar en una única candidatura. En virtut d’aquest acord, Just serà president els primers tres anys, mentre que l’empresària Àgata Girbes agarà el relleu el quart i darrer any del mandat. En el seu parlament, Just ha posat èmfasi en ‘seguir cohesionant les forces empresarials del territori per tenir més força a l’hora de perseguir els nostres objectius’. El nou president de la Cambra s’ha mostrat partidari ‘d’aixecar el to en la defensa dels interessos de l’empresariat i la recerca de solucions als dèficits de competitivitat com les infraestructures pendents’. Per la seva banda, Àgata Girbes, ha posat el focus en ‘articular una Cambra moderna, al servei de les persones i de les empreses’. Girbes ha remarcat línies mestres com ‘l’optimització de recursos, l’economia circular, el medi ambient i els nou paradigma de les empreses connectades en xarxa o la igualtat’. Segons Girbes ‘hem de liderar una veritable transformació que tingui com a valors la transversalitat, la transparència la sostenibilitat i el respecte a les persones i a l’entorn”. Tot plegat, “amb un equip multigeneracional, complementari i que aglutina un ampli ventall de competències’. A l’acte també hi ha pres part la secretària general del Departament d’Empresa de al Generalitat, Marta Felip, que ha destacat la renovació consensuada de la Cambra de Reus i ha constatat que ‘amb aquest nou equip, la Cambra de Reus té projecte i és un projecte actual, a mida dels temps que vivim’. Felip ha aprofitat per recordar que la Generalitat treballa en la nova Llei de Cambres de Comerç de Catalunya, un nou marc normatiu que ha de fixar ‘el rol d’aquests ens al país, actualitzant-lo, i també preveient el seu finançament en tant en quant presten serveis públics’.

Summary: Jordi Just pren possessió com a nou president de la Cambra de Comerç de Reus


El Tribunal Suprem britànic ha expressat el seu rebuig a la llei de l’avortament d’Irlanda del Nord per considerar que és incompatible amb la Convenció Europea de Drets Humans, si bé ha reconegut que no té competències per dictar una fallada que obligui a canviar la norma. Irlanda del Nord és l’única part de Regne Unit que té una legislació tan restrictiva en matèria d’avortament, permetent únicament aquesta pràctica quan la vida de la mare corre perill. La seva posició s’ha quedat encara més aïllada després que Irlanda recolzés en referèndum la retirada de la prohibició de l’avortament. Els activistes defensors del dret a l’avortament han assegurat que la declaració del Suprem sobre la incompatibilitat de la llei nord-irlandesa de l’avortament amb la Convenció Europea de Drets Humans suposa una ‘decisió fonamental’ i hauria de portar al govern britànic a impulsar la seva reforma. Per la seva banda, els grups antiavortistes han dit que la declaració de l’alt tribunal no implica cap requeriment d’acció. Quatre dels set jutges del Tribunal Suprem han estat els que han considerat que la llei de l’avortament d’Irlanda del Nord és incompatible amb la Convenció Europea de Drets Humans. No obstant això, una majoria diferent integrada també per quatre jutges dels set ha dit que la Comissió de Drets Humans d’Irlanda del Nord, que es proposa reformar la llei, no té competències per assumir la tasca. ‘Com a tal, el tribunal no té jurisdicció per fer una declaració d’incompatibilitat en aquest cas’, ha assegurat el Suprem, en un comunicat sobre la seva decisió. La Comissió de Drets Humans d’Irlanda del Nord havia argumentat que la llei hauria de canviar-se per permetre els avortaments en els casos en els quals l’embaràs sigui conseqüència d’una violació o un incest o en casos de malformacions greus. La Comissió ha celebrat la declaració del Suprem sobre la incompatibilitat de la norma en relació a la Convenció Europea però ha lamentat que digui que no pot assumir aquest cas. Altres activistes s’han sumat a la Comissió per reclamar al govern britànic que actuï al més aviat possible per canviar la norma. ‘Aquesta és una decisió fonamental que confio que porti a canvis que milloraran les vides de les dones a Irlanda del Nord i l’atenció que rep’, ha armat en un comunicat Breedagh Hughes, directora per a Irlanda del Nord del Col·legi Real de Matrones. El Parlament d’Irlanda del Nord té competències per canviar la legislació en matèria d’avortament. La càmera va rebutjar legislar en cas de violacions o malformacions greus el febrer de 2016 i des de gener de 2017 no ha tornat a reunir-se.

Summary: El Suprem britànic diu que la llei nord-irlandesa de l’avortament va contra la Convenció Europea de Drets Humans