Avui han corregut notícies falses sobre l’acte de Ciutadans a Altsasu. Una periodista de LibertadDigital ha difós aquest vídeo en un piulet en què deia que els manifestants que protestaven per la concentració de l’extrema dreta havien tirat pedres al seguici de Rivera. Al vídeo no se n’hi veu cap, de pedra. Lanzan piedras contra la furgoneta en la que llega Rivera pic.twitter.com/NhNc8xdGSH — Míriam Muro Martínez (@MiriamMuroM) 4 de novembre de 2018 La policia foral de Navarra, responsable de la seguretat de l’acte, ha explicat a continuació que no hi havia hagut llançament de pedres en cap moment però, malgrat això, Ciutadans ha mantingut aquesta versió, que ha troba el ressò que esperaven a les xarxes socials i en determinats mitjans. Ací teniu el piulet d’un dels parlamentaris més destacats de Ciutadans, tampoc sense cap prova: Pues en mi minibus impactaron dos piedras. En la furgoneta q iba delante y llevaba a Albert Rivera otras dos y los mecheros volaban desde q bajamos de ellos. Yo solo veía Guardias Civiles. A la Policia Foral solo la vi al finalizar el acto. https://t.co/IgnIZ61uPM — Miguel Gutiérrez (@MGutierrezCs) 4 de novembre de 2018 I ací, finalment, el fragment de vídeo d’Albert Rivera que moltes televisions han reproduït en un primer moment, en què legitimitava així la ‘realitat alternativa’ que el partit vol fer creure. A mesura que passava el dia i es comprovava que no hi havia hagut pedres, els mitjans han anat retirant la notícia que, tanmateix, ja ha arribat als espectadors i ha fet l’efecte que volien que fes. 🇪🇸 @Albert_Rivera “Todas las ideologías caben en democracia siempre que respeten la Constitución y las reglas de juego; estoy dispuesto escuchar a los que nos han tirado piedras, pero no estoy dispuesto a que nos tiren piedras” #AlsasuaCiudadana pic.twitter.com/whceYrDPhm — Ciudadanos (@CiudadanosCs) 4 de novembre de 2018

Summary: Ciutadans s’inventa una agressió amb pedres a Altsasu però aconsegueix fer creure que ha passat


Nou tomb en la política d’aliances dels socialistes. Fins ara, el PSPV només prenia en consideració pactes amb els socis del Botànic, és a dir Compromís i Unides Podem. Però ara pot canviar per la pressió de la direcció del PSOE a Ciutadans perquè accepti acords de govern en municipis i comunitats autònomes que excloguin Vox i, de rebot, el Partit Popular. Aquest canvi d’estratègia pot afectar Alacant, on diumenge el PP i el PSPV van empatar a 9 regidors. L’esquerra no hi té majoria absoluta, però PP, Ciutadans i Vox, sí. El secretari general del PSPV, Ximo Puig, ha ofert generositat a la formació d’Albert Rivera si no permet que sigui l’extrema dreta que decideixi. El secretari d’Organització, José Muñoz, ha estat més concret i els ha ofert de pactar tant la batllia de la ciutat com a la diputació per tal que Vox no entri al govern. Ciutadans respon que aquesta negociació s’abordarà en el comitè específic de la direcció estatal del partit per a dissenyar l’estratègia global de pactes i valorar la situació concreta de cada municipi. La decisió dels socialistes d’obrir la porta a pactar amb Ciutadans arriba justament la setmana que comencen les negociacions entre el PSPV, Compromís i Unides Podem per pactar el nou Botànic i la resta d’institucions locals valencianes. De moment, Podem d’Alacant, amb dos regidors, ja ha advertit que només donaria suport a un pacte PSPV-Cs si hi ha coincidència programàtica i ha demanat que no es decideixi a València. La maniobra d’Alacant respon a l’estratègia estatal del PSOE de cercar pactes amb Ciutadans que podria incloure el govern espanyol, si Albert Rivera aixeca el vet. Precisament, Pedro Sánchez es va reunir ahir amb Emmanuel Macron, per visualitzar la seva sintonia i pressionar el referent europeu de Ciutadans per a acostar posicions.

Summary: Puig, disposat a pactar amb Ciutadans a Alacant per frenar Vox


Les concentracions de suport als encausats del 9-N s’han repetit als ajuntaments de tot el Principat. Molts ciutadans han respost d’aquesta manera a la crida de l’Assemblea Nacional Catalana (ANC), Òmnium, l’Associació de Municipis per la Independència (AMI) i l’Associació Catalana de Municipis (ACM). A Girona més de cinc-centes persones s’han concentrat la plaça del Vi per ‘mostrar l’escalf als encausats’, tal com ha dit el batlle de la ciutat, Carles Puigdemont. Hi ha hagut crits d’independència, aplaudiments i s’ha cantat ‘Els segadors’. La plaça del Vi de Girona La plaça de Paeria de Lleida també s’ha omplert de gom a gom. Hi havia més de mig miler de persones, entre les quals representants de CDC, UDC, ERC, la CUP i entitats sobiranistes. Durant l’acte, que ha durat poc més d’un quart, s’ha llegit el manifest de les entitats convocants. Se n’han encarregat els representants de l’ANC, Dolors Ciutat; Òmnium Cultural, Xavier Eritja; i l’Associació Catalana de Municipis, Miquel Buch. Al final, els concentrats han cantat ‘Els segadors’ i han fet crits d’independència i de ‘Ros, botifler’, adreçant-se al paer de la ciutat. A Tarragona, set-cents manifestants han omplert la plaça de la Font. A banda les entitats sobiranistes, també hi havia regidors de CDC, UDC, ERC i la CUP, a més dels diputats electes Germà Bel i Montserrat Palau, de Junts pel Sí. Els concentrats, que han cridat a favor de la independència i contra la justícia espanyola, també han cantat ‘L’estaca’ i ‘Els segadors’. La plaça de la Font de Tarragona, avui al vespre A Mataró, les cinc-centes persones concentrades davant la casa de la vila han alçat paperetes del 9-N durant la lectura d’un manifest en defensa del dret de decidir. Els manifestants han cantat ‘Els segadors’ i han fet crits d’independència, en un breu acte acompanyat de la pluja. Toni Pous, president d’Òmnium Cultural de Mataró i el Maresme, ha dit que era important que els encausats pel 9-N ‘sentissin l’escalf’ de la població en uns moments complicats: ‘Ho van fer amb convenciment i ara ser davant els tribunals impressiona’, ha dit. Una dona mostra una papereta del 9-N, avui a Mataró Les concentracions de suport s’han repetit a més ciutats. A l’Hospitalet de Llobregat s’han aplegat unes dues-centes persones, a Tortosa cent cinquanta, a Manresa un miler i a Terrassa cinc-centes. Vegeu les imatges de la concentració de Terrassa: Més informació sobre aquest tema: –Unes 700 persones es concentren a Tarragona en suport de Mas, Ortega i Rigau –Un miler de persones es concentren a Manresa per manifestar el seu suport a Mas, Ortega i Rigau –Més de 500 persones donen suport a Mas, Ortega i Rigau en una concentració a la plaça del Vi de Girona –Mig miler de persones se solidaritza a Mataró amb Mas, Ortega i Rigau –Més de mig miler de lleidatans omplen la plaça Paeria per expressar el seu suport a Mas, Ortega i Rigau per l’organització del 9-N –Més de 200 persones es concentren a Banyoles com a mostra de suport a Mas, Ortega i Rigau –Unes 200 persones clamen contra les imputacions pel 9-N davant l’Ajuntament de l’Hospitalet de Llobregat –Unes 150 persones es concentren a Tortosa per donar suport a Mas, Ortega i Rigau per la seva imputació pel 9-N

Summary: Concentracions de suport als encausats del 9-N a tot el Principat


Ni referèndum ni presos polítics. Els governs català i espanyol han tancat la primera reunió de la comissió bilateral en set anys amb la constatació de la impossibilitat d’estovar la discrepància de fons que mantenen sobre el futur polític de Catalunya. Tampoc han tancat cap acord per a millorar la gestió de l’autogovern. L’únic consens que han mantingut ha estat a l’entorn d’un calendari. A partir del setembre i fins a final d’any, es reuniran les tres comissions mixtes sectorials i els grups de treball derivats de la bilateral, el màxim òrgan estatutari que regula la relació entre els dos executius, per mirar d’arribar a acords en qüestions com les lleis catalanes recorregudes al Tribunal Constitucional o les inversions en infrastructures. Però tampoc no n’han acordat els ordres del dia. El govern català esperava més gestos. La retirada, per exemple, del recurs que bloca la llei que protegeix el dret de l’habitatge de les persones en risc d’exclusió. L’espanyol ha assegurat que el seu projecte per a Catalunya consisteix a ‘abordar totes les qüestions que s’han abordat en la bilateral’. El conseller d’ d’Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència, Ernest Maragall, s’ha demanat si realment tenien un projecte. Més de tres hores i mitja. ‘Aquest any ha estat tan llarg i intens com la reunió mateixa’, ha exemplificat Maragall. Per a Meritxell Batet, ministra de Política Territorial i Funció Pública espanyola, la trobada ha estat de to ‘cordial’ i franc’. Maragall hi afegia un altre adjectiu. Per al govern català, també ha estat una reunió ‘dura’. El conseller ha dit que eren molt lluny en la manera d’entendre el retorn a la ‘normalitat’. Les delegacions catalana i espanyola esbocinaran ara el diàleg en els organismes de relació previstos a l’estatut. Batet exhibia un volgut tarannà dialogant en contraposició al tancament amb Catalunya de Mariano Rajoy. Maragall no ha amagat les dificultats de mantenir la mà oberta amb Madrid si no hi ha avenços significatius els mesos vinents. ‘Serà difícil, serà dur,’ ha admès. Refús a un grup de treball: ‘No existeix el dret d‘autodeterminació’ Respecte al conflicte polític, es mantenen a anys llum. Batet ha reiterat que ‘no existeix el dret d’autodeterminació’ i que, per tant, no en poden parlar, de la mateixa manera que no interferiran en les decisions judicials pel que fa a la situació dels presos polítics i els exiliats. La part catalana ha proposat la constitució d’un grup de treball paritari entre els dos governs per dialogar sobre el referèndum i els represaliats, però la negativa de l’espanyol ha estat rotunda. Maragall ha explicat que pretenien que la formessin representants institucionals i experts que elaboressin materials amb ‘solvència’ perquè els presidents Quim Torra i Pedro Sánchez en prenguessin les decisions polítiques. Segons Batet, no és ‘pertinent’ crear aquesta comissió en el marc de la bilateral perquè ha d’aplicar el règim constitucional i estatutari, ‘no replantejar-lo’. Fora, tampoc. Per a Maragall, és un ‘error’ que renunciïn a un debat polític que podria exhibir la predisposició del PSOE a dialogar sobre la qüestió en un marc de represa de les relacions entre els dos governs. La petició catalana del referèndum i per a l’alliberament dels presos polítics era a l’ordre del dia amb una redacció eufemística: consideracions de la Generalitat sobre la situació política a Catalunya’ en ‘matèria de drets i llibertats’ i ‘en relació amb les vies de participació democràtica dels ciutadans catalans en les decisions sobre el futur polític’. Batet ha assenyalat que, en tot cas, existeixen les ‘vies democràtiques’ de la reforma de l’estatut i de la constitució espanyola. El govern de Sánchez considera, tanmateix, que l’actual marc estatutari ja ‘dóna a resposta a moltes de les demandes dels ciutadans’. La ministra també buscava un compromís perquè el govern de Torra torni a participar en els òrgans multilaterals. Entre d’altres, el Consell de Política Fiscal i financera, que es va reunir dimarts. La Generalitat no ho garanteix encara. Com més l’empenyen a ser-hi, ha apuntat Maragall, més difícil es fa que hi sigui. El govern espanyol també ha reclamat a la Generalitat que mantingui la ‘neutralitat’ institucional i en l’espai públic. Les subcomissions, fins al desembre Maragall, malgrat tot, no ha volgut posar una data límit per donar per fallit l’intent de diàleg amb el govern de Sánchez. D’aquí al desembre, comissions com la mixta d’afers econòmics i fiscals, la de transferències, la d’infraestructures o la subcomissió de seguiment normatiu, entre d’altres, posaran el termòmetre al compromisos assumits per Batet. Per exemple, el de rebaixar la conflictivitat legislativa amb la Generalitat o el d”atendre’ la disposició addicional tercera de l’estatut, que acota les obligacions del govern espanyol en les inversions en infraestructures i que ha estat reiteradament incomplerta des de la seva entrada en vigor. Sobre les lleis embarrancades al TC, Batet ha assegurat que la prioritat és negociar primer les normes que afecten drets socials. No s’ha compromès, però, a retirar els recursos d’inconstitucionalitat sobre els quals encara s’ha de pronunciar el TC. Considera que poden arribar a acords amb la Generalitat perquè se’n modifiqui la redacció dels articles conflictius. En la comissió mixta de transferències, a més, es plantejarà el traspàs de les competències pendents o a renegociar. Feia set anys que la bilateral no es reunia. No ho va fer mai mentre Mariano Rajoy va ser president del govern espanyol. La darrera vegada va ser el 19 juliol del 2011 a Madrid, amb Manuel Chaves encapçalant la part espanyola i Josep Antoni Duran i Lleida, la catalana. L’Estatut estableix que la bilateral s’ha de reunir un mínim de dos cops l’any i sempre que una part ho demani. En total, però, només ha estat convocada nou vegades. Maragall n’ha presidit la part catalana, al costat del vicepresident del govern, Pere Aragonès, i de la consellera de la Presidència, Elsa Artadi. També hi han assistit el secretari general d’Acció Exterior, Mercè Salvat; el delegat del govern de la Generalitat a Madrid, Ferran Mascarell; el director del Gabinet Jurídic de la Generalitat, Francesc Esteve; i el director general de Relacions Institucionals i amb el Parlament, Aleix Villatoro. Per la part espanyola, a banda de Batet, han integrat la comitiva els secretaris d’Estat de Política Territorial, Ignacio Sánchez; d’Hisenda, Inés María Bardón; d’Infraestructures, Pedro Saura; i de Relacions amb les Corts, José Antonio Montilla; la delegada del govern espanyol a Catalunya, Teresa Cunillera. El president de la Generalitat esperava que de la reunió en sortissin ‘decisions concretes’ sobre la situació dels presos i l’exercici del dret a l’autodeterminació. Així ho havia declarat, almenys, en una entrevista a l’ACN. ‘Vivim en una situació gravíssima i d’excepcionalitat política enorme, per tant, és evident que o tenim respostes sobre tots aquests punts o per a nosaltres aquest diàleg hauria sigut una cortina de fum,’ havia alertat Torra. No ha estat així. Tot plegat, en l’avantsala d’una tardor que el govern català preveu calenta, marcada per la Diada, els aniversaris de l’1-O i el 27-O i els judicis als presos polítics i la resta de processats.

Summary: El diàleg ensopega amb el referèndum i els presos polítics


L’ex-president de la Generalitat Artur Mas ha tornat a reunir-se a Bèlgica amb el president Carles Puigdemont, per seguir perfilant el procés de reordenació de l’espai polític de JxCat. Segons diverses fonts coneixedores dels contactes consultades per Efe, la reunió, que va tenir lloc aquest dijous, va servir per avançar en com poden encaixar les peces per estructurar JxCat. El procés intern havia de finalitzar al setembre però, segons fonts del PDeCAT, es podria ajornar l’elaboració de les conclusions fins al novembre, per deixar passar les eleccions generals. Tots dos expresidents ja es van reunir a Waterloo el 19 de juny, una trobada en què no van aconseguir desencallar la fórmula perquè el PDeCAT i la resta d’actors d’aquest espai confluïssin definitivament, encara que sí van acordar dotar JxCat d’una estructura ‘eficaç i operativa.’ Entre els assumptes a resoldre hi ha l’orientació estratègica de l’organització, els noms que hauran de posar-se al capdavant del projecte o la qüestió dels actius i passius del PDeCAT, partit que disposa dels drets de la marca JxCat. La direcció del PDeCAT, liderada per David Bonvehí i majoritàriament reticent a dissoldre el partit en el procés de consolidació de JxCat, ha posat en marxa aquest mes un procés de debat entre la militància per a sondejar quin ha de ser el futur de la formació.

Summary: Mas i Puigdemont estudien ajornar la refundació de JxCat fins passades les eleccions espanyoles


CCOO i UGT han fet un comunicat conjunt abans del judici contra el procés sense mencionar la vaga general del pròxim 21 de febrer. En aquest sentit, ambdós sindicats defensen la seva pluralitat i animen als seus afiliats que participin ‘en mobilitzacions polítiques d’acord amb les seves conviccions’. Vegeu el comunicat ací: En el mateix document, els sindicats demanen una solució política per a Catalunya i critiquen les acusacions de rebel·lió i sedició de la fiscalia. CCOO i UGT també consideren injustificada la presó preventiva dels presos polítics i reclamen el seu alliberament durant el judici per a garantir-ne el dret de defensa. Els sindicats asseguren que ‘determinades actuacions judicials contràries a la llibertat d’expressió i d’organització’ han fet trontollar la confiança de la ciutadania amb el sistema judicial espanyol. Per això, diuen que el Tribunal Suprem espanyol ha d’actuar amb responsabilitat en la causa contra el procés. ‘Reclamem, justícia imparcial, amb totes les lletres i tots els requisits ètics’, relaten CCOO i UGT també demanen a la Moncloa i la Generalitat que facilitin els escenaris per tirar endavant el diàleg i la negociació. En aquest sentit, els sindicats afirmen que estan disposats a treballar per fer-ho possible a través ‘d’un espai ampli de la societat civil i política de Catalunya’.

Summary: CCOO i UGT expressen la preocupació pel judici als presos polítics en un comunicat conjunt


La direcció de Ford Almussafes (Ribera Baixa) i la UGT, sindicat majoritari a la factoria, han signat avui el que és ja el quart Expedient de Regulació Temporal d’Ocupació (ERTO) de l’any en Vehicles i el cinquè en Motors, i que afectarà un total de 5.709 treballadors durant diversos dies de novembre i desembre, ‘en les mateixes condicions que els anteriors’, han informat fonts sindicals. D’aquesta manera, els empleats afectats per l’ERTO, conservaran el 80% del seu salari brut i el 100% de les pagues, vacances i antiguitat. En total aquest nou expedient afectarà el 78% de la plantilla i no estan inclosos els empleats de les plantes de recanvis, motors, motriu, així com aquells que desenvolupen la seva tasca en departaments especials, com Seguretat o Incendis. Els dies programats per a l’ERTO són el 4 i 5 de novembre i 18, 19 i 20 de desembre (3 i 4 de novembre i 17, 18 i 19 de desembre per al torn de nit), la qual cosa suposarà un descens de la producció d’uns nou mil vehicles. Segons fonts sindicals, la direcció justifica l’ERTO en la incertesa creada pel Brexit i la debilitat generalitzada de les vendes en el mercat europeu. Des d’UGT, el seu portaveu Carlos Faubel ha assenyalat que el que s’ha fet és renovar els acords per a Expedients de Regulació Temporal d’Ocupació en la planta que s’han dut a terme anteriorment. ‘Abans es podien negociar a un any vista els plans de producció’ però ara, la situació porta a revistar trimestralment els plans, ha apuntat. Per la seva banda, STM – Intersindical Valenciana s’ha negat a signar aquest ERTO i ha lamentat que no s’hagi atès ni una sola de les seves propostes, malgrat que ‘a penes suposava cost per a aquesta empresa que suma multimilionaris beneficis’. ‘Beneficis sumats gràcies a aquesta plantilla afectada per l’ERTO, i que la Direcció de l’Empresa, en lloc de reconèixer i valorar el seu esforç i professionalitat, la segueix menyspreant-ho’, ha remarcat. En aquest sentit, el sindicat critica que la direcció no hagi accedit a complementar el 100% del salari i hagi ‘tornat a carregar l’esforç i un dany econòmic important a la plantilla, sent que acumula cinc exercicis amb beneficis rècord’. Tampoc CCOO ha signat l’ERTO. Al seu judici, la direcció ha ‘tornat a perdre una oportunitat de premiar i agrair-li a aquesta plantilla els seus esforços, podent fer que se n’anaren aquest final d’any a les seves casa sense tocar-los el salari i haver premiat per una vegada els treballadors i treballadores’. En la mateixa línia s’ha pronunciat CGT, que tampoc ha firmat l’ERTO. El sindicat ha criticat la postura de l’empresa, i s’ha preguntat: ‘si hi ha un excedent de producció, com és possible que s’estiguen realitzant hores extra?’.

Summary: La direcció de Ford Almussafes i la UGT signen el nou ERTO que afectarà 5.709 treballadors


El vice-president Oriol Junqueras i els consellers del seu govern han tornat al parlament on fa dos anys i mig es va declarar la independència. La comissió del 155 els havia citats a declarar. I, després de 817 dies de presó, els representants polítics han tingut unes quantes hores de permís, han tornat a entrar per la porta del parc de la Ciutadella i han enfilat escala noble amunt. Tots han tornat en llibertat vigilada, envoltats de policia, i hauran de dormir a la presó. A més a més, tots han tornat a una casa, el Parlament de Catalunya, que després de la pèrdua de l’escó del president Torra per jutges espanyols, també és objecte de llibertat vigilada. Dolors Bassa, sola, cara serena, mirada potent, arribava a les 8.24. Oriol Junqueras, Raül Romeva, Jordi Turull, Josep Rull, i Joaquim Forn, puntualíssims, a les 8.30, en grup. Aquest matí hem pogut veure una barba de Junqueras més blanca que mai i una mirada més fonda, més densa, que la de Bassa; un Raül Romeva amb uns ulls plens de curiositat; i un Josep Rull amb un somriure pintat a les ninetes. Mentrestant, l’estol de mossos, policies i personal de seguretat ens blocava la cara de Jordi Turull. Quim Forn, de dalt la seva talaia estant, era ell que ens veia a nosaltres i no al revés. Al primer pis, a la planta noble, aquest matí hem sabut que els presos polítics entraven al Parlament de Catalunya abans de veure’ls, perquè els aplaudiments de la gent que els esperava al pis de baix n’anunciava l’arribada. Amb Dolors Bassa, aplaudiments i prou. Amb els consellers, aplaudiments i algun moment de crits de ‘llibertat, llibertat’. Però tot revestit d’una certa moderació, potser tristor i tot, i de segur que d’un cert pudor de no convertir aquesta arribada en una festa. París era una festa. Aquest matí, el parlament, no. Massa vigilància per a tan poca llibertat. La consellera Dolors Bassa ha estat la primera a arribar. Fotografia: Albert SalaméEl president de la Generalitat Quim Torra i el del parlament Roger Torrent reben els presos polítics. Fotografia: Albert SalaméEls presos polítics han estat rebuts per una multitud de persones dins del Parlament de Catalunya. Fotografia: EFE/Alejandro GarcíaEl conseller Romeva, acompanyat del vice-president Junqueras i el president del parlament Torrent, saluda des de l'escalinata del parlament. Fotografia: EFE/Quique GarcíaLa consellera Dolors Bassa llença un petó als diputats independentistes que li donen la benvinguda. Fotografia: ACN Una vegada a la planta noble, els presos polítics s’han encaminat en grup a les estances del president Roger Torrent. S’hi han estat una mitja hora, fins que Oriol Junqueras, primer testimoni, ha anat a declarar. Ha travessat els Passos Perduts i el túnel de periodistes i càmeres, fins que, envoltat de policia, Roger Torrent, Pere Aragonès i Toni Morral ha entrat a la sala. Un policia ha restat a la porta, custodiant-la. Més policies són dins la sala. I als Passos Perduts. I a baix al bar, on una taula plena de policies seu al costat del grup d’ERC que, tot esmorzant, miren la pantalla de televisió i llegeixen els subtítols de Junqueras de la seva primera fase: ‘Trobo a faltar els somriures dels exiliats, avui, per exemple, que no poden ser aquí.’ Efectivament, avui deu ser el primer dia, i de moment únic, que els presos polítics tenen més llibertat, ni que fos vigilada, que no els exiliats. I per què no s’escapen, avui que els és més fàcil? Aquesta pregunta continua causant somriures i fins i tot riallades nervioses al personal quan es fa, en dies emotius com avui. Un altre punt que ha trencat la certa densitat del dia, la certa pesantor (‘Avui són aquí, però a la nit seran a la presó’) ha estat el moment en què Junqueras ha fet esclafir el personal de riure, quan Ciutadans ha abandonat la sala després de la intervenció inicial de Lorena Roldán (‘Ara se’n van? Ara que començàvem finalment a dialogar marxen?’). La riallada amaga la realitat: Ciutadans s’aixeca, sí, però el PSC ni tan sols hi ha fet acte de presència. Al final, els presos polítics explicaran com van viure el 155 als grups independentistes i als comuns. Mentre Oriol Junqueras dóna el seu testimoni als grups polítics dins la sala, la resta de consellers podran viure unes quantes hores esperant el seu torn dins estances ben ateses, i sense premsa al voltant. Faran temps acompanyats de cinc persones del seu entorn que han triat. Seran les úniques que tindran permís per a tocar els consellers. La resta, segons avís de la policia penitenciària rebut ahir al parlament, no tenen permís per a tocar els presos polítics. Veurem si es compleix. Els familiars i amics escollits convertiran hores mortes en hores vives. Ben bé set hores, que podran gaudir de llibertat vigilada dins la sala on van voler declarar la llibertat total. París era una festa. El parlament, aquest matí, no. I no tan sols perquè els presos tornaran a dormir a la presó, sinó perquè després del trencament de Junts per Catalunya i ERC d’ahir, els ànims gaire amunt tampoc no hi eren. La caiguda de Torra torna a tibar la corda entre els independentistes. Veurem com es resol. I veurem si dins les estances, on seran ben atesos, no tan sols es fa família, sinó també política per cosir o descosir governs actuals i futurs. Set hores poden fer molt de profit. Entre les fonts consultades per aquest periodista a mig passadís, i ahir al vespre, podem afirmar això: si venim d’un govern de Junts per Catalunya i ERC, ara alguns voldrien un govern quadripartit: ERC, Junts per Catalunya, CUP i comuns. És un exemple, i no és pas aquest sol, de la multitud de rumors, converses, informacions, punyalades, ferides i llepades de ferida que circulen avui al parlament per les conseqüències de l’atac judicial contra Torra, que s’acaben escolant dins el parlament en una jornada pensada per donar la benvinguda als presos polítics a la seva casa de llibertat vigilada.

Summary: Benvinguts a la llibertat vigilada


El rei espanyol Felipe VI no ha trigat ni un dia a reaccionar a l’escàndol destapat per The Telegraph que l’assenyalava com el beneficiari dels seixanta-cinc milions d’euros que van anar a parar a una fundació de Juan Carlos I domiciliada en un paradís fiscal. En un comunicat emès per la Casa Reial espanyola, Felipe VI diu que renuncia a l’herència que li’n pogués correspondre i a ‘qualsevol actiu, inversió o estructura financera l’origen, característiques o finalitat puguin no estar d’acord amb la legalitat o amb els criteris de rectitud i integritat que regeixen la seva activitat institucional i privada’. Amb aquesta frase Felipe VI fa un reconeixement a la informació aportada per The Telegraph i que el connecta directament als negocis del seu pare, Juan Carlos I. La investigació del diari anglès explica que Juan Carlos va crear la Fundació Lucum el juliol del 2008. Aquesta societat té la seu a Panamà i un compte al banc suís Mirabaud de Ginebra, que és on el rei d’Aràbia Saudita, en aquell moment Abdul·là I, va dipositar els 64.884.405 euros com a pagament de gestions per la construcció del TGV al país àrab. Felipe VI diu que va tenir coneixement de l’existència d’aquesta fundació el març del 2019 a través d’un despatx d’advocats i que a l’abril va comparèixer davant notari per manifestar que havia dirigit una carta al seu pare perquè ‘si fos certa la seva designació o la de la Princesa d’Astúries com a beneficiaris de la citada Fundació Lucum, deixés sense efecte tal designació, manifestant igualment que no acceptaria participació o benefici d’aquesta entitat’. Segons que revela el rotatiu britànic, en els estatuts de la fundació el primer beneficiari és Juan Carlos mateix, però el segon n’és el rei espanyol actual, que ‘ha de mantenir durant la seva vida la resta de la família reial’ i ha de satisfer ‘qualsevol petició raonable’ que li adrecin la seva mare, germanes i fills.

Summary: Felipe VI reconeix que els milions de Suïssa eren per a ell


La Junta de síndics de les Corts ha refusat el recurs de reposició del PP que demanava que se’ls enviés l’expedient de l’Institut Valencià de Finances (IVF) sobre la quitança del deute al Grup Zeta, en el qual té accions el president de la Generalitat, Ximo Puig. La Junta s’ha reunit abans de la comissió d’Economia en la qual compareix el director general de l’IVF, Manuel Illueca, per a donar explicacions sobre la venda del crèdit de l’IVF davant el Grup Zeta i l’expedient de l’IVF per a la quitança del deute. Puig assegura no haver influït en la quitança del deute al Grup Zeta El síndic socialista, Manuel Mata, ha explicat després de la Junta que s’ha desestimat el recurs del PP perquè el lletrat de les Corts ha afirmat que no s’ha vulnerat cap dret dels diputats, ja que encara s’està en període perquè la documentació pugui arribar. Mata ha indicat que ‘la cosa important’ és que es produís la compareixença d’Illueca, a partir de la qual es veurà que el que fa el PP ‘embolicar la troca’, ja que Puig ‘no ha intervingut en res’ en el procediment i és ‘accionista minoritari’ d’una empresa que ‘no ha negociat res amb l’IVF’. ‘Des de la transparència, la veritat i el fet que mai no s’ha amagat res, el president de la Generalitat estava, està i estarà molt orgullós de tenir una participació en un mitjà comunicació com a periodista que és’, ha acabat Mata. La portaveu adjunta de Compromís Aitana Mas ha destacat que el lletrat major de les Corts ha dit que ‘no hi ha dubte de legalitat’ en el procediment seguit per a la convocatòria extraordinària d’aquesta comissió d’Economia, i ha indicat que s’està en termini, fins al 27 de setembre, per lliurar aquesta documentació. La diputada d’Unides Podem Beatriu Gascó ha assenyalat que han donat suport a la desestimació del recurs després que el lletrat major hagi afirmat ‘amb rotunditat que no hi ha cap mena de vulneració’ del reglament de les Corts. No obstant això, la síndica del PP, Isabel Bonig, ha lamentat ‘el corró del PSPV, amb el silenci còmplice de Compromís i Podem’, i ha avançat que quan rebin per escrit el rebuig al seu recurs de reposició estudiaran si ho denuncien als tribunals ‘per vulneració de drets fonamentals’. La diputada de Ciutadans Mercedes Ventura ha dit que és ‘una mica vergonyós’ que el Consell ‘bloqui’ a l’oposició i no li faciliti la documentació que necessita, i ha acusat el president d’’amagar després del passamuntanyes d’Illueca per no respondre a les seves responsabilitats’, de manera que l’ha instat a comparèixer.

Summary: Les Corts rebutgen el recurs del PP per a accedir a documents de l’IVF sobre el deute de Zeta


El Minor Planet Center de la IAU (Unió Astronòmica Internacional) ha reportat la troballa del primer cometa interestel·lar identificat en curs pel nostre sistema solar. Aquest objecte va ser detectat en primer lloc com a candidat a estel per l’astrònom rus Guennadi Borisov el passat 30 d’agost. Després del seu posicionament, la confirmació de la seva ‘naturalesa cometària’ va ser proporcionada per nombrosos observadors. A partir de les observacions disponibles, la trajectòria orbital d’aquest objecte es mostra convergent amb elements hiperbòlics que indicarien un origen fora del Sistema Solar. No obstant això, aquesta conclusió encara no s’ha confirmat. En reconeixement al primer observador, l’objecte ha estat denominat C / 2019 Q4 (Borisov), segons un comunicat. Aquest descobriment segueix al del cèlebre Oumuamua, descobert ara fa dos anys, i que va ser classificat com el primer asteroide procedent d’un altre sistema en ser identificat en el nostre. Oumuamua va mostrar signes d’activitat cometària, però no ha estat possible identificar-lo com a cometa de forma concloent.

Summary: Evidència del primer cometa interestel·lar detectat en el sistema solar


L’Obra Cultural Balear ha fet una crida a tornar a fer història en la Diada per la Llengua, la Cultura i els Drets Civils d’avui a la plaça Major de Palma i recuperar el ritme de les grans mobilitzacions. El president de l’entitat, Josep de Luís, ha recordat que era molt important que la gent hi assistís: ‘Hem de continuar marcant la línia històrica que ha seguit l’Obra Cultural Balear sortint al carrer i reivindicant els valors que fa 57 anys que la nostra entitat defensa.’ Els assistents ajudaran a fer visible el lema d’enguany, ‘Som aquí per la llengua, la cultura i els drets civils’, al qual s’ha afegit els drets civils per reivindicar la llibertat dels presos polítics. Els actes començaran a les cinc de la tarda amb les actuacions de Cucorba i Al-Mayurqa a la plaça Major. Paral·lelament, a la plaça d’Espanya començarà una cercavila per a la gent que vingui amb tren, i uns xeremiers i una batucada amb els Deixonats aniran cap a la plaça Major, on hi haurà un seguit d’intervencions que clouran amb la lectura d’un manifest.

Summary: L’OCB fa una crida a fer ‘història’ en la concentració de la Diada de la Llengua


El Mecanisme Europeu d’Estabilitat ha efectuat el desemborsament dels primers 7.700 milions d’euros corresponents als 8.500 milions del tercer tram del tercer rescat del país, segons ha confirmat la institució. Dels diners rebuts per Atenes, un total de 6.900 milions d’euros han estat dipositats en el compte separat que es destina a fer front al servei del deute del país hel·lè, mentre que els 800 milions restants es dedicaran a fer front a endarreriments. Els altres 800 milions del tercer tram del rescat es desemborsaran per a endarreriments ‘després de l’1 de setembre, amb la condició que a Grècia hi hagi un progrés significatiu utilitzant els seus propis recursos en la liquidació de pagaments pendents, així com el finançament del desemborsament aprovat’ aquest divendres. És a dir, el seu desemborsament encara haurà de ser aprovat com a tal per la Junta de Governadors del fons de rescat europeu. Els ministres d’Economia i Finances de l’eurozona (Eurogrup) van acordar el passat 15 de juny un acord per desbloquejar el tram de 8.500 milions d’euros per a Grècia, però van deixar pendent de concretar una major claredat sobre les mesures per alleujar el deute hel·lè que convenci de forma definitiva al Fons Monetari Internacional (FMI) per participar al programa. L’FMI podria aportar fins el 2.000 milions de dòlars, encara que dependrà dels detalls de la reestructuració de deute que s’efectuarà en finalitzar el programa, el 2018, que els socis de l’euro defineixin. Amb el desemborsament aprovat aquest divendres, el fons de rescat europeu cobrirà 39.400 milions dels fins el 86.000 milions d’euros acordats en el marc de l’últim rescat a Grècia. El fons de rescat i el seu antecessor temporal, la Facilitat Europa d’Estabilitat Financera han desemborsat fins avui 181.200 milions per a Grècia, inclòs els nous fons aprovats aquest dilluns, la qual cosa els converteix en creditor més gran del país.

Summary: Grècia rep 7.700 milions del tercer tram del seu tercer rescat


En una sala de miralls i parets negres, d’aquelles que permeten veure què passa a fora, però que guarden en secret l’existència d’aquest espai clandestí… En aquesta sala un punt claustrofòbica, amb pòsters de Fassbinder penjats, sofàs baixos d’escai i un còctel sobre una tauleta aromatitzat amb una branqueta de romaní i una altra de canyella… Doncs en aquest marc tan connotat, triat amb cura i intenció, Club Editor va convocar la premsa per presentar la nova edició que acaba de treure d’El vent de la nit. És «l’altra» novel·la que va escriure i reescriure Joan Sales i que va incloure com a quarta part d’Incerta glòria. No va ser fins després de la seva mort, que la seva muller primer, Núria Folch, i després la seva néta, Maria Bohigas, no van decidir-se a publicar per separat El vent de la nit. Maria Bohigas sustenta la decisió de separar El vent de la nit d’Incerta glòria en bona part per allò que Sales va dir a Mercè Ibarz en una entrevista: «Vostè ha dit en més d’una ocasió que ‘Incerta glòria’ són en realitat quatre novel·les. La quarta, acabada l’any 69, palesa més el seu canvi vital que no pas el dels seus personatges i representa un salt brusc respecte de les parts anteriors. N’està content, del conjunt? —Jo, sí; però els crítics, no. La quarta part, la de la postguerra, és la que a mi m’agrada més, potser perquè és la més dostoievskiana. De jove llegia Stendhal amb fervor, me’l sabia tot; després amb els anys, dins del camp de la novel·la he mantingut la meva passió per Cervantes i he afegit la identificació amb Dostoievski. Així i tot, de vegades penso que hauria d’haver acabat Incerta glòria amb la guerra, fent-la respondre més al títol, que és tret d’un vers de Shakespeare —“la incerta glòria d’un dia d’abril”—, en record d’aquella proclamació de la República catalana, el dia més feliç de la meva vida. Sí, potser sí que la part de la postguerra s’hauria d’haver publicat més tard i com a novel·la independent. Fins i tot tenia pensat un títol, El vent de la nit. Però ja sóc vell i ja està bé així.» I argumenta Maria Bohigas: ‘Tot i ser conscient de la individualitat de les dues obres, Joan Sales no es va atrevir a separar-les. Per això hauria calgut demanar un nou permís de censura, i el to d’aquesta novel·la passada d’estranquis sota l’abric d’Incerta glòria gràcies al premi Ramon Llull 1968 (i gràcies a la complicitat del traductor Carlos Pujol) era massa brutalment agressiu amb el règim perquè fos concebible sotmetre-la als seus lectors. La discreció s’imposava, El vent de la nit va haver de conformar-se amb la seva condició de “part”, tot i l’última esmena que va fer-hi Joan Sales el 1971 —un sol mot, afegit sota el títol de manera que la portadeta digués: «El vent de la nit, novel·la» .’ Aquesta edició conté un postfaci de l’escriptor i traductor Gonzalo Torné, que titula ‘És fosca l’aventura de la nit’. És la mirada d’un escriptor sobre un altre escriptor. En la conferència de premsa, Torné explica que Joan Sales és un dels millors escriptors peninsulars i segurament europeus, i que se’l mira com un artista contemporani: ‘Llegit per primera vegada, Sales és un escriptor amb un enorme nervi. I sempre és ple de vida tot i viure unes circumstàncies molt desagradables. Aquest vitalisme sempre troba un viarany per on mostrar-se.’ Continua Torné: ‘Primer em va fer l’efecte que Sales escrivia com un escriptor jueu, que ha de barallar-se amb les seves circumstàncies; però de seguida el vaig sentir a tocar de la literatura russa, amb aquella alegria de viure i alegria d’existir que transmet. Sales dóna rèplica al seu temps. A El vent de la nit, juga en camp contrari. Perquè és la narració d’un temps cancel·lat, abolit, amb vides que no tenen cap esperança. Per les escletxes de la narració flueix aquesta sordidesa. Aquest és el talent de Sales que, malgrat tot, no abandona mai la vitalitat i les ganes d’escriure. Supura aquest art. La novel·la haguera estat fàcil que acabés amb ell com a escriptor, i en canvi, Sales mostra una escriptura que transparenta les seves ganes d’escriure.’ L’editora, Maria Bohigas, complementa: ‘És el retrat d’una època, la postguerra, que Sales en part no va viure. A diferència d’Incerta glòria, que escriu a partir de la seva experiència de la guerra, per escriure El vent de la nit va fer un treball d’immersió a l’hemeroteca de La Vanguardia sobre la Barcelona d’una època que no va viure, perquè era a l’exili. És la història d’unes vides que conviuen en una Barcelona sota el totalitarisme. El silenci és l’element primordial de la novel·la. Una època que es viu com una monstruositat o d’una manera completament crèdula davant de la gran monstruositat.’ Gonzalo Torné diu que El vent de la nit també li recorda Patrick Modiano quan diu que la memòria és una desfilada d’espectres. És la dificultat de reconstruir la memòria d’aquests espectres, la inseguretat dels records, els records d’uns amics desapareguts. Aquest és un dels grans encerts de la novel·la i el que fa que sigui tan moderna. Vivim projectant. El que fa Sales és tot un espectacle literari.’ Torné no recomana llegir seguides Incerta glòria i El vent de la nit. La decisió de separar-les, ja el 1981 i després al 2012, ha estat polèmica. Maria Bohigas ho positivitza i per això té la intenció d’organitzar una taula rodona entre partidaris i detractors a l’octubre, per aprofundir en la relació que s’estableix entre ambdues obres. La trobada clandestina per posar en context El vent de la nit encara va tenir un altre atractiu: el poeta Martí Sales va triar tres fragments del llibre i els va llegir en veu alta. Fragments ben triats i ben llegits. Intensos. En reproduïm un trosset d’un dels fragments: «¿Per què aquests grans sensuals, que cremen de set de la bellesa, són, ells, tan lletjos? Són com llenya molt seca i és per això que cremen fins a consumir-se del tot, és també per això que sempre tenen la mort davant dels ulls com un mirall. És per això, perquè senten la fugacitat vertiginosa, que cremen aquesta set sense nom precís, amor, joventut, sang calenta i perfumada, incerta glòria. N’hi ha, i en Soleràs n’era un, que estimen tant aquesta set que arriben a morir de set abans que agenollar-se humilment als peus de la font i beure… ¡fugen de la felicitat com si els fes horror! No són homes d’amor sinó de passió; el que busquen no és l’aigua sinó la set.»

Summary: Joan Sales i la vida monstruosa de la Barcelona de postguerra


El parlament valencià de moment no tanca. Ha acordat de suspendre el ple ordinari d’aquesta setmana i convocar-ne un d’extraordinari per avui dedicat monogràficament a debatre la crisi del coronavirus. En aquest ple específic, hi compareixerà el president de la Generalitat, Ximo Puig, per informar de les mesures adoptades en relació amb la Covid-19, entre les quals hi ha la suspensió de les Falles d’enguany. Ho han decidit la mesa i la junta de síndics de les Corts, que han justificat la desconvocatòria del ple ordinari dient que calia garantir la pluralitat arran de l’absència d’un grup de la cambra. Els diputats de Vox van informar que treballarien de casa estant, tan bon punt es va saber que el dirigent del partit Javier Ortega Smith tenia la Covid-19. El president de les Corts, Enric Morera, ha avançat que si n’hi hagués cap cas a les Corts, el funcionament de la cambra s’adaptaria a la nova realitat amb el vot telemàtic o més mesures, ‘amb unitat, rigor i seguint els consells tècnics des dels organismes de Sanitat’. Morera ha explicat que el ple començaria amb una comunicació explicativa del cap del Consell i una fixació de posicions dels grups parlamentaris, primer el PP i Ciutadans, i després els grups del Botànic. Hi haurà torns de rèplica i clourà la sessió el president de la Generalitat. Segons Morera, el missatge d’aquest ple als ciutadans és que la cambra treballa. Com que és un ple de deliberació i no de votació, els diputats de Vox no podran participar-hi de casa estant. El ple l’ha sol·licitat el president de la Generalitat. En l’escrit, assenyala que vol exposar en un ple específic les mesures que pren el Consell per a evitar que pugi el nombre de contagiats i per garantir l’atenció integral dels qui tenen el virus. Així mateix, assenyala que vol plantejar com frenar els perjudicis que puguin afectar l’economia valenciana.

Summary: Les Corts convoquen d’urgència un ple extraordinari pel coronavirus


El candidat de Podem a la presidència del goven espanyol, Pablo Iglesias, s’ha reunit aquest matí amb Mariano Rajoy a la Moncloa en el marc d’una tanda de contactes oberta pel president espanyol. En acabar la reunió, Iglesias s’ha dirigit als mitjans de comunicació per explicar el contingut de la reunió. El màxim dirigent de Podem ha insistit a condicionar la seva participació en un govern a la convocatòria d’un referèndum d’independència a Catalunya i a l’aprovació d’un pla de mesures de xoc social que ha anomenat ‘Llei 25 d’emergència social’. A més, Iglesias ha valorat el procés de decisió de la CUP, que ahir va fer l’assemblea que va acabar en un empat a 1.515 vots entre fer president Artur Mas o no fer-ho. Ha demanat respecte per la CUP i el seu procés de decisió. I ha afegit: ‘Els partits a vegades es guanyen, es perden o s’empaten. Empatar pot ser cridaner, però és una opció possible quan la gent vota.’

Summary: Pablo Iglesias sobre la CUP: ‘Els partits a vegades es guanyen, es perden o s’empaten’


El portaveu de Demòcrates de Catalunya, Antoni Castellà, ha proposat que siguin ‘representants electes en territori català’ els qui decideixin qui ha de formar part del Consell de la República que l’independentisme vol impulsar a Bèlgica, i que no sigui un repartiment entre partits. En una entrevista a Europa Press, ha detallat que aquesta proposta és oberta a discussió entre la resta de forces sobiranistes, encara que ha demanat que la composició d’aquest òrgan ‘no sigui fruit de pactes entre partits o pactes parlamentaris’. Per això, ha defensat que siguin ‘els electes en territori català, els qui la gent ha votat i que, bàsicament, són regidors, alcaldes i diputats al parlament’ els qui configurin un ens que legitimi el Consell de la República, que no necessàriament hauria de presidir el president Carles Puigdemont. ‘Hauríem de separar les coses: Puigdemont és el candidat legítim que va ser suspès al seu moment i que només un procés d’eleccions al Parlament de Catalunya hauria de substituir’, encara que veu bé que opti a presidir el Consell mentre no pugui ser restituït a la Generalitat. ‘És perfectament un candidat que, a més, ens dóna un actiu molt important en la internacionalització del procés’, ha indicat, però creu que hauria de tenir el suport d’un organisme format per electes que legitimés el seu lideratge. És per això que ha proposat de recuperar ‘aquella famosa Assemblea d’Electes’ que va impulsar l’AMI l’any 2016 i 2017, constituir-la i convertir-la en una mena de parlament que avali la composició i decisions del Consell de la República. ‘Seria un missatge que tindria a veure amb tota la línia de discurs de procés democràtic que hem tingut. Trenca amb tots els esquemes clàssics de partit’, ha reivindicat. No aturar-se fins a aconseguir la independència Per a Castellà, la via adoptada per a resoldre el conflicte català és ‘la repressió i utilitzar tots els estaments de l’estat espanyol, a costa de saltar el principi d’estat de dret’, per aquest motiu descarta que els sobiranistes investigats tinguin un judici just. Davant d’aquest diagnòstic, ha defensat que es doni el missatge que l’independentisme no canviarà els seus objectius: ‘No ens pararem en el procés de fer efectiva la República per més repressió que exerceixin’.

Summary: Demòcrates vol que ‘representants electes’ a Catalunya triïn el Consell de la República


El president del govern espanyol, Mariano Rajoy, ha tancat avui les jornades del Cercle d’Economia a Sitges. Després d’un repàs a l’estat de l’economia espanyola, Rajoy ha parlat de la qüestió catalana: ‘Estic amb la unitat nacional i la sobirania nacional. Tots els espanyols tenim el dret d’opinar sobre el futur del nostre país.’ I ha afegit: ‘Una cosa és el que cadascú pensi i una altra cosa diferent és què hem de fer. Jo em sento espanyol. Com que és molt comú parlar de sentiments, jo crec en una Espanya tal com està avui en dia.’ Rajoy ha dit que faria tot el que fés falta perquè s’imposés el sentit comú. Ha advertit que la independència, sense esmentar-la, ‘talla la història i liquida els llaços que ens uneixen’. Ha reiterat que provocaria la sortida de Catalunya de la Unió Europea i ho ha comparat amb el Brexit. ‘Seria un trauma i les conseqüències econòmiques serien terribles’. El president espanyol ha dit que el referèndum no es faria perquè ell no vol que se’n faci cap a l’estat espanyol. ‘Ni vull ni puc autoritzar aquest referèndum. Ho podria fer el congrés espanyol, però, a més, es necessita un canvi en la constitució espanyola’, ha reflexionat. ‘Se’m planteja això, però no em donen més marge. Que negociï el referèndum: la data, la pregunta i els marges. A més, si no l’accepto, em presentaran una llei de transitorietat que hem vist publicada i que es pretén aprovar en un dia perquè s’ha reformat el reglament de la cambra. En un dia es pretén liquidar la constitució, l’Estatut de Catalunya, la unitat i la sobirania nacional i treure Catalunya d’Europa. Creieu que és normal?’, ha demanat a l’auditori. En la intervenció, ha elogiat les polítiques econòmiques del seu govern i ha dit que l’economia espanyola milloraria progressivament durant els anys vinents i que la taxa de desocupació disminuiria. També ha insistit que el corredor mediterrani era una prioritat per al govern espanyol. A diferència de Puigdemont, Rajoy ha rebut diverses preguntes del Cercle d’Economia. Fins i tot n’han hagut de filtrar davant la impossibilitat de respondre-les totes a causa del gran nombre de qüestions que els assistents volien adreçar al president espanyol.

Summary: Rajoy reitera que el futur de l’estat l’han de decidir tots els ciutadans espanyols


JxCat i ERC no han inclòs l’ultimàtum del president de la Generalitat, Quim Torra, al president espanyol, Pedro Sánchez, per a negociar un referèndum d’autodeterminació. La proposta de resolució número 4 pactada entre ambdós grups, referida al diàleg i la negociació amb l’estat espanyol, diu que el parlament insta el govern a ‘continuar explorant les vies del diàleg i la negociació per a garantir l’exercici del dret a l’autodeterminació. Incloent-hi negociar un referèndum acordat, vinculant i reconegut internacionalment que respecti el dret a decidir de la ciutadania catalana’. La proposta de resolució també proposa d”impulsar el diàleg i la negociació bilateral amb l’estat, sense condicions ni renúncies a les voluntats i amplis consensos expressats per la ciutadania de Catalunya’. També exigeix respecte a les institucions catalanes, que es facin efectius els compromisos en matèria de finançament, inversions i traspassos de competències. Finalment, el text insta el govern a negociar la flexibilització de l’objectiu de dèficit i exigeix la fi de l’estratègia d’asfíxia financera contra la Generalitat i la retirada dels recursos del govern espanyol al Tribunal Constitucional contra lleis aprovades al Parlament de Catalunya.

Summary: JxCat i ERC no inclouen l’ultimàtum de Torra a Sánchez en la proposta de resolució conjunta


Prop d’un centenar de persones s’han aplegat al bell mig del bosc del Catllar (Tarragonès), a escassos metres del mòdul on està empresonada la presidenta del parlament, Carme Forcadell, per donar-li suport. Els Músics per la Independència d’Igualada han dirigit la batuta i han interpretat una desena de cançons, com ara ‘El cant dels Ocells’, ‘Vull ser lliure’ o ‘Bella Ciao’, algunes d’elles adaptades i amb un to reivindicatiu. Segons els organitzadors ha estat un acte ‘extraordinari’ perquè habitualment aquesta iniciativa se celebra el dia 23 de cada mes al vespre. ‘És molt més emotiu fer-ho aquí, que és l’únic lloc on podem cantar perquè ella ens pugui sentir, però no hi podem venir cada dia perquè és molt costós’, ha dit l’organitzador, Agustí Ferrer.

Summary: Canten a Forcadell al bosc del Catllar perquè ella ho pugui sentir


El líder del PSC, Miquel Iceta, considera que ‘no es donen les condicions’ per a articular una possible llei d’amnistia que permetés sortir de la presó als presos polítics. En una entrevista a El Punt Avui, Iceta diu que ‘l’amnistia no correspon amb el que ha passat, és l’oblit, és dir que no ha passat res perquè considerem que les lleis que havia en aquells moments no eren justes. I no es donen aquestes circumstàncies’, sosté. Fins ara, el líder socialista s’ha mostrat partidari en alguna ocasió d’indultar els presos polítics si són condemnats. La posició del primer secretari del PSC topa frontalment amb la d’ERC, que a l’agost va posar el debat de l’amnistia damunt la taula per via de l’exdiputat Joan Tardá, que també és membre de l’executiva del partit. De fet, Tardà sostenia ahir que l’amnistia hauria de ser al centre de la campanya dels republicans en la campanya per a les eleccions espanyoles del 10-N. Creu que moltes persones contràries a la independència però demòcrates ‘entenen que la solució només es pot elaborar a partir de la democràcia’, de manera que creu que se sumarien a aquest objectiu. A més, descarta l’indult perquè ‘no hi ha hagut cap delicte’. ‘L’amnistia esdevindrà el punt de trobada de molts demòcrates i permetria resoldre la qüestió dels presos i també dels exiliats”, explicava, i afegia que està ‘convençut’ que l’eslògan de la campanya electoral serà amnistia. No sols ERC aposta per l’amnistia als presos polítics. També la CUP va aprovar la setmana passada un document en què reclamava l’amnistia per als encausats del judici contra el procés. I refusava la via de l’indult, que implicaria reconèixer-ne la culpabilitat. A més, els anticapitalistes demanen una mobilització popular que sigui costosa per a l’estat espanyol i una resposta política a mitjà o llarg termini que impliqui la majoria de la societat i a la comunitat internacional. D’altra banda, en l’entrevista Iceta també reitera que Catalunya ‘no té dret a l’autodeterminació’, defensa que el 155 s’hauria de tornar a aplicar ‘si es torna a trencar amb la Constitució’ i aposta per un avançament electoral, ja que ‘el govern està dividit, esgotat i desorientat; ha fet fallida.’ Alemany critica Iceta La portaveu d’ERC a l’Ajuntament de Barcelona, Elisenda Alamany, ha retret a Iceta les seves paraules. ‘Sorprèn que lideri el discurs de la confrontació. I lamento que el PSC s’allunyi cada vegada més de les posicions de Maragall i Pallach i s’assembli més a Borrell’, ha criticat. D’altra banda, ha reclamat a la batllessa Colau que l’ajuntament s’impliqui en la resposta a la sentència del procés. ‘Demanem que no es deixi condicionar i acomplexar pel PSC’, ha assenyalat Alamany abans de l’inici de la jornada castellera de la Mercè. ‘El mandat de l’ajuntament és molt clar i es va aprovar una proposició que l’instava a tenir un compromís ferm davant la sentència i acompanyar les mobilitzacions de la societat.'”

Summary: Iceta tanca l’opció de l’amnistia als presos polítics que demana ERC


Ramon Solsona ha escrit una novel·la estranya, Disset pianos (Proa). Una novel·la plena de vida i plena de música, plena de misteris, plena de reptes, plena de pianos i plena de Romania. En la primera part, situada a Barcelona, l’escriptor escruta la generositat i la bondat de les persones que d’una manera natural donen suport a més persones que necessiten suport. En una segona part, l’acció se situa a Bucarest. Aquí Solsona reflexiona sobre els països que arrosseguen les conseqüències d’una dictadura amnistiada. El paral·lelisme amb Catalunya és clar. Per això, al final de l’entrevista, Solsona parla del compromís de l’escriptor amb la societat i les seves circumstàncies i del procés d’independència. —Ens trobem amb una novel·la plena de capes i contextos diferents, gairebé contrastats. D’una banda hi ha una història de pianos, després s’hi encavalquen uns poemes que parlen del piano però en un altre context, i finalment la història es trasllada a Romania. Com vau gestar i fer quallar aquest conjunt d’elements? —A Isabel Ballestero, una amiga de la meva dona, se li va morir el marit d’un atac de cor. Era un home que venia pianos de segona mà restaurats per ell mateix. Agafava pianos desballestats i els convertia en nous de trinca. Li va deixar disset pianos per a vendre. Aquesta història real és el punt de partida de la novel·la. La Isabel, tot i no entendre un borrall de pianos, es va sentir obligada a no malvendre’ls, per amor al seu marit. I ella explicava anècdotes impactants que li havien passat, com un dia que va entrar a la botiga una iaieta i va demanar per tocar un piano i mentre el tocava li queien les llàgrimes. I jo ja veia que tot allò era una novel·la. A partir d’aquesta situació, vaig fer la reflexió següent: pots tenir una existència monòtona i en un moment determinat la vida et posa en una situació imprevista, que en aquest cas és dolorosa. Però la mateixa vida, a vegades, ofereix camins insospitats per a anar tirant endavant. Sobre aquesta idea va començar a girar la novel·la. —Com a protagonista vau triar una dona a punt de fer seixanta anys. No és usual. —Una dona a qui s’acaba de morir el seu company, sense estar casats. Ella havia tingut més parelles i té una vida professional intensa. Avui podem ser dinàmics i vitals a qualsevol edat. Per això, no se suggereix en cap moment que la Mei, aquesta dona, es trobi al final de la seva vida, que tot sigui decadència, ocàs, tancament. ‘Em jubilo i m’estaré a casa’, en cap moment no s’ho planteja, això. Per què és important que aquesta persona tingui seixanta anys? Perquè té molta vida al darrere. Quan hi ha un sotrac emocional important, tot es posa en qüestió: el present, el passat i el futur. Es repeteix el passat, apareix la maternitat (volia tenir la seva vida professional pròpia al marge de la maternitat), i es posa en qüestió el present. Té una crisi de desconcert absoluta. El món li cau a sobre. És clar, aquí hi ha la novel·la. Com ens en sortim de tot això? —I comença a aparèixer gent nova en la seva vida que li dóna suport. És gent diferent, que pertany a cultures diferents. Parleu de l’alteritat. —Quan una persona es posa al teu costat d’una manera incondicional, per donar-te un cop de mà, simplement perquè veu que ho necessites, és indiferent que sigui gairebé analfabeta i que gaudeixi sobretot ballant la cúmbia, perquè té els fills a Sud-amèrica, que sigui una advocada que t’ofereixi ajuda professional o que sigui una persona que entén de pianos… Tots ells, tan diferents, veuen que algú els necessita i d’una manera molt natural van construint aquest petit món, que no té un lligam ideològic, només la necessitat d’ajudar, d’oferir un cop de mà. —Hi ha qui aquest ‘bonisme’ no el consideraria literari, per la manca de tensió. —És possible, però m’és igual. Compta que estigui ben lligat. Aquesta novel·la segueix tota l’estona una mateixa protagonista. Que hi hagi aquests personatges secundaris, singulars, que van creixent al seu voltant, ajuda a donar color i a trencar el fet que tot sigui tan lineal. Hi ha la iaiaeta, el transportista, l’advocada, l’afinador, el Sergiu… I d’altra banda, hi ha un altre grupet de personatges que s’ho miren tot de l’altra banda del carrer, que ajuden a donar perspectiva al relat. —Vós col·loqueu el punt de vista en la protagonista i el lector ho va descobrint tot alhora que ella ho sent i ho descobreix. —El lector va fent sempre el seu procés. I això no es trenca en cap moment. D’una altra banda, la bondat de tots aquests secundaris també és compensada per la maldat dels altres personatges, que es volen aprofitar de les seves febleses i del desconeixement dels pianos i de la música clàssica. —Tot això és embolcallat pel món de la música i de l’instrument. Hi ha el món de la clàssica, però també parleu de la música pop que li agrada a ella, de la música llatina… —La música és un tema essencial. La música ajuda a viure: empeny, t’alegra, t’emociona, et toca les ferides… Ara, la música que agrada a la protagonista no té res a veure amb la clàssica ni amb els pianos. Hi ha un doble vessant en la novel·la: el piano com a instrument, que és una meravella, una sofisticació mecànica acumulada al llarg dels segles. Es tracta la feina meravellosa i tan refinada dels constructors-reparadors-lutiers, un món molt complex. I d’una altra banda, la música clàssica, on el piano n’és el rei. Però la protagonista no participa d’aquest món: no és de Rakhmàninov ni de Chopin ni de Schubert ni Txaikovski. Ella, una dona de seixanta anys, ja té construït el seu món musical que arrossega de la joventut: Bruce Springsteen li serveix de crossa, l’esperona. I jugo a aquests contrasts musicals. —I en aquest univers, que ja és molt ric, decidiu de fer un salt amb doble pirueta i hi feu aparèixer un segon argument, d’una gran potència, ambientat en un lloc pròxim però desconegut, com és Romania. Comença la segona part d’aquesta història. —És una d’aquelles coses impensades que té la vida. En Peter, el company de la Mei, el constructor de pianos, és romanès, per això aquesta història desemboca a Romania. I deixa’m dir que, quant a la construcció i estructura de la novel·la, també hi ha uns poemes intercalats, sobretot a la primera part, perquè em semblava que la història demanava uns poemes que fessin referència a la realitat de Romania durant la dictadura. A més, tots els poemes havien de parlar de pianos, per una circumstància que ja s’anirà veient. Aquests poemes porten a la Romania natal del Peter, que d’una manera molt clara sí que es pot dir que té paral·lelismes amb la nostra situació, que són les conseqüències d’una dictadura mal tancada. Una dictadura perdonada deixa ferides. I aquesta història que comença en una botiga de pianos continua en la realitat d’aquestes ferides obertes de la dictadura romanesa, que era molt diferent de la nostra, però que va acabar mal tancada com la nostra. —Trieu Romania, doncs, per poder tractar aquest gran segon tema, les conseqüència d’una dictadura… —…amnistiada, perdonada com si no hagués passat res. Em semblava que compartien uns paral·lelismes que no calia subratllar. En algun moment és mencionat, però és molt evident. A més, tinc ponts amb Romania: la Jana Balacciu Matei, de l’Institut de Lingüística de Bucarest, és una romanesa enamorada de Catalunya, dirigeix la Biblioteca de Cultura Catalana, on ha publicat en Cabré, la Barbal, la Maria Mercè Marçal, la Carme Riera; enamorada de Llull… —Us ha traduït a vós també? —M’ha traduït a mi també. Per a mi és un pont amb la cultura romanesa i li tinc molta estima. És una persona molt generosa. Jo ja havia estat a Romania una vegada, amb alguns altres escriptors, i hi vam arribar gràcies a ella. Un altre pont és la Lavinia Coman, també traductora del català al romanès, i en Xavier Montoliu, que fa la feina al revés: ell tradueix del romanès al català, Cartarescu, Marin Sorescu… Tradueix els grans autors romanesos. Gràcies a ells he tingut accés a molta informació. També vaig anar per segona vegada a Bucarest, amb el propòsit concret d’escriure la novel·la. I em vaig trobar per casualitat al mercat d’Obor, que em va agradar molt, era la vida de cada dia. Romania és un país desgraciat, pobre, desconegut, menystingut, amb molta corrupció política, que no ha fet net. Ara, tot i això, Romania té una potencia creativa contemporània extraordinària: la seva literatura i poesia, el cinema romanès és del millor que es fa a Europa, hi ha músics romanesos a les millors orquestres del món… És un país que arrossega aquesta desmemòria, aquesta herència de la dictadura, però del punt de vista artístic i creatiu, és una potència. I el desconeixem. Explicar aquesta realitat de la Romania actual és molt potent. —Joan Josep Isern, en la crítica de la novel·la, diu que deu ser la primera de la literatura catalana situada a Romania, on s’explora i s’explica aquest país. —Sí, i n’estic molt orgullós. —La vostra novel·la reforça aquest pont cultural que existeix entre Romania i Catalunya. —No solament el reforça, sinó que, si no hi hagués hagut aquest pont, potser no l’hagués pogut escriure la novel·la. I és el resultat de la feinada de la Jana Balacciu Matei. És una manera de tornar-li aquesta gran feina feta. —Li vau deixar llegir la novel·la? Què li va semblar la vostra mirada? —Em va anar bé per a contrastar algunes coses, però encara tinc el dubte de si se senten còmodes amb la visió que jo dono de Bucarest. Com que són gent molt elegant i ben disposada, no ho sé, tot i que no em van dir que no. —La vostra protagonista reflexiona en la novel·la sobre el moment actual de Catalunya atesa la seva experiència a Bucarest? —Com que la situació té un paral·lelisme molt evident, hi ha només una mínima pinzellada. Però, de reflexionar, ella reflexiona durant tota la novel·la, perquè es troba trasbalsada. I això, quant a la forma, m’ha portat a incorporar tots els diàlegs en la narració, sense marcar-los. Tot va barrejat, per mostrar la situació anímica de la protagonista. —Vós reflexioneu en la novel·la sobre les conseqüències d’una dictadura mal tancada. Quin compromís ha de tenir un escriptor envers la seva societat i les seves circumstàncies? —Aquesta història és universal, en el sentit que pot interessar tant a un lector del Canadà com a un del Congo, però la gent que ha viscut situacions similars (Xile, l’Argentina, els països de l’Est, etc.), hi són més pròxims, és clar. Sobre el compromís de l’escriptor, ho demanes a algú que no és aliè a la falta de llibertat. Jo crec que els qui tenim el privilegi de poder expressar-nos en públic, sempre que podem tocar el voraviu al poder i a la injustícia, tenim l’obligació de fer-ho. De fet, mentre he col·laborat als mitjans, sempre he procurat de situar-me al caire dels límits naturals de cada mitjà, ideològics, generalment. Jo crec que tens l’obligació d’estar empenyent. Jo m’he manifestat públicament a la ràdio, he fet el botifarra de pagès, he fet versos humorístics, sempre que em conviden vaig a les concentracions setmanals de solidaritat envers els presos i exiliats… Jo crec que la gent que vol estar bé amb tothom no fa cap favor a les possibilitats que té la literatura i l’art en general. —La vostra literatura no en pot estar al marge. —Exactament. I no milito enlloc. De tota manera, hi ha una cosa que no he fet ni faré, perquè no funciona, que és la literatura ideològica. Quan fas una novel·la de tesi, amb personatges que encarnen una idea, malament rai. Els personatges tenen cara A i cara B, tenen coses positives i coses negatives, són decidits i cagadubtes. Quan en una novel·la hi carregues un missatge ideològic, com a novel·la és un fracàs. I no és el cas de Disset pianos. —A vegades parlar de literatura de combat es confon amb parlar de literatura ideològica. —Una novel·la es compon d’història i personatges. I la meva feina és treballar la història i els personatges tan a fons com sàpiga. —Joan Josep Isern, en la crítica sobre el vostre llibre, diu que considera la vostra novel·la com un conte moral. —Jo no ho havia percebut així, però no em disgusta que algú ho vegi així. Perquè no hi ha cap intenció ideològica, però sí que hi ha qüestions bàsiques de plantejament moral. —Què n’heu tret de la reflexió sobre les dictadures mal tancades? —No tinc cap vareta màgica ni de present ni de futur, però constato unes quantes coses: la situació actual a Catalunya és filla de cent o cent cinquanta anys d’assetjament continuat. Va semblar que amb la democràcia s’havia encarrilat una Espanya moderna, democràtica, tolerant, fins que de mica en mica s’ha anat veient una Espanya intolerant, que no està disposada a acceptar una Catalunya que tingui una llengua pròpia i un autogovern. I és una Espanya que cada vegada s’ha anat sentint més valenta per a saltar-se els principis democràtics, per a saltar-se el sentit de la justícia, la igualtat. I ha arribat un moment que s’ha destapat del tot i s’ha acabat la comèdia. I jo crec que això és irreversible, perquè en lloc d’enllaminir-te i enamorar-te, et foten garrotades. Doncs ens confirma que, si fem nosa, passi-ho bé. Per tant, la situació és irreversible, però a curt termini no sé que passarà. A mi la cosa que més em preocupa ara mateix és la divisió: no sé on va l’ANC, no sé on va en Puigdemont, no acabo d’entendre aquestes propostes de llançar-nos a l’abisme… —La divisió dins l’independentisme és la cosa que fa més mal per a avançar? —I tant. Quan més unitat necessitem, tothom hi diu la seva i no anem bé. Les veus de la presó són les més lúcides. Ho veuen amb una distància que els ajuda. Ara, deixa’m fer-hi un contrapunt: de la mateixa manera que en la direcció política no hi veig un guiatge clar, en canvi, la gent, el poble, totes les concentracions que es fan, totes les commemoracions que es fan, setmana rere setmana, en pobles i ciutats, són extraordinàries. Fem front a la violència i agressivitat a còpia de serenitat, dignitat, cultura, música, poesia, texts, a vegades amb silenci… És al·lucinant veure el nivell de civilitat que tenim. Aquest contrapunt diu molt a favor de la gent, del poble.

Summary: Ramon Solsona: ‘La situació actual a Catalunya és filla de cent cinquanta anys d’assetjament continuat’


Una desena d’agents de la policia espanyola, pel cap baix, es van infiltrar en les protestes de dissabte a Barcelona. En unes imatges que corren per la xarxa –VilaWeb no n’ha pogut confirmar l’autor– es pot veure com els agents, degudament encaputxats i amb les cares tapades amb mocadors, surten d’una botiga de queviures del carrer d’Aragó. Fora els esperen diverses furgonetes de la Unitat d’Intervenció Policial (UIP), on s’acaben refugiant mentre alguns vianants els insulten. VilaWeb ha pogut confirmar que, efectivament, aquest vídeo fou enregistrat dissabte al vespre després de la manifestació a la Via Laietana. Recollint els seus infiltrats pic.twitter.com/kOMdqfkdbU — RepubliCAT (@Fran6Qnet) October 28, 2019 La persona que regenta la botiga ha explicat a VilaWeb que els agents encaputxats van entrar-hi embalats. Poc abans, els Mossos d’Esquadra havien desallotjat la Via Laietana i la plaça d’Urquinaona. Els manifestants es van dispersar pel passeig de Gràcia i altres carrers de l’Eixample, on es van encendre algunes barricades. Les furgonetes dels Mossos, també de la policia espanyola, perseguien la gent a tota velocitat. ‘Estaven nerviosos. La situació era caòtica. Van entrar i em van fer abaixar la persiana. I ho vaig fer. Tenia por que la cosa degenerés i algú em destrossés la botiga. Es van quedar prop del taulell sense fer res. Al fons de la botiga hi tenia uns quants clients. Fins que no van arribar les furgonetes, uns minuts després, no van demanar de sortir’, relata el botiguer. I quan van sortir, ho van fer corrents i escortats per agents dels antiavalots de la UIP de la policia espanyola, tal com es pot veure al vídeo. La botiga disposa de diverses càmeres de seguretat, però el propietari diu que no imatges de dissabte a la nit. Segons ell, els dispositius només mostren en directe el que passa a cada passadís de la botiga.

Summary: Policies espanyols encaputxats s’infiltren en les protestes independentistes


Han passat cinc anys d’aquell 9 de novembre de 2014 en què 2,3 milions de catalans van participar en una consulta sobre la independència de Catalunya. En aquests cinc anys, el moviment independentista ha fet un progrés vertiginós, però la consulta va servir per a posar les bases d’allò que vindria després. Va ser un primer assaig general que va servir per a mesurar la capacitat de mobilització de la societat civil, però també per a evidenciar les disputes partidistes i constatar que l’estat espanyol no estalviaria cap instrument de repressió per a frenar les aspiracions democràtiques dels catalans. La consulta del 9-N va ser el primer acte de desobediència multitudinari de la societat catalana, que va organitzar i participar en una consulta prohibida per l’estat. Va ser un gest de ruptura organitzat pel govern de la Generalitat però amb l’aliança imprescindible de la societat civil, representada per l’Assemblea Nacional Catalana i Òmnium Cultural. L’aliança estratègica entre el govern, presidit aleshores per Artur Mas, i la societat civil va ser la clau de l’èxit: 40.000 voluntaris van fer possible la consulta. Els 1.317 locals de participació –no s’anomenaven col·legis electorals– van obrir puntualment el dia 9 de novembre a les nou del matí. Arribar fins allà no va ser fàcil. En primer lloc, per les diferències entre CiU i ERC sobre com havia de ser la consulta i quina validesa havia de tenir. En aquells moments, la disputa per l’hegemonia de l’independentisme ja havia començat, i van caldre tres reunions dels partits impulsors, en què també hi havia la CUP i Iniciativa, per a pactar la pregunta i l’organització. La pressió de la CUP i de la societat civil va ser clau per a superar el blocatge partidista i, finalment, es va bastir un fràgil consens que només va durar fins al dia de la consulta, però va ser suficient per a fer-la. En una reunió del 7 d’agost de 2014, Artur Mas i Oriol Junqueras van constatar les seves diferències. En aquell moment, el president de la Generalitat no veia clar la consulta, perquè el govern espanyol no l’autoritzava, mentre que el cap d’ERC pressionava perquè es fes. L’intent de Mas per a pactar-la amb Madrid amb el govern de Mariano Rajoy havia fracassat i allò abocava el govern a desobeir. La vice-presidenta, Joana Ortega, va fer un darrer intent de pactar-la, en una reunió a Madrid amb la seva homòloga Soraya Sáenz de Santamaria, que va ser infructuós. Constatada la impossibilitat del pacte, Mas va optar per signar el decret de convocatòria el 27 de setembre en un acte solemne al Palau de la Generalitat, on van assistir els consellers del govern, els dirigents dels partits independentistes i també Joan Herrera, en nom d’Iniciativa. Aquell mateix dissabte, la consellera de governació, Joana Ortega, va signar tres convenis essencials per a fer la consulta amb garanties: un amb el Centre de Telecomunicacions i Tecnologies de la Informació (CTTI) per a fer el recompte, un altre amb el Centre d’Iniciatives per la Reinserció (CIRE), per a fer les urnes, i un amb l’Idescat per a tenir el cens. Fotografia: Lluís Brunet.Fotografia: Lluís Brunet.Fotografia: Lluís Brunet.Fotografia: Lluís Brunet. L’altre front de dificultats, aquestes més lògiques, era el del govern de Mariano Rajoy, que va provar d’impedir la consulta forçant la separació de poders amb una impugnació exprés del decret de convocatòria, cosa que no s’havia fet mai en la democràcia espanyola. En tres dies la va liquidar legalment. El diumenge 29, Rajoy va convocar el consell d’estat, que va emetre un informe en contra, i el dilluns a les 18.45 hi havia un ple urgent del Tribunal Constitucional espanyol que impugnava la consulta. Teòricament, la consulta ja no es podia fer, però Mas va optar per convertir-la en un procés participatiu, cosa que va irritar ERC, que defensava que si no es podia fer una consulta vinculant calia convocar unes eleccions plebiscitàries i, en cas de guanyar-les, fer una declaració unilateral d’independència. Ni la CUP ni Iniciativa tampoc no van donar suport la reconversió. Amb tot, Mas va tirar endavant i el 14 d’octubre va presentar el procés participatiu del 9-N vinculant-lo a unes eleccions plebiscitàries que es farien uns mesos després. El govern va organitzar la consulta, amb els consellers Francesc Homs, Irene Rigau i Joana Ortega, però en confiava l’execució als voluntaris, que s’havien d’inscriure en una web. La maniobra de Mas tampoc no va convèncer el govern espanyol, que va impugnar per segona vegada la convocatòria amb el mateix sistema exprés: el dijous 30 d’octubre, el consell d’estat espanyol n’informava negativament, el divendres 31 el govern espanyol en demanava la suspensió i el dimarts 4 de novembre el Tribunal Constitucional espanyol en decretava novament la suspensió. Aquesta segona suspensió va comportar la baixa de 5.000 voluntaris, però com que n’hi havia apuntats més de 40.000, es van poder cobrir perfectament les 6.695 meses instal·lades en 1.317 locals de votació, la majoria instituts oberts pels directors per ordres del departament d’Educació, al capdavant del qual hi havia Irene Rigau. L’abraçada entre Artur Mas i David Fernàndez va ser una de les imatges més icòniques de la jornada (fotografia: ACN). Malgrat tots els entrebancs, el dia 9 es va poder fer la consulta, en què van participar 2,3 milions de persones. D’aquestes, 1,8 milions van votar sí-sí (el 80%), 234.000 sí-no (el 10%) i 105.000 van votar no-no a la doble pregunta pactada: ‘Voleu que Catalunya esdevingui un estat? I si és que sí, voleu que sigui un estat independent?’. Tot i que la consulta va ser menystinguda pel govern espanyol, que la va considerar un butifarrèndum abans d’haver-se fet i tot, l’èxit de participació i el seu impacte internacional van causar indignació a la Moncloa, que va desencadenar una onada repressiva contra els seus responsables, amb el president Mas al capdavant. Rajoy en va sortir humiliat i, pressionat per la brunete mediàtica madrilenya, va activar la fiscalia general de l’estat, aquesta que cinc anys després es discuteix si és independent o no. L’aleshores titular, Eduardo Torres-Dulce, va presentar una querella contra el president Mas, la vice-presidenta Joana Ortega i la consellera Irene Rigau. Una querella que va causar una revolta de fiscals del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya per la desproporció dels delictes que es demanaven, de manera que, finalment, va ser redactada a Madrid. Els organitzadors del 9-N van ser jutjats i condemnats pel Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, que els va inhabilitar. Avui ja estan retirats de la política, tot i que Mas continua actiu en una segona fila com a ex-president. Amb el pas del temps, s’ha demostrat que el 9-N, tot i no haver tingut validesa política, va muscular l’independentisme i va ser una lliçó que, després, va permetre d’organitzar millor el referèndum del Primer d’Octubre. Aquell primer intent va permetre el segon i ha permès a l’independentisme de demostrar la seva hegemonia, encara que l’estat espanyol no ho hagi reconegut. Fotografia: Lluís Brunet.Fotografia: Lluís Brunet.

Summary: 9-N: el primer acte de desobediència civil multitudinari


El conseller Jordi Turull ha avisat que seria ‘incomprensible i dolorós’ que la Generalitat no doni el tercer graus als presos independentistes, especialment després del pronunciament del Tribunal de Justícia de la Unió Europea (TJUE) sobre la immunitat d’Oriol Junqueras. ‘Algú entendria que sigui la Generalitat la que digui que ha d’estar tancat a la presó quan a Europa li diuen que té immunitat? Que ho faci la Generalitat costaria d’entendre’, ha indicat Turull en una entrevista a Catalunya Ràdio. Turull ha opinat que la sentència del TJUE és una desautorització del Suprem ‘amb tots els ets i uts’, perquè implica que ‘s’hauria hagut d’aturar el judici i dictar la nul·litat de totes les actuacions’. Les defenses demanaran la nul·litat de la sentència. Turull ha constatat que la resolució de Junqueras és la punta de l’iceberg, i ha recordat que ell, com el republicà, també era diputat i se li va negar el dret a ser-ho. ‘Ha estat un atropellament dels nostres drets polítics constant per part del Tribunal Suprem”, ha conclòs. Després de la decisió del TJUE, ha augurat que l’estat espanyol, ‘lluny de rectificar, el que farà és aprofundir en el despropòsit’. Pel que fa a la Generalitat, ha dit que espera que classifiqui els presos ‘pel que correspondria, i no per la por del que digui tota la caverna mediàtica o la fiscalia general’. ‘Només faltaria que això ens penalitzi, ens condicioni o ens acomplexi’, ha afegit. La proposta de les juntes de tractament, però, és el segon grau. Sobre la investidura de Pedro Sánchez, ha opinat que l’independentisme ha de facilitar-la si hi ha ‘garanties clares i evidents que es reconeix i es vol solucionar el conflicte polític de Catalunya amb l’estat en totes les seves dimensions i per les vies adequades’. ‘Si només és per desencallar una investidura i no solucionar de debò el conflicte i mentrestant els senyals que es donen són de seguir igual que sempre o pitjor, el no és evident’, ha advertit. Turull veu molt difícil l’amnistia veient el marc mental que hi ha a l’estat espanyol. Ha assenyalat que l’indult no el demanaran, tot i que no vol dir que algú altre ho faci.

Summary: Turull avisa que seria ‘incomprensible i dolorós’ que no els donessin el tercer grau després del TJUE


L‘ANC ha convocat aquest dissabte a les 19.00 a la plaça del Sol de Barcelona una concentració de suport a Dani Gallardo, el jove madrileny empresonat per haver protestat contra la sentència del procés. L’entitat fa una crida a solidaritzar-se amb Gallardo, coincidint amb la convocatòria de suport que es fa a Madrid. Daniel Gallardo, el madrileny que paga amb presó la solidaritat amb Catalunya Gallardo fa quatre mesos que roman empresonat a Alcalá-Meco i de moment li han denegat la llibertat provisional. La convocatòria té el suport dels CDR. ⬛⬜📢 En Dani duu més de 4 mesos empresonat per manifestar-se a Madrid en solidaritat amb Catalunya. Dissabte, ens solidaritzem amb ell coincidint amb la convocatòria de suport que es fa a Madrid. 🗓 15 de febrer📍 Plaça del Sol, BCN🕗19 h#DaniLlibertat #StandUpForCatalonia pic.twitter.com/Ut17pxhFKu — Assemblea Nacional Catalana (@assemblea) February 12, 2020

Summary: L’ANC convoca una concentració de suport al pres polític madrileny Dani Gallardo


El Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) ha notificat avui al president de la Generalitat, Quim Torra, el requeriment perquè retiri en un termini de quaranta-vuit hores la pancarta que demana l’alliberament dels presos polítics que hi ha al balcó de la Generalitat, segons ha informat el tribunal. En saber-se divendres passat que el TSJC ordenaria la retirada, el president Torra ja va anunciar que no ho farà i ha dit que recorrerà la decisió, que considera una vulneració flagrant del dret a la llibertat d’expressió i d’opinió. El requeriment del TSJC és fruit d’una demanda presentada per l’entitat Impulso Ciudadano, que sosté que la pancarta no representa tots els ciutadans i que no hi ha cap fonament jurídic per haver-la col·locat. M'han notificat l'ordre del TSJC de retirada de la pancarta per la llibertat dels #presospolítics. Quan es tracta de drets civils, socials i polítics, no ens podem fer enrere i no podem cedir a la involució que promou l'Estat.El meu compromís amb la llibertat d'expressió és total pic.twitter.com/Gof2ouSv5X — Quim Torra i Pla (@QuimTorraiPla) September 23, 2019

Summary: El TSJC requereix personalment Torra perquè retiri la pancarta dels presos polítics del balcó de la Generalitat


El govern de Bolívia sorgit del cop d’estat ha demanat aquest dimecres a l’Organització Internacional de Policia Criminal (Interpol) que activi una ordre de ‘detenció internacional’ contra l’ex-president Evo Morales, que la Fiscalia boliviana acusa de sedició i terrorisme. El ministre de Govern, Arturo Murillo, va comparèixer ahir en una roda de premsa i, brandant unes manilles, va anunciar que el govern ha ‘ordenat que la Interpol activi l’ordre de detenció internacional’ contra Morales. Murillo ha adduït que Morales ha de donar encara ‘moltes explicacions’ als bolivians. ‘Que vingui a Bolívia, l’estem esperant. Aquí hi ha les manilles per dur-lo a Chonchocoro (una presó de màxima seguretat), i no pas per motius polítics, no per cap persecució: per terrorisme’, ha assenyalat. "Que venga a #Bolivia; acá están las esposas para llevarlo a Chonchocoro (Cárcel de máxima seguridad), y no por política, no por persecución, por terrorista", señaló el ministro de gobierno, Arturo Murillo, al referirse a Evo Morales @evoespueblo. https://t.co/61JJn5NXkB pic.twitter.com/w58pePZZNQ — Voz de América (@VOANoticias) January 8, 2020 Morales ha respost Murillo en un piulet, on ha titllat el ministre ‘de facto’ de ‘carnisser, mentider i terrorista verbal’. ‘En lloc d’esperar-me amb manilles per a detenir-me, que m’esperi amb la seva Llibreta de Servei Militar, la de debò, i no pas la falsa’, ha reblat. El ministro de facto, Arturo Murillo, experto para montar show y difamar a los opositores cada día, es carnicero, mentiroso y terrorista verbal. En vez de esperarme con esposas para detenerme, que me espere con su Libreta de Servicio Militar original y no falsa. — Evo Morales Ayma (@evoespueblo) January 8, 2020 El passat deu de novembre, l’exèrcit bolivià va obligar a dimitir Morales, el primer president indígena de la història del país, argüint que hi havia hagut ‘irregularitats’ en les eleccions presidencials del 20 d’octubre, que van desencadenar protestes intenses als carrers. Caos a Bolívia: entre la transició i el retorn a temps foscs L’autoproclamada presidenta interina de Bolívia, Jeanine Áñez, ja va reconèixer que serà ‘complicat’ que l’Argentina, país que ha acollit Morales en qualitat de refugiat, l’entregui.

Summary: Bolívia demana a la Interpol que activi una ordre de ‘detenció internacional’ contra Morales


‘Et podem donar la garantia absoluta que nosaltres farem molt més per la sobirania de Catalunya i pel dret de decidir que CiU. La garantia absoluta. Qualsevol dels nostres regidors, tant si és independentista com si no, estarà disposat a arribar fins on calgui. A enfrontar-se amb l’estat, amb la Unió Europea i amb qui calgui perquè puguis exercir el teu dret de decidir perquè aconseguim el màxim de sobirania possible.’ Aquesta és la resposta que donava el maig del 2015, tan sols fa dos anys, Ada Colau a la pregunta següent: ‘Com a votant independentista, preferiria que us mulléssiu abans, per saber si puc donar el vot o no. Si us voto, i després ja fareu…’ En aquella entrevista, quan tot just era candidata a la batllia de l’Ajuntament de Barcelona, Colau expressava idees que ara serveixen al seu partit per negar el suport al caràcter vinculant del referèndum de l’1 d’octubre. Per exemple, quan explica les paraules que va dir a Pablo Iglesias en un acte públic: «’Sou una esperança per a l’estat, i esteu a favor del dret de decidir, però sapigueu que aquí el canvi ja es va produint des de fa temps i que no podem esperar. No podem esperar ni el canvi de la constitució, ni les decisions de determinats tribunals partidistes.’ Ho vaig dir públicament. No va ser titular ni recollit per cap mitjà de comunicació. Em sembla estrany que jo digui això públicament, que Podem torni a reconèixer que Catalunya és una nació, que té sobirania i ha d’exercir el dret de decidir –podem discrepar la manera, però està obert a discutir-ho–, i en canvi hi ha un cert independentisme que el considera el principal enemic. A mi no em quadra.» No era la primera vegada que Colau s’expressava en aquests termes de convicció en la defensa del dret de fer un referèndum sense haver d’esperar que l’estat s’hi avingués. En una entrevista menys d’un any abans, el juliol de 2014, Colau deia que la defensa del dret d’autodeterminació ha de ser ‘contundent, inequívoca i absoluta’. Faltaven pocs mesos pel 9-N. Heus ací el fragment sencer: «En el context actual hi ha una forta mobilització a favor del dret d’autodeterminació dels pobles, que és un dret democràtic inqüestionable i fonamental. I, ens interessi més la qüestió o menys, qualsevol demòcrata ha de defensar aquest dret. La defensa d’aquest dret ha de ser contundent, inequívoca i absoluta. Però és que, a més, amb el règim espanyol actual en plena decadència i amb una reacció que deriva en posicions autoritàries, recentralitzadores i de blocatge institucional, ara mateix votar sí-sí és una oportunitat per a provocar un procés democratitzador. Un procés que es pot dur a terme tant a Catalunya com a Espanya.» Davant la pregunta de si el federalisme podia provocar aquest procés democratitzador de què parlava en la resposta anterior, Colau respon: «Els federalistes, si ho són de debò, han de votar sí-sí. Perquè és evident que amb el blocatge institucional espanyol l’única possibilitat d’aconseguir relacions equilibrades és ser reconegut prèviament com a igual, com a interlocutor vàlid. Ara mateix Espanya no pren Catalunya com a interlocutor vàlid. Des d’una mirada estrictament democràtica, la consulta és una oportunitat per a obrir un procés democratitzador que va més enllà de Catalunya. És un procés que no depèn exclusivament de la consulta del 9-N, però que hi pot ajudar molt. Cal que el 9-N serveixi també per a qüestionar les institucions tal com estan dissenyades no tan sols a Espanya sinó també a Catalunya.» Com en l’entrevista que se li va fer uns mesos després quan feia campanya electoral, Colau posava en dubte la determinació de CiU de desobeir la prohibició de l’estat: ‘Em preocupa que quan arribi el moment de la consulta i no hi hagi cap voluntat institucional de l’estat espanyol de permetre-la, ens quedem encallats i la ciutadania no torni a prendre la paraula. És evident –i ningú no s’imagina el contrari– que a Madrid no hi haurà voluntat de deixar fer la consulta. I sembla que CiU tampoc no té la intenció de desobeir aquesta prohibició.’ I es reafirma encara més en la necessitat de desobeir en una resposta posterior: ‘Si la consulta no es fa per manca de voluntat institucional, pot ocasionar un estat d’ànim de frustració que radicalitzi més les posicions extremes. Per superar el blocatge i evitar la frustració, caldrà que la ciutadania prengui la paraula i exerceixi el dret de decidir. Enfront del blocatge, la millor cosa que podem fer és desobeir. Desobeir pacíficament, però desobeir.’ Ací podeu veure el vídeo resum de l’entrevista del maig de 2015:

Summary: El vídeo d’Ada Colau que s’ha fet viral, una entrevista desconcertant a VilaWeb


La comissió d’investigació sobre la monarquia i el trasllat de bancs i empreses fora del Principat tirarà endavant. La majoria independentista de la mesa del Parlament de Catalunya ha ratificat aquest migdia l’admissió a tràmit de la iniciativa, que van presentar de manera conjunta JxCat, ERC, els comuns i la CUP. Cs, el PSC i el PP van demanar que se’n reconsiderés l’admissió a tràmit perquè creuen que les actuacions de la família reial espanyola sobrepassen les competències de la Generalitat. El ple haurà d’aprovar ara la creació de la comissió i , després, es constituirà. La comissió d’investigació pretén estudiar els moviments que es van fer per a forçar el trasllat del domicili social de bancs, grans empreses i multinacionals fora de Catalunya després de l’1-O i les estructures de corrupció ‘vinculades’ a la família reial espanyola i a les persones que hi estan relacionades. Després de la publicació de les declaracions enregistrades de Corinna zu Sayn-Wittgenstein, també volen investigar els presumptes comptes irregulars de Joan Carles I a Suïssa i altres paradisos fiscals a nom de terceres persones, la provinença d’aquests diners i altres activitats irregulars o delictives que s’hagin pogut cometre.

Summary: La comissió d’investigació sobre la monarquia tira endavant


El 70% dels vídeos quan es fa una cerca a YouTube sobre apostes contenen elements de risc. Més del 50% dels anuncis televisius sobre el joc s’emeten durant horari protegit, 10 punts més que fa un any. Un informe del Consell de l’Audiovisual de Catalunya (CAC) alerta que els infants i adolescents estan fortament exposats a publicitat de joc i d’apostes, tant als mitjans lineals (i especialment durant l’horari protegit) com a internet, on canals i vídeos, amb audiències en increment constant, permeten un accés totalment lliure. En el cas de la ràdio i la televisió, les dades indiquen que hi ha hagut un augment notable de l’exposició dels menors a aquesta publicitat. En concret, el 55,4% dels anuncis televisius de joc i apostes en línia s’emeten durant l’horari protegit, quan l’any passat representaven el 45,3%. La major part d’aquesta publicitat s’emet en el context de programes susceptibles de ser del seu interès, com són les retransmissions de futbol. En el cas de la ràdio, la concentració d’anuncis de joc i apostes durant l’horari protegit és més elevada (80%). Tot i que s’ha reduït lleugerament en relació amb l’any passat, que era del 84,5%, s’ha consolidat la menció durant les retransmissions esportives com a forma publicitària més estesa, fet que fa que no sigui tan clara per a l’audiència la seva diferenciació de la narració del partit. Els prestadors públics, tant de ràdio com de televisió, no van emetre cap comunicació comercial de joc i apostes. Pel que fa als continguts vinculats al joc i les apostes que es poden trobar a la xarxa, la majoria són també de risc. El 70% dels resultats quan se’n fa una cerca neutra com ‘apuestas‘ (l’estudi s’ha fet amb la paraula en castellà) a YouTube correspon a vídeos que contenen elements de risc. Per contra, únicament el 14% són vídeos que posen l’accent en els aspectes negatius d’aquesta activitat. Molts d’aquests vídeos, a més, contenen publicitat encoberta i compten amb audiències creixents: en només un any, dos dels canals dedicats exclusivament a jocs i apostes que també es van analitzar en l’estudi precedent (2018) han augmentat les subscripcions un 175% i un 45%. Oriol Esculies (Projecte Home): ‘Un menor que abusa de Fortnite és un futur addicte a les apostes’ Els continguts vinculats al joc es troben intercalats entre d’altres d’evident atractiu per a una audiència menor d’edat, com els videojocs o la tecnologia de consum. Aquests canals són els que registren, amb diferència, el nombre de subscripcions més elevat de la mostra (sumen més de 4 milions). Així mateix, l’informe identifica un sistema de recomanacions creuades entre canals de joc i youtubers infantils. En un dels canals es produeix una vinculació directa amb dos youtubers infantils d’èxit. Aquesta relació és de doble sentit: els canals infantils també recomanen l’enllaç directe al canal que fa promoció del joc i les apostes. L’informe també identifica la presència de menors en vídeos amb elements de promoció del joc. El president del CAC, Roger Loppacher, ha demanat una regulació més estricta i, en concret, ha reclamat la prohibició dels anuncis de jocs i apostes esportives de 5 del matí a 1 de la matinada, així com de la presència de famosos i de les bonificacions de joc. S’ha mostrat favorable també a introduir mesures per evitar l’exposició dels infants i adolescents a la promoció de les apostes a internet. En el cas de la ràdio i la televisió, el marc regulador pel que fa a la publicitat de joc i apostes en línia depèn d’una legislació en desenvolupament. El govern de l’Estat va anunciar a principis de febrer que prepara un reial decret per limitar les comunicacions comercials del joc i les apostes en línia. En paral·lel, el sector va acordar autoregular-se amb un codi de conducta del 2012, actualitzat el 15 de gener passat. L’element substancial del codi és que prohibeix la publicitat televisiva en horari protegit (de 6 a 22 hores), però alhora presenta la important excepció de permetre la publicitat d’apostes quan es tracti de retransmissions d’esdeveniments esportius. Informe del CAC L’informe del CAC ha analitzat 11 canals de televisió, 5 ràdios i 6 canals de YouTube. L’estudi mostra que les televisions identifiquen com a tal la publicitat, però això no és així en el cas de la ràdio. En aquest darrer mitjà, la tipologia utilitzada de manera majoritària és la menció, en la qual el locutor passa del relat esportiu a la publicitat sense cap separació. L’estudi indica que la publicitat, tant a la televisió com a la ràdio, continua presentant elements que afavoreixen un joc no responsable i que apel·len a un comportament no reflexiu. Malgrat que gairebé tota la publicitat inclou la frase ‘Juga amb responsabilitat’ (tal com estableix el codi de conducta), en canvi, el 29% de les comunicacions comercials televisives i el 41,4% de les radiofòniques insten a aconseguir la participació immediata (frases com ara, ‘¿A qué esperas? ¡Vamos!‘). L’informe també mostra que ha augmentat la presència de personatges famosos en aquesta publicitat. Segons l’informe actual, el 20,8% de les formes publicitàries a la televisió va incloure famosos, mentre que en l’informe anterior el percentatge va ser del 13,5%. En alguns casos, s’ha constatat que la presència de famosos es va mantenir a partir del 15 de gener, tot i les restriccions del codi de conducta. Pel que fa a les bonificacions, l’informe constata que a partir de l’entrada en vigor del codi, ja no se n’ofereixen en les retransmissions esportives. Pel que fa a les webs de prestadors de televisió, l’informe identifica dos webs del prestador Atresmedia (NeoxKidz i AtresPlayer) que no limiten la inclusió de publicitat de joc i apostes en paral·lel a la reproducció de continguts adreçats al públic infantil. Pel que fa a YouTube, l’informe analitza 21 vídeos amb més d’1,1 milions de visualitzacions, mentre que els 6 canals que els apleguen tenen més de 4 milions de subscripcions. L’informe destaca que el 66% dels vídeos analitzats contenen missatges publicitaris. El format més habitual és la integració en el discurs del youtuber, sense advertir que es tracta de publicitat. A vegades, el discurs complaent amb un servei adopta el format de tutorial per mostrar com apostar. El 35,7% dels vídeos ofereixen enllaços a operadors de jocs i apostes. Es tracta d’una pràctica explícitament prohibida per les normes de YouTube. D’altra banda, el 14,3% dels vídeos analitzats fa publicitat d’operadors de jocs i apostes que no apareixen, amb aquest nom comercial, en la relació d’operadors amb llicència.

Summary: La meitat dels anuncis d’apostes a televisió s’emeten durant horari protegit


Aquest dissabte, i amb motiu dels actes de commemoració del 8 de març, Alacant acollirà la Fira del Llibre Feminista. El carrer de Sant Leandre es tenyirà de violeta amb parades de llibres, editorials i col·lectius plens de literatura feminista de tota mena. Després de cinc anys, la fira ha anat guanyant públic i cada vegada ha anat sumant la participació de més parades i col·lectius. A part de la gran oferta de llibres, també hi ha programada una gran varietat d’actes. La jornada començarà a les 12.00 amb la presentació del llibre Urbanisme feminista. Per una transformació radical dels espais de vida a càrrec del Col·lectiu Punt 6. Posteriorment, s’oferirà un dinar popular. A la tarda, hi haurà dues xerrades: una dedicada a la revolució al Kurdistan, i una a la masculinització del moviment antifeixista. També hi haurà un rondallaire infantil i diverses actuacions musicals.

Summary: Alacant celebra el cinquè aniversari de la Fira del Llibre Feminista


Quinze diputats del parlament finlandès, representants de la majoria dels partits, han publicat un comunicat en què demanen a Alemanya que no extradeixi el president Carles Puigdemont a Espanya, perquè és una petició ‘fortament política’. Critiquen que l’acusació de rebel·lió que fa el jutge Pablo Llarena no és raonable i avisen que hi ha preocupació pel fet que Puigdemont no tindria un judici just a Espanya. Heus ací el comunicat íntegre: «Nosaltres, membres del parlament finlandès, demanem que l’ex-president de Catalunya Carles Puigdemont no sigui extradit a Espanya, on encararia dècades de presó. La petició d’extradició enviada per Espanya és de naturalesa fortament política. Els càrrecs de rebel·lió contra l’ex-president Puigdemont no són raonables i hi ha preocupació perquè no tindria un judici just a Espanya. També volem recordar que Amnistia Internacional està molt preocupada per la situació dels drets humans a Espanya. Demanem a la Unió Europea que actuï per assegurar el diàleg en la crisi entre Catalunya i Espanya i faci passos endavant per a l’alliberament dels presos tancats per raons polítiques a Espanya. La Unió Europea ha d’actuar en defensa dels drets polítics dels seus ciutadans en favor d’una solució democràtica i pacífica de la situació a Catalunya. Els signataris, Mikko Kärnä (Center Party) Olli-Poika Parviainen (Greens) Hanna Sarkkinen (Left Alliance) Juho Eerola (Finns Party) Ville Tavio (Finns Party) Silvia Modig (Left Alliance) Olli Immonen (Finns Party) Sari Tanus (Christian democrats) Ritva Elomaa (Finns Party) Jani Mäkelä (Finns Party) Aino-Kaisa Pekonen (Left Alliance) Laura Huhtasaari (Finns Party) Markus Mustajärvi (Left Alliance) Mats Löfström (Swedish People’s Party) Jari Ronkainen (Finns Party)»

Summary: Diputats finlandesos de la majoria de partits demanen a Alemanya que no extradeixi Puigdemont