El Tribunal de Comptes ha fet un pas més i ha publicat un edicte que, a la pràctica, suposa l’inici formal del procediment que portarà a judici Artur Mas, Joana Ortega, Francesc Homs i Irene Rigau pel 9-N. A l’edicte, que ja s’ha notificat, es dóna nou dies a les parts per presentar al·legacions. A més, s’especifica que el procediment s’obre per ‘suposades irregularitats comptables’ en relació a pagaments realitzat amb fons públics destinats a l’organització de la consulta del 9 de novembre de 2014. El tribunal dóna per tancada la fase d’instrucció, durant la qual s’ha obligat a dipositar una fiança de 5,2 milions als investigats. A partir d’ara, el cas passa a mans de la secció d’enjudiciament i se’n farà càrrec la responsable del departament segon, l’ex-ministra de Justícia del primer govern d’Aznar Margarita Mariscal de Gante, que també va ser l’encarregada de nomenar un delegat instructor en aquesta causa. Un cop resoltes les al·legacions, el Tribunal de Comptes començarà amb les audiències prèvies i farà citacions. Totes les vistes seran públiques. El Tribunal de Comptes ha fet públic un edicte on dona per iniciat el procediment en primera instància contra Mas, Rigau, Ortega i Homs per haver comès ‘suposades irresponsabilitats comptables’ per usar fons públics per finançar la consulta del 9-N. Aquest pas fa que, de manera oficial i pública, s’avanci cap a un judici. Abans, però, es donen nou dies (a partir de la publicació de l’edicte) per tal que les parts puguin presentar al·legacions i personar-se. Un cop es tanqui aquest període, el tribunal haurà de respondre totes les al·legacions que rebi. A partir d’aquí, la consellera de comptes del departament segon de la secció d’Enjudiciament, l’ex-ministra del PP Margarita Mariscal de Gante, podrà començar a fer citacions prèvies i compareixences. A partir d’ara, i a diferència de la fase d’instrucció, totes aquestes declaracions seran públiques. El dia del judici encara no s’ha fixat i dependrà del que trigui la secció a respondre totes les al·legacions i a tancar la fase prèvia de declaracions. En l’edicte, es reconeix que el procediment s’obre per ‘suposades irregularitats comptables’ en relació a pagament realitzats amb fons públics destinats a l’organització de la consulta del 9 de novembre de 2014. Fiances de 5,2 milions Aquest estiu, la mateixa Mariscal de Gante va ser la responsable d’iniciar la causa i va nomenar un delegat instructor. El Tribunal de Comptes no actua mai d’ofici, sinó que ho fa per denúncies de particulars o bé per instruccions de la fiscalia o l’advocacia de l’estat espanyol. En aquest cas, va ser Societat Civil Catalana i l’associació Advocats Catalans per la Constitució les que van presentar denúncia davant del tribunal per demanar-li que investigués si s’havien destinat 5 milions a l’organització de la consulta. Posteriorment, la fiscalia es va adherir a la denúncia. Al setembre, el Tribunal de Comptes va fixar una fiança de 5,2 milions als suposats responsables. Fins al novembre, els investigats van aconseguir entregar en efectiu 2,8 milions i van completar la quantitat aportant, com a avals, immobles de la seva propietat. Aquest immobles han quedat embargats provisionalment fins que el procediment no acabi però els propietaris en poden seguir disposant. En concret, els immobles que s’han aportat com a aval són un pis de Mas al carrer Tuset de Barcelona, la meitat d’un immoble d’Homs a Taradell (Osona), finques d’Ortega a Barcelona i de Rigau a Ribes de Freser (Ripollès) i també una propietat de l’exsecretari general de Presidència Jordi Vilajoana . Aquest embargament és preventiu -igual que el dipòsit dels 2,8 milions- i que caldrà esperar a que hi hagi sentència ferma per determinar si han de respondre econòmicament per l’organització del 9-N. La sentència que emeti el Tribunal de Comptes es pot recórrer, inicialment, davant el mateix tribunal i, posteriorment, a través d’un recurs de cassació al Tribunal Suprem. Aquest procediment judicial que afecta l’expresident Mas és, precisament, un dels motius esgrimits en la roda de premsa d’aquesta setmana on va anunciar que deixava la direcció del PDECat.

Summary: El Tribunal de Comptes comença el procediment per portar Mas a judici pel 9-N


L’Organització Mundial de la Salut (OMS) ha publicat un document en el qual es desmenteix alguns d’aquests rumors falsos que des de fa dies circulen per les xarxes sobre el nou coronavirus. Alguns d’ells, gairebé surrealistes i que deien que l’orina infantil o la cocaïna podia protegir davant del coronavirus, o que el virus pot arribar fins a vuit metres de distància d’una persona que esternuda. A continuació reproduïm alguns dels rumors i l’explicació del desmentiment: RUMOR: El nou coronavirus pot transmetre a través de picades de mosquits El nou coronavirus és un virus respiratori que es propaga principalment per contacte amb una persona infectada a través de les gotes respiratòries que es generen quan aquesta persona tus o esternuda, per exemple, o mitjançant gotes de saliva o secrecions del nas. Fins a la data no hi ha informació ni proves que indiquin que el coronavirus pugui transmetre per mitjà de mosquits. RUMOR: L’orina infantil pot protegir enfront del nou coronavirus L’orina no mata els virus ni els bacteris. De fet, l’orina pot contenir petites quantitats de material víric o bacterià. Rentar-se les mans amb orina infantil o netejar determinades superfícies amb ella no li protegirà enfront del nou coronavirus (2019-nCoV). Renteu-vos les mans sovint amb un desinfectant a base d’alcohol o amb aigua i sabó. Netegeu les superfícies amb desinfectants domèstics comuns. RUMOR: El fred i la neu poden matar el nou coronavirus La temperatura normal del cos humà es manté al voltant de 36,5° i 37°, amb independència de la temperatura exterior o de les condicions meteorològiques. Per tant, no hi ha raó per creure que el fred pugui matar el nou coronavirus o acabar amb altres malalties. La forma més eficaç de protegir-se contra el virus és netejar-se les mans freqüentment amb un desinfectant a base d’alcohol o amb aigua i sabó. RUMOR: La cocaïna pot protegir enfront del nou coronavirus La cocaïna és una droga estimulant i addictiva. El seu consum provoca greus efectes secundaris i és perjudicial per a la salut de les persones. RUMOR: El nou coronavirus pot transmetre a través d’objectes, com monedes i bitllets La informació preliminar indica que el nou coronavirus pot sobreviure en una superfície durant unes hores o una mica més. Un objecte pot resultar contaminat pel coronavirus si una persona infectada tus o esternuda sobre de la mateixa o el toca. Mitjançant una correcta higiene de les mans, el risc d’infectar-se amb el nou coronavirus per contacte amb objectes, com monedes, bitllets o fins i tot targetes de crèdit, és molt baix. La millor protecció és rentar-se les mans freqüentment amb un desinfectant a base d’alcohol o amb aigua i sabó. RUMOR: El nou coronavirus pot arribar fins a 8 metres de distància d’una persona que tus o esternuda Quan les persones infectades amb el coronavirus tussen o esternuden, el virus és expulsat a través d’unes gotes que poden arribar fins a certa distància d’aquesta persona. Per tant, per protegir-se dels virus respiratoris cal evitar el contacte proper amb qualsevol persona que tingui febre i tos, i rentar-se les mans freqüentment amb un desinfectant a base d’alcohol o amb aigua i sabó. RUMOR: El nou coronavirus pot propagar-se a grans distàncies a través de l’aire El nou coronavirus és un virus respiratori que es propaga principalment a través de les gotes que es generen quan una persona infectada tus o esternuda, o mitjançant gotes de saliva o de secrecions del nas. Aquestes gotes són massa pesades per propagar-se a grans distàncies. La infecció també pot produir-se en tocar-se els ulls, la boca o el nas després d’estar en contacte amb una superfície contaminada. Protegiu-vos netejant les mans sovint amb un desinfectant a base d’alcohol o amb aigua i sabó. I també inclou algunes preguntes: —Es pot matar el nou coronavirus en trenta segons amb un assecador de mans com els dels banys públics? —No, els assecadors de mans no maten el 2019-nCoV. Per protegir-se contra el nou coronavirus, renti les mans freqüentment amb un gel hidroalcohòlic o amb aigua i sabó. Un cop netes, eixugueu-vos bé amb tovalloletes de paper o amb un assecador d’aire calent. —Puc reutilitzar una màscara? Puc rentar-la? Puc esterilitzar-la amb un desinfectant de mans? —No. Les màscares, incloses les màscares clíniques planes i les de filtre N95, no han de reutilitzar-se. Quan s’ha estat en contacte proper amb una persona infectada pel nou coronavirus o per una altra infecció respiratòria, s’ha de considerar que la part frontal de la mascareta utilitzada està contaminada. Per treure-, no toqui la seva part frontal. A continuació, elimineu correctament i renti les mans amb un gel hidroalcohòlic o amb aigua i sabó. —Es pot matar el coronavirus amb llum ultraviolada per a desinfectar? —No s’han d’utilitzar llums ultraviolats per a esterilitzar les mans o altres parts del cos, ja que la radiació ultraviolada pot causar irritació de la pell. Per a protegir-se contra el nou coronavirus, informeu-vos de totes les mesures que pot prendre, que es poden consultar al lloc web de l’OMS. —Es pot matar el nou coronavirus ruixant el cos amb alcohol o amb clor? —No. Ruixar tot el cos amb alcohol o clor no serveix per matar els virus que ja han entrat en l’organisme. Polvoritzar aquestes substàncies pot danyar la roba i les mucoses (és a dir, els ulls, la boca, etc.). Tant l’alcohol com el clor poden servir per desinfectar les superfícies, sempre que se segueixin les recomanacions pertinents. —És segur rebre una carta o un paquet procedents de la Xina? —Sí. Les persones que reben paquets de la Xina no corren risc de contraure el nou coronavirus. Gràcies a estudis realitzats anteriorment, se sap que els coronavirus no sobreviuen molt temps en objectes com les cartes i els paquets. —Poden els animals de companyia propagar el nou coronavirus? —De moment, no hi ha cap prova que el nou coronavirus infecti animals de companyia com els gossos i els gats. No obstant això, continua sent convenient rentar-se les mans amb aigua i sabó després de tocar a un d’aquests animals per protegir-se de diversos bacteris habituals que poden transmetre a l’ésser humà, com ecoli i salmonel·la. —Les vacunes contra la pneumònia, protegeixen contra el nou coronavirus? —No. Les vacunes contra la pneumònia, com la pneumocòccica i la vacuna contra Haemophilus influenzae de tipus B, no protegeixen contra el nou coronavirus. El 2019-nCoV és tan nou i diferent que cal desenvolupar una vacuna específica, en la qual ja s’està treballant. —Convé rentar-se regularment el nas amb una solució salina per prevenir la infecció? —No. No hi ha proves que indiquin que aquesta pràctica protegeixi de la infecció pel nou coronavirus. Encara que algunes proves indiquen que esbandir el nas regularment amb solució salina pot accelerar la recuperació després d’un refredat comú, no s’ha demostrat que previngui les infeccions respiratòries. —Menjar all pot ajudar a prevenir la infecció pel nou coronavirus? —L’all és un aliment saludable que pot tenir algunes propietats antimicrobianes. No obstant això, no s’han obtingut proves que menjar-protegeixi contra el virus que causa el brot actual. —És bo aplicar oli de sèsam a la pell per impedir que el nou coronavirus entri al cos? —No. L’oli de sèsam no mata el nou coronavirus. Hi ha desinfectants químics que, aplicats sobre les superfícies, poden matar-lo, com els desinfectants a base de lleixiu o clor, alguns dissolvents, l’etanol 75%, l’àcid peracètic i el cloroform. No obstant això, aquests productes tenen una eficàcia escassa o nul·la contra el coronavirus si s’apliquen a la pell o sota el nas i, a més, poden danyar la pell.

Summary: Tots els rumors sobre el coronavirus que no us heu de creure


El resultat de les eleccions espanyoles del 10 de novembre no va ser el que Compromís esperava. Tot i mantenir el diputat Joan Baldoví, l’aliança amb la formació d’Iñigo Errejón, Més País, no va donar més diputats als valencianistes ni tampoc ha estat cap èxit arreu de l’estat. Més País no té grup parlamentari propi i Baldoví ha quedat immers en un grup mixt de vint-i-un diputats. Arran d’això, els sobiranistes han optat per marcar distància i el primer pas serà la negociació de la investidura de Pedro Sánchez. La coalició ha constituït una comissió negociadora de cinc membres, a més de Baldoví, per a tractar directament amb el PSOE el sentit del vot a la investidura, però sense comptar amb el seu soci. Compromís espera la telefonada de la número tres dels socialistes, Adriana Lastra, per asseure’s a parlar, cosa que fins ara no ha passat, amb els socialistes centrats a aconseguir el vot clau per a desblocar la investidura, l’abstenció d’ERC. La comissió negociadora té el mandat de posar l’agenda valenciana sobre la taula i només en cas que es compleixi donar el sí a la investidura. Segons que informa el Levante, la comissió la conformen la coordinadora del Bloc, Àgueda Micó; la responsable d’Organització del Bloc, Amparo Piquer; els dirigents d’Iniciativa Mireia Mollà (consellera d’Agricultura) i Miquel Real; i el secretari d’Organització de VerdsEquo, Nacho Serra.

Summary: Compromís negociarà amb Sánchez al marge de Més País


La vicepresidenta del Consell i colíder de Compromís, Mónica Oltra, ha aclarit aquest dimarts que ‘no ens n’anem’ amb Íñigo Errejón sinó que l’executiva aposta per concórrer a una plataforma electoral a la qual espera que se sumen ‘aliats similars d’altres territoris.’ ‘Anem a una plataforma electoral on aquí Compromís serà la cara i seguirà defensant les nostres idees contra la corrupció i contra les retallades i demostrant com des del govern es millora la vida de les persones.’ Oltra, abans d’assistir a Paterna a la inauguració de la jornada ‘Transport i gènere. Adaptació de serveis, seguretat i empleabilitat’, ha assenyalat que, després de l’executiva, li va enviar un missatge al líder de Podem, Pablo Iglesias, que li ha contestat aquest mateix dimarts amb ‘una resposta molt curta’, atés que a aquelles hores ‘s’imposa la conciliació familiar en les llars amb xiquets’. En el text li incloïa una emoticona i un “‘prenem nota i seguim parlant.’ Per contra, ha assenyalat que no ha pogut parlar amb Errejón després de la decisió de l’executiva d’anit, que ha de ser ratificada per la militància, però que sí que ho faran els encarregats de les negociacions de Compromís. En qualsevol cas, ha recalcat que seguiran construint potns amb Podem i que les relacions des de Compromís ‘sempre seran bones i coordials’ i que ella personalment seguirà treballant els afectes ‘amb persones que tenim a prop afectiva i políticament.’ Baldoví: ‘No afectarà a l’estabilitat del govern’ El diputat de Compromís al Congrés espanyol, Joan Baldoví, ha assegurat que un pacte amb Més Madrid ‘no afectarà l’estabilitat’ del govern del Botànic al capdavant de la Generalitat . En aquest sentit, ha defensat el pacte amb els d’Íñigo Errejón perquè és ‘una opció nova’ amb la qual ‘probablement serà més fàcil arribar a acords’ per a constituir un executiu. Baldoví ha apuntat, en una entrevista a la cadena SER recollida per Europa Press, que a les eleccions també ‘competeixen contra el PSOE i hi haurà frecs i això no vol dir que després no siguem capaços d’entendre’ns.’ El parlamentari ha explicat que no s’han posat en contacte amb Podem perquè l’executiva de Compromís, en la qual es va votar per explorar un pacte amb Més Madrid, va acabar molt tard a la nit d’ahir. En tot cas, ha insistit a exigir ‘responsabilitat’ perquè ‘per sobre dels frecs que pugui haver-hi en una campanya o la decisió que una força prengui per a anar a les eleccions, per sobre de tot està l’estabilitat d’un govern.’ Per això, ha recalcat: ‘Això és molt més important i estic segur que tots i cadascun dels integrants del Botànic sabran afrontar aquesta responsabilitat.’ Baldoví ha explicat que la candidadura d’Errejón té com a atractiu que és una opció nova que situa a Compromís en un terreny en què es troben ‘còmodes’ perquè ‘nosaltres sempre, sempre hem intentat arribar a un acord’ i ‘ser part de la solució.’ En aquesta línia, ha comentat que després d’aquest procés de 150 dies ‘algunes’ formacions ‘surten a l’escena com que no han estat capaces d’acordar.’ ‘Aquest seria el fet diferencial de la nostra candidatura, que no busquem culpables del fracàs d’aquest intent de formació de govern sinó que oferim la nostra capacitat i voluntat d’arribar a acords com vam demostrar en les institucions en les quals estem’, ha dit. De fet, ha considerat que amb Errejón ‘probablement sí que serà més fàcil arribar a acords’ i sobre aquest tema ha destacat els intents del líder de Més Madrid per ‘tapar l’entrada de l’extrema dreta en els governs de Madrid.’

Summary: Compromís defensa la coalició amb Més Madrid pel 10-N


Un grup de manifestants espanyolistes s’ha aplegat a la porta principal del parc de la Ciutadella de Barcelona, que dóna al passeig de Lluís Companys. Alguns dels concentrats han clavat cops de puny a un càmera de Telemadrid, que han confós amb un de TV3. Mentre l’agredien cridaven ‘Fora TV3!’. La policia ha hagut d’ajudar-lo a sortir de la concentració, a la qual havien assistit els dirigents de Ciutadans, Albert Rivera i Inés Arrimadas. En l’acte hi ha hagut encara un altre agredit. També s’hi han sentit crits i insults contra les institucions catalanes. Així mateix, hi havia banderes d’extrema dreta i hi han sonat himnes militars i feixistes. La concentració havia estat convocada per Ciutadans amb el lema ‘Tu també estàs cansat dels llaços grocs? Concentració per la convivència i contra la violència’. De primer, l’acte havia de ser una manifestació. Més tard, Cs va dir que seria una concentració i aquest matí ho presentava obertament com un míting de partit, que finalment ha obtingut una assistència molt escassa. Als informatius de Telemadrid han titulat el fet com ‘Alta tensió a Barcelona’ i han confirmat l’agressió al càmera del seu equip per la confusió d’una cinta amb un llaç groc. Una turba de militants de @CiutadansCs persegueix un càmera i l'agredeixen al cap al crit de "Fuera TV3, fuera TV3", a les portes del parc de la Ciutadella. Per major perplexitat és un càmera de @telemadrid pic.twitter.com/nWi2DHwmmQ — Jesús Rodríguez (@albertmartnez) August 29, 2018 I després de l'agressió al periodista arriben @InesArrimadas i @Albert_Rivera con si res hagués passat. Al crit de "presidenta, presidenta". pic.twitter.com/ZXPs73xrIO — Jesús Rodríguez (@albertmartnez) August 29, 2018 Ací podeu veure la peça a l’informatiu de Telemadrid: Un cámara de Telemadrid ha sido agredido durante la concentración convocada esta tarde por Ciudadanos en Barcelona#TN2 @javigomeztv @RocioDelgadoP_ pic.twitter.com/Dy9dQEJE9M — TN Telemadrid (@InformativosTM) August 29, 2018 Confirmamos que nuestro cámara ha sido agredido y ha recibido 4 puñetazos, porque algunos de los presentes creían que llevaba un lazo amarillo en la cámara. Paradójicamente, era una manifestación para protestar contra una agresión. Más información a las 20.30 en el TN2 https://t.co/L2uu3EiJyF — Javi Gómez (@javigomezTV) August 29, 2018 Tensió a la manifestació convocada per C's al Parc de la Ciutadella. Els concentrats han agredit un càmera de TeleMadrid pensant que era de TV3. pic.twitter.com/jRtaFIwf7V — Catalunya Informació (@Catinformacio) August 29, 2018

Summary: Agressions i incidents en una concentració de Ciutadans a Barcelona


L’eurodiputat català Ramon Tremosa ha denunciat avui al Parlament Europeu la manca d’independència judicial a l’estat espanyol: ‘a Espanya, el Tribunal Constitucional esta presidit per un exmembre del Partit Popular’. Ha fet referència als judicis de l’expresident Artur Mas i al regidor de Vic, Joan Coma, citat per l’Audiència Nacional per ‘incitació a la sedició’ i que podria complir fins a vuit anys de presó. Tremosa ha demanat que la UE intervingui per ‘defensar la democràcia arreu de la Unió Europea’. Vídeo: avui al plenari del PE he parlat de la manca d'independència judicial a Espanya i dels plets contra el #presidentMas i @joancomaroura pic.twitter.com/r7TgYlep4q — Ramon Tremosa (@ramontremosa) October 25, 2016

Summary: Tremosa demana al parlament europeu que intervingui en el judici a Mas i a Joan Coma


Eren quarts de set del vespre. Encara faltava estona per a l’hora de plegar, però Lali Cardona i Miquel Servera van abaixar la persiana de l’estanc per tornar cap a casa: feia molt mal temps. Així que es van enfilar al cotxe, van veure com branques, pedres i fang se’ls tiraven a sobre i, tot seguit, una gran onada d’aigua. Van reaccionar de pressa i van fer marxa enrere. L’aiguat que queia a Sant Llorenç del Cardassar se’ls volia endur. Cardona va baixar de l’automòbil per entrar a ca la seva sogra. ‘Un minut després, quan vaig voler sortir de casa, l’aigua ja cobria els dos primers graons de l’escala. Vaig tornar a pujar i del balcó estant veia com els cotxes nedaven i anaven a topar contra la porta de l’estanc, que va acabar cedint. I mentrestant no sabia on era el seu marit’, explica Cardona. El seu marit, que conduïa, va continuar fent marxa enrere fins a arribar a la plaça de l’Església, el punt més alt de la població. Allà va deixar el cotxe i va provar d’arribar fins a casa a peu. No se’n va sortir, l’aigua ja li arribava als genolls. Era al mig del carrer, se n’havia anat la llum, no hi havia cobertura. En aquell moment, va sentir uns crits. Una dona que li demanava ajuda. Un home s’havia quedat atrapat a la planta baixa i ella tota sola no tenia prou força per a pujar-lo fins al pis de dalt. Servera va entrar a la casa i entre tots van aconseguir salvar-lo. Els va anar ben just. A l’estanc, l’aigua va arribar a 1,6 metres i va fer malbé tot allò que hi tenien. La parella va viure dos dies sense llum, ni aigua ni telèfon i amb l’ai al cor constant. Aquest aiguat, no se’l trauran mai del cap. Però tampoc l’onada de solidaritat i d’unió que han rebut d’aleshores ençà. ‘Hem fet molta pinya. Ens hem ajudat entre nosaltres. No ens podíem enfonsar, perquè sabíem que nosaltres estàvem malament, però els del costat i els de més avall també. Ens hem donat suport per tirar endavant’, explica Cardona. La solidaritat ha anat més enllà dels veïns i durant dies i dies ha omplert el poble de voluntaris vinguts de tots els racons de Mallorca. En alguns indrets fins i tot han organitzat autocars per arribar-hi. ‘El primer dia, la Guàrdia Civil va tallar la carretera d’entrada, perquè havien de muntar el protocol d’actuació i no deixaven passar ningú. Era sorprenent veure com la gent deixava el cotxe i arribava a Sant Llorenç a peu. Volien ajudar. Els carrers eren plens de gent, disposada a fer allò que calgués’, diu Cardona. Un d’aquests voluntaris era Pep Toni, electricista de Porreres. Va passar tot el dissabte treballant a Sant Llorenç. I dissabte vinent hi tornarà. Hi ha molta feina a fer, encara. ATENCIÓ VOLUNTARIS: Hem avançat molt en fer netes les zones afectades per les inundacions. GRÀCIES!Ara necessitam qualificats en reconstrucció: picapedrers, fontaners, electricistes…Avui som 600 treballadors d'emergències i 400 voluntaris. +info a @112IllesBalears i @goib — Govern Illes Balears (@goib) October 13, 2018 Dijous els serveis d’emergència van demanar electricistes. No va trigar gaire a crear-se un grup de WhatsApp amb més de cinquanta electricistes de tota l’illa. Van repartir-se per dies i zones. Amb un mapa a la mà, el grup anava porta a porta, demanant a les cases si tenien electricitat. ‘Les mostres de gratitud em posava el cor en un puny. Veia la gent major, que ho havia perdut tot: les cases eren completament buides, tot perdut, ni un moble. L’única cosa que hi veus és la línia de flotació, que havia quedat marcada a la paret’, diu en Toni. ‘Quan entrava al carrer, em va semblar com el desastre d’Haití.’ Dissabte hi tornarà, perquè hi ha veïns pobres que no tenen cap assegurança que els cobreixi les despeses. ‘Hi estaré tant de temps com tengui disponible. S’ha de fer ben aviat, abans no arribi l’hivern. La gent no hi pensa, però han de poder endollar un calefactor, perquè si no no s’hi podrà viure, en aquestes cases’, diu, preocupat. De moment, l’Ajuntament de Sant Llorenç del Cardassar ha obert una caixa de solidaritat perquè tothom pugui fer-hi aportacions. Fins ahir havien rebut 311.000 euros.

Summary: L’exèrcit de voluntaris que ha ajudat a superar la desgràcia dels aiguats de Sant Llorenç


L’ex-president del govern espanyol Felipe González es mostra ara partidari d’una reforma constitucional que reconegui Catalunya com a nació. ‘Absolutament, sí. No tinc cap problema a reconèixer això la identitat catalana i que es garanteixi constitucionalment que no hi haurà cap extraviat que intenti alterar aquest reconeixement’, ha assenyalat González en una entrevista a La Vanguardia. L’ex-dirigent del PSOE també ha matisat la seva carta oberta als catalans —publicada el passat 30 d’agost al diari El País— i ha assegurat que es va malinterpretar i que no va comparar el procés independentista amb el feixisme dels anys 30: ‘En absolut volia dir això’, ha dit clar González. Però ha afegit: ‘No estic en condicions de dir, no m’atreveixo a dir, perquè no tinc les dades per saber-ho, que hi hagi una intenció ‘feixistitzant’, o que porti al feixisme avui a Catalunya.’ ‘El que em preocupa és que qui tingui més vots a les pròximes eleccions catalanes se senti legitimitat a no respectar les regles del joc’, ha dit González. ‘És legítim voler canviar les regles del joc, però a Europa els canvis es promouen respectant les regles. Que aquest principi no es compleixi a Catalunya és el que de veritat m’inquieta’, ha afegit l’ex-dirigent socialista, que ha carregat contra un Artur Mas que, segons ell, ‘ha sortit de la legalitat’ i ‘no compleix la seva funció de president de tots els catalans’. ‘La legitimitat democràtica no és només qüestió de vot’ ‘Mas no exerceix avui com a president de tots els catalans i molt menys com a primer representant de l’estat a Catalunya. El fet de guanyar a les urnes legitima l’incompliment de les normes?’, es pregunta Felipe González, que es contesta ell mateix i llença un dur avís. ‘La legitimitat democràtica no és només una qüestió de vot. No respectar les lleis també obre la porta a qui vulgui trencar les regles en sentit contrari al que vol el catalanisme. Crec que m’explico amb prou claredat’, ha afirmat l’ex-president espanyol. ‘Es pot acabar provocant una situació molt caòtica a Catalunya i a Espanya. Miri, cada dia tinc la convicció més profunda que totes les pulsions nacionalistes tendeixen a ser excloents’, ha opinat González. La reforma del TC, ‘una barbaritat’ L’ex-dirigent del PSOE no ha tancat la porta a la possibilitat d’un acord entre Catalunya i Espanya. ‘Crec que n’hi ha. No el trobarem immediatament, però n’hi pot haver. Crec que la majoria de la gent a Espanya, també a Catalunya, vol diàleg. Cal buscar una solució reformista en un país, no ho oblidem, de tradició liquidacionista’, ha valorat Felipe González, que ha alertat que el PP és un partit que no aposta pel diàleg. ‘No és la seva prioritat, està clar. Les seves crides a unir forces busquen el frontisme. Un frontisme contra un altre frontisme. Ara tenim aquesta proposta de reforma urgent del Tribunal Constitucional, una autèntica barbaritat’, ha qualificat González, que ha anat més enllà i ha parlat de la necessitat d’un ‘pacte sobre Espanya’. Pèrdua de pluralitat a Catalunya ‘Calen reformes per a una nova etapa, no només per l’encaix de Catalunya. Com és possible mantenir al mateix temps l’estructura territorial d’inspiració napoleònica -les províncies- i alhora l’estat de les autonomies? Necessitem una reforma de la Constitució sense por a preguntar a la gent’, ha precisat l’expresident del govern d’Espanya, que també ha parlat de dos problemes cabdals per resoldre com són ‘els sentiments de pertinença i la fiscalitat’. ‘I cal aclarir competències, i assegurar-ne la qualitat’, ha puntualitzat González, que finalment s’ha referit també a una pèrdua de pluralitat en la societat catalana. ‘A Catalunya jo hi he conegut un model de convivència social insuperable. Ara, aquest espai s’ha deteriorat dramàticament’, ha afirmat. ‘El que sents en una taula, en un sopar, o en un petit col·loqui, quan la gent parla de manera relaxada, no ho sents al carrer. Això suposa un encongiment clar de les llibertats pròpies d’una societat molt diversa i plural’, ha conclòs l’ex-president espanyol.

Summary: Felipe González diu ara que vol que es reconegui Catalunya com a nació


Mariano Rajoy des de Pontevedra i Albert Rivera a través de les pàgines d”El País’ han posat més pressió a Pedro Sánchez perquè faciliti la investidura del líder popular. Mentrestant, el candidat socialista ha tallat totes les línies de comunicació i continua les seves vacances a la Vall d’Aran sense renunciar al seu no a Rajoy. El president del govern espanyol en funcions ha qualificat de disbarat la possibilitat de celebrar unes terceres eleccions i ha demanat al PSOE que posi fi ‘amb aquesta situació de bloqueig’. A més, ha recordat que el PP és qui ha de governar per la seva condició de partit guanyador de les eleccions però els altres, amb clara al·lusió al PSOE, ha dit que també tenen una responsabilitat davant els ciutadans. D’aquesta responsabilitat, Rivera n’ha fet la seva bandera des de després de les eleccions.A través de ‘El País’, el polític català va demanar al PSOE que no es desentengui de la situació política i permeti que ‘el país es posin en marxa’. I va afegir: ‘M’agradaria que se sumessin al nostre sentit d’estat. En política, com en altres facetes de la vida, moltes vegades ens toca escollir entre la solució dolenta i la menys dolenta.’ Tot plegat deixa el PSOE en el punt de mira, que haurà de reaccionar mantenint-se ferm en el seu no o optar per matisar la seva posició.

Summary: PP i Ciutadans pressionen Sánchez perquè permeti la investidura de Rajoy


Història de La Vanguardia (1881-1936) arriba avui a les llibreries. És un llibre important, que explica els orígens d’un dels diaris més decisius del país, escrit per Agustí Calvet, Gaziel (1887-1964), que en fou director de 1920 a 1936, però que va treballar-hi vint-i-dos anys, del 1914 al 1936. Gaziel va conèixer les misèries i les grandeses del diari per dins, i el retrat demolidor que en presenta va fer que durant anys, ara ja no, l’obra no es pogués ni esmentar a La Vanguardia. Era prohibit. El llibre, el va editar per primera vegada l’any 1971 Edicions Catalanes de París. Més de vint anys després, el 1994, Empúries el reedità. Ara és Eugènia Broggi, a l’Altra Editorial, qui torna a les llibreries una de les històries més ben escrites, crues, informades i punyents sobre el periodisme català, acompanyada d’un sòlid, pensat, divertit i profund pròleg d’Antonio Baños. De fet, Baños combrega amb una de les tesis centrals de Gaziel: el catalanisme ha badat amb La Vanguardia, i, per errors propis, l’ha deixada en mans espanyolistes. I contra això, Gaziel s’hi mostra tan dur com contra els Godó. «Nasqué totalment aclaparat de tares físiques i morals. Era, en efecte, lleig, desnerit, de parlar embussat i sord com una perola; tenia enravenada una cama, que el feia coixejar i apuntalar-se amb un bastó, per no caure; i en els ulls recelosos i desconfiats, sotjant sempre enemics a qui escometre, se li feien uns tels que a penes li deixaven veure a quatre passes. En una paraula: una desferra d’home.» És així com Gaziel descriu Ramon Godó Lallana (1864-1931), el segon propietari del diari, l’home que va transformar el rotatiu que els fundadors –son pare, Carles Godó, i son oncle Bartomeu Godó– havien aixecat a final del segle XIX. L’home que convertí un diari provincià en una empresa que feia milions a cabassos el primer terç del segle XX. L’home que comprà maquinària nova, que nomenà director Sánchez Ortiz, un andalús que va dreçar un diari que no era òrgan de cap partit, però que sempre s’arrenglerava amb l’ordre establert, i que va introduir les esqueles a la portada, de manera que cobrava bones quantitats de diners als burgesos que es volien morir a primera plana. L’home que va fer passar el diari de 8 pàgines a 64, i que sota Gaziel va arribar als cent mil subscriptors, mentre la premsa catalanista quedava lligada políticament als partits i a les poques vendes. Ramon Godó Ramon Godó se’ns mostra com un home corcat pel seu anticatalanisme, que havia rebut l’herència no pas de son pare, sinó de sa mare, la basca Antonia Lallana. Ella s’hi sentia exiliada, a Catalunya; i ell, rebutjat. «Jo no recordo haver conegut ningú que odiés tant com ell el catalanisme i els catalanistes. Era un odi irracional i orb. Un odi de la sang –la tragèdia més fonda d’aquell home tràgic . Era un misantrop absolut, si us plau per força. Aïllat per les xacres, aïllat pel caràcter, aïllat pels milions, sense un trist company o un amic veritable. Tots els qui el voltaven ho feien exclusivament pel compte que els tenia. No posseïa cap cultura de cap mena, perquè la sordesa i la mala vista no li havien permès de fer-se’n una. Amb prou feines sabia de llegir, i el seu parlar enfarfegat el cansava. La conversa amb ell era esgotadora, perquè calia enraonar-li a crits, a cau d’orella . Feia una llàstima profunda, era un autèntic personatge de Dostoievski.» Les pàgines dedicades a l’avi de l’actual propietari són realment intensíssimes, i les dedicades a l’empresa, també: « era talment una fortalesa estranya enquistada al cor mateix de la capital de Catalunya com la Ciutadella ho havia estat en el seu flanc, després de Felip V.» El llibre explica les tenses relacions de la propietat del diari amb els directors. Per exemple, el calvari viscut pel director que hi hagué abans de Gaziel, Miquel del Sants Oliver, l’home que va fitxar-lo i l’envià a fer de corresponsal a París durant la Primera Guerra Mundial. Gaziel era catalanista i aliadòfil, però els Godó eren espanyolistes i germanòfils. Doncs Miquel del Sants Oliver va lluitar pel seu corresponsal, que va mantenir quatre anys i, acabada la guerra, el va tenir de mà dreta seva a Barcelona. D’aquella posició estant, Gaziel va ser testimoni de la lluita sorda i ignorada d’Oliver per evitar que l’anticatalanisme de l’amo traspués massa. ‘Ningú no sap el meu calvari’, deia Miquel dels Sants Oliver, que cobrava un sou de director insuficient per a arribar a fi de mes, i per això havia de fer més feines. La tesi de Gaziel és que tots els directors de La Vanguardia, fins a ell, van acabar morint pobres i abandonats, mentre l’empresa guanyava milions i surava. Era la manera de tenir-los obedients. El calvari de Sants Oliver és dels que acabaren fatal, perquè als anys trenta Godó el va obligar a fer un editorial molt dur contra els catalanistes, i l’endemà alguns revoltats van presentar-se en bullanga a la porta del diari. L’amo, Ramon Godó, que vivia damunt el diari, va sortir al balcó brandant una pistola que sempre duia i l’encarà sense disparar a la multitud. Miquel dels Sants Oliver no va superar aquell incident i es va morir poc després. Aquesta lluita entre un director catalanista i un amo espanyolista recorre tot el llibre. I la miopia dels catalanistes de no voler entrar a La Vanguardia, també. Miquel dels Sants Oliver El llibre explica una de les tàctiques dels Godó: tenir tres directors en lloc d’un, que situaven en una famosa taula triangular. D’aquesta manera evitaven que cap director manés massa. Ezequiel Boixet i Alfred Opisso van acompanyar Miquel dels Sants Oliver, que de fet era qui manava. I amb la mort d’Oliver es va repetir la jugada, però amb quatre directors: Manuel Rodríguez Codolà, Josep Escofet i Dídac Priu van acompanyar Gaziel, que va fer el paper del director que mana, i que de mica en mica es va anar imposant, fins a ser director únic. Gaziel explica amb orgull la tasca com a director únic durant tres anys (1933-1936): ‘Ja que hi ets, ara, a La Vanguardia, per què no proves, doncs, de transformar-la, de fer-ne un gran diari d’esperit català escrit en llengua castellana?’ Gaziel explica que va lluitar contra ‘les dretes monàrquiques, i el ram de l’aigua beneïda’, de dins La Vanguardia, però també contra la miopia de molts catalanistes, que no veien la importància de la premsa. Ni Cambó ni Prat de la Riba, per exemple, no van fer-li mai cas ni van veure la importància d’entrar al diari més llegit de Catalunya. Però al final Gaziel va aconseguir que Eugeni d’Ors, Josep Pijoan, Duran i Sanpere, Folch i Torres i Alexandre Planas eixamplessin ‘el cor encongit de tanta fullaraca rància’ de les plomes castellanes que dominaven el diari. Gaziel va implantar el rotogravat, que millorava les fotografies, i va comprar rotatives noves: «Quan jo vaig entrar-hi tirava de 60.000 a 80.000 exemplars. Quan me la prengueren de les mans, en tiraven de 200.000 a 250.000, i en ocasions sonades superà els 300.000. Ell  era l’amo absolut del diari; espiritualment, però, era cada vegada més obra meva.» Carles Godó (1899-1987) Carles Godó era fill de Ramon, i li succeí en la seva mort durant els anys trenta. Amb ell, Gaziel conviu durant la guerra. O, més ben dit, veu com el propietari l’abandona enmig de la guerra. ‘El nou comte Godó es va fer fonedís com una rata esporuguida’, diu Gaziel. Mentre el pare de l’amo actual del diari fugia amb els catalans de Burgos durant la guerra, a Barcelona s’hi quedava Gaziel. Però ho governava tot un soviet, car el diari fou pres pels anarquistes i els comunistes. Gaziel, això sí, visitava encara cada dia el seu diari, fins que el conseller de la Governació de la Generalitat, senyor España, el va salvar, perquè elements d’extrema esquerra el volien matar. És España qui el treu del país i l’envia a França. Des d’allà, ‘no vaig llegir ni un sol diari, català ni castellà, durant la guerra. No vaig escoltar ni un sol cop les ràdios fratricides. Quatre anys van passar sense que jo volgués saber res d’aquella tenebrosa barbàrie’. Acabada la guerra, Gaziel torna a l’Espanya franquista, per veure com Carles Godó testifica contra ell i el culpa de la deriva republicana del diari d’abans de la guerra. Veu com el règim hauria pogut acabar matant-lo amb l’ajuda dels Godó. I no és fins que el general Kindelán frena l’atac judicial, que Gaziel no es pot salvar dels atacs del seu amo. Llibre dur, cru i contundent, Gaziel va escriure’l, segons les paraules de Lluís Foix –també director del diari molts anys més tard–, ‘molt enfadat i amb raó’. Tal com explica Gaziel mateix, va escriure el llibre ‘perquè el dia de demà, quan serà hora de reconstruir a fons la normalitat catalana, aquesta història del diari més important de Catalunya caldrà tenir-la ben present’.

Summary: La reedició de la ‘Història de La Vanguardia’, de Gaziel, arriba avui a les llibreries


Brussel·les ha anunciat una cimera europea en format reduït i de manera extraordinària per diumenge. El president de la Comissió Europea, Jean-Claude Juncker, ha comunicat a través de Twitter la seva invitació a una reunió de treball informal a la capital europea per parlar sobre ‘asil i migració’ a ‘un grup d’estats membre interessats’. Entre aquest hi ha Alemanya, França, Itàlia, Espanya, Grècia, Malta, Àustria i Bulgària. Segons que ha informat aquest matí el portaveu de la CE, Margaritis Schinas, els caps d’estat i de govern d’aquests països es reuniran a la seu de la Comissió Europea diumenge per ‘trobar solucions europees’ abans de la cimera amb els 28 països que formen el Consell Europeu el pròxim 28 de juny. Segons l’esborrany de la cimera oficial, en l’àmbit de migració i asil les cancelleries europees estan treballant en una proposta per crear camps de refugiats fora de les fronteres de la UE per acollir demandants d’asil mentre es resol la seva sol·licitud de protecció internacional. La reforma del sistema d’asil europeu, l’anomenat sistema de Dublín, per repartir la responsabilitat de l’acollida de refugiats també està sobre la taula, però hi ha discrepàncies entre els estats membres al respecte.

Summary: La UE farà diumenge una cimera europea extraordinària sobre migració amb només vuit estats


Serà el quinzè president de la història del Parlament de Catalunya i, de tots, el més jove que ha pres possessió de la segona institució del país. De Roger Torrent i Ramió (Sarrià de Ter, 1979), si sorprèn res després de saber-se que ERC proposaria el seu nom, és la seva joventut. Té només trenta-vuit anys –només, si ho comparem amb les edats dels seus precedents–, però ja és un veterà de la política, sobretot la municipal. Molt orgullós i agraït al meu partit @Esquerra_ERC que m'hagi fet confiança en proposar-me per presidir el #Parlament en aquests moments tan transcendentals. — Roger Torrent 🎗 (@rogertorrent11) January 16, 2018 Torrent va començar a militar el 1998, a dinou anys, a les Joventuts d’Esquerra Republicana, el planter polític d’ERC. Dos anys més tard ja va fer el salt al primer equip. Els que el coneixen diuen que és un home rigorós i amb vocació política, una passió que va consolidar amb la formació a la Facultat de Ciències Polítiques de la UAB. El 2007 va ser escollit batlle de Sarrià de Ter. Només tenia vint-i-vuit anys. Aquells comicis els va guanyar amb el 36% dels vots. El 2011 i el 2015 els va tornar a guanyar, però aclaparadorament, amb el 70% dels vots i nou regidors. El component municipalista, de proximitat i la vocació de servei d’aquest pare de dues nenes són alguns dels atributs que més repeteixen els companys de partit. Isaac Peraire, batlle també d’ERC a Prats de Lluçanès, en remarca el caràcter: ‘És un home amb molt de seny, molt de rigor i recte. No perd mai les formes.’ Tant, que de vegades els companys de partit li demanen que sigui més informal. Aquestes paraules, també les subscriu Marc Puigtió, batlle de Sant Julià de Ramis, un dels municipis que limita amb Sarrià de Ter: ‘El conec des de fa quatre anys. Quan vaig entrar a la batllia, el vaig agafar de referent perquè és molt proper al poble, es preocupa per les petites coses, i això l’ha fet triomfar en el món municipal.’ Perfeccionista i bon comunicador Puigtió celebra que ERC s’hagi decantat per un perfil tan jove, fet que no va renyit amb el posat seriós i pulcre. ‘Quan treballes amb ell, tot s’ha de fer perfecte. I quan comunica, també. Mesura molt bé què diu, com ho diu i quan ho diu. Calcula molt bé les paraules’, afegeix Puigtió. Aquests atributs li faran servei al capdavant de la presidència del parlament, però també haurà de deixar-se aconsellar, cosa que els qui el coneixen bé diuen que a vegades li costa. Tot i que el 2012 ja va ser diputat, ha estat en l’última legislatura que el seu protagonisme s’ha disparat. Sobretot perquè va assumir el paper de portaveu adjunt de Junts pel Sí i va poder demostrar les seves habilitats discursives, amb maneres sempre pausades i sense estridències. Al costat de Turull i Corominas, ha bregat en les reunions de la junta de portaveus en el darrer tram de la legislatura i també ha tingut força presència als mitjans pel fet d’haver format part de la comissió d’investigació sobre l’operació Catalunya. ‘Farem República sense demanar permís’, deia no fa gaire en unes declaracions a la cadena Ser. Segurament seran molts –mitjans i polítics– que regiraran les seves xarxes socials i les hemeroteques per a cercar-ne frases lapidàries i desacreditar-lo com a nou president del parlament. L’envit que té al davant no és senzill. Li toca de substituir Carme Forcadell, que va renunciar a repetir a la presidència per a poder centrar-se en els fronts judicials que l’assetgen. Observant aquest precedent, la valentia és un altre dels qualificatius que assignen a Torrent.

Summary: Roger Torrent: joventut i rigor per a presidir el parlament més dur


Aquesta setmana eldiario.es va destapar que Ciutadans va tenir a sou un membre de la Junta electoral espanyola (JEC). Es tracta d’Andrés Betancor, catedràtic de Dret Administratiu a la Universitat Pompeu Fabra (UPF). L’escàndol ha fet que la UPF li obri un expedient, però fa menys d’un mes Betancor donava lliçons de neutralitat electoral i parlava de la ‘netedat’ de la junta electoral. N’és exemple aquest article que va publicar a Expansion, on es penjava medalles per la inhabilitació del president de la Generalitat Quim Torra, que va perdre l’escó quan el parlament va acceptar l’ordre del Suprem de suspendre’l a petició de la JEC. A l’article, utilitza reiteradament el concepte de ‘netedat’ per a parlar del paper de la JEC: ‘La Junta és la màxima autoritat electoral que té la responsabilitat i la funció constitucional de preservar la neteja de la contesa electoral; el compliment de la legislació perquè res ni ningú, encara menys els poders públics, puguin contaminar-la. És l’àrbitre suprem que garanteix que totes les candidatures competeixen en igualtat de condicions, sense que res ni ningú el pugui pertorbar o alterar. Es tracta de preservar la manifestació neta del dret fonamental dels ciutadans a participar en els assumptes públics a través de representants, triats mitjançant sufragi universal, lliure i secret (article 23 de la Constitució-CE).’ Betancor no té problemes per malparlar del president Torra per haver penjat un llaç groc a la façana del Palau de la Generalitat, que considera ‘un atac gravíssim de la competència electoral’. L’advocat de Torra, Gonzalo Boye, va anunciar una querella per la utilització que Betancor havia fet de la seva posició per a trencar el paper d’àrbitre i afavorir les posicions de Ciutadans. A l’article, l’ex-membre de la JEC a sou de Ciutadans diu que aquella pancarta penjada per Torra podia ‘corrompre la disputa electoral’ i diu que ‘evitar la contaminació és un objectiu essencial a perseguir per l’administració electoral’. ‘No pot continuar sent diputat aquell que ha estat condemnat per desobediència, a més, a la màxima autoritat electoral. Exemplaritat i exemplaritat.’, afegia. L’article continua amb el desig de Betancor que, un cop desposseït de l’escó al parlament, Torra fos apartat del capdavant de la presidència de la Generalitat: ‘Si tot s’ajusta al que la Llei estableix, adéu Torra. Adéu. Es tanca un trist capítol de la història de Catalunya, d’il·legalitat, de paràlisi. Confiem que el següent sigui el de l’esperança; la de trobar la solució que tots reclamem; en el qual regni l’Estat democràtic de Dret i no l’arbitrarietat.’

Summary: L’ex-membre de la JEC a sou de Ciutadans presumia a la premsa de ‘netedat’ electoral


El temporal Glòria està causant fortes ratxes de vent, que al litoral es tradueix en mala mar i onades espectaculars, com les onades de 14 metres registrades a 70 quilòmetres del litoral del Delta de l’Ebre. Ahir davant el cap de Begur (Baix Empordà) es va registrar una onada de 12 metres. També al País Valencià les onades van arribar a registres històrics amb una altura de 8,44 metres, una dada que permet estimar que es van produir ones amb una altura màxima de 13,5 metres. A les Illes, les onades han sobrepassat els edificis de primera línia de mar a Portocolom. A més, a la Dragonera ahir es van registrar onades de 8 metres d’altura, superant així, els 6 metres aconseguits el gener de 2017. Tota la informació del temporal Glòria: minut a minut Alguns usuaris d’arreu del país han enregistrat imatges dels efectes del temporal a la mar que han compartit a la xarxa. Vegeu-ne un recull a continuació: Gent !Porto 20 anys treballant amb temes d'aigua de mar i platges, i ens arriben imatges que jo, francament, no havia vist en ma vida al mediterrani. BES-TI-AL !!!😱CUIDEU-VOS, CUIDEM-NOS MOLT !!!😘#Gloria #lEscala #Montgó#mediterrani#emergenciaclimatica pic.twitter.com/6vvLlAJc8j — Fidel Picó (@PicoFidel) January 21, 2020 Onades de 14 metres a 70 km de la costa del delta de l'Ebre ➡ https://t.co/Ps54KAqmlR #324eltemps pic.twitter.com/shsh3bE1oY — MeteoMauri (@MeteoMauri) January 21, 2020 Vídeo espectacular del 🌊🌧temporal de Llevant al Port de Fornells – Aiguablava.#beguresautentic #begur #temporal #temporaldellevant #visitbegur #catalunyaexperience #baixemporda pic.twitter.com/vTZjXIdvrM — Oriol Amat 🎗 //☆// 💙🐬 (@OriolAmat78) January 20, 2020 Imatges Porto Colom, gravades per Antoni Llaneras pic.twitter.com/1k4dNJPhfo — Margalida Solivellas (@margasoli) January 21, 2020 Les esculleres nord del Port de #València Sense apropar-me per prudència he pogut gravar aquest vídeo, jo no havia vist mai la mar en aquest estat ací a València. No sé com se'n diu quan està així, brava o desfeta??? @caminsnatura @lasajolida @EliasLM84 pic.twitter.com/XHtyutIuLa — Pepino Acn (@PepinoAcn) January 20, 2020 ⚠🌊 #Portocolom ( #Mallorca) 😯#TemporalMediterráneo @j4um3 pic.twitter.com/Zej3ZaVt3S — InfoMeteoTuit (@InfoMeteoTuit) January 21, 2020 TOSSA de MAR #Temporalgloria @meteogirones @meteocat @marcredondo @Monica_Usart @meteorac1 @Mes_324 pic.twitter.com/eDPHkLhA7o — silviaragolta (@silviaragolta) January 21, 2020 Per què el temporal ha omplert d’escuma Tossa de Mar? Em passen aquest vídeo dels Griells a l’estartit #BorrascaGloria #meteocat pic.twitter.com/ZgXUSwBNRg — marcm psé (@contramunt) January 21, 2020 Es comencen enfonsar barcos!!! @PortOlimpic #temporal #llevant #Gloria #barcelona 🎥 @AzulSailing @eltempsTV3 @324cat @elsmatins pic.twitter.com/Sm6nDMQElt — josep muray (@dvcpros) January 21, 2020 Platja de la Fragata convertida en llac.. sota la Punta de #Sitges pic.twitter.com/nFs5bOfs0G — Meteo Garraf (@meteo_garraf) January 21, 2020 A Premià de mar el tren circula fins a Barcelona o almenys això crec quan he pujat. Tot i això la sensació no és gaire agradable veient que ha passat això instants abans d'agafar el tren. @rodalies pic.twitter.com/Z4SnKNePWm — Adrià Nieves Teruel (@Adrinievess) January 21, 2020 Aquí al Delta la mar ha saltat. No ho pareix, però tot això són arrossals. pic.twitter.com/T1YJN4WzhP — Joan Roca Navarro (@JoanRocaNavarr1) January 21, 2020 #TemporalÀpunt | Imatges de la platja de #Gandia👇🏻 La força de la mar continua fent-se notar i l’aigua passa al passeig marítim. Més de 100 metres d’amplària!#TemporalHivernal pic.twitter.com/V9dbWR9xKu — À Punt Oratge (@apuntoratge) January 20, 2020 #TemporalÀPunt | El temporal marítim desdibuixa la línia de costa i espenta la mar 20 metres en dins a les platges d'Oliva, a La Safor. L'aigua ha negat les vivendes més pegades a la costa. pic.twitter.com/J5RpOxRvLx — À Punt NTC (@apuntnoticies) January 20, 2020 #temporalhivernal – Club nàutic 'les Bassetes' de #Benissa (la Marina Alta) colpejat pel fort oleatge 🌊 pic.twitter.com/d7c1r4qM7p — AVAMET (@avamet) January 20, 2020 El tamany de les onades que es veuen des de casa a #Sitges fa molta por. No recordo haver vist res igual abans. #Gloria pic.twitter.com/JAXu6IjVDp — Sergi Pascual Ferran (@SergiPascualFer) January 21, 2020 ATENCIÓ: Som a la mitja part del temporal. A les 8h. hem pogut comprovar que l'onatge ha baixat a la platja de Pineda. Però les onades aniran una en augment des d'aquesta tarda fins demà dimecres al migdia. @pinedademar #pinedademar #Temporalgloria #Maresme pic.twitter.com/mzPeA5OJ6g — Ràdio Pineda (@RadioPinedaFM) January 21, 2020 Les onades es mengen la platja de la Barceloneta. A veure què en quedarà a finals de setmana, @btveltemps ! #gloriabcn pic.twitter.com/lG9VhJnKEZ — Laia Balasch (@laiabalasch) January 20, 2020 Gregalada que a la platja Gran de #Calella ha donat onades de fins a 4 metres. I a l'espera del llevant que ha d'entrar demà, tot i que el vent perd força lentament. Encara a la part freda, voltem els 5°, amb vent del NE que ha arribat a 87 km/h. Ara arribem a puntes de 65 km/h pic.twitter.com/7xDRyua6G7 — TempsCalella (@tempscalella) January 20, 2020 Avui, impacte #gloria molt + fort. Mar molt brava, onades de gran altura, platja completament inundada, aigua entra +200 m i inunda passeig marítim (mai no ho havia vist!!). Passarel·les platja trencades i espigó ple d'aigua. Passa avui i aquí. Recordem-ho. #emergenciaclimatica pic.twitter.com/Kk4WNmljvJ — Lluís Torrent Bescós (@llutobe) January 21, 2020 ACTUALITZACIÓ: A hores d’ara tenim el temporal impactant directament al @PortdeTarragona. Les lectures actuals ens donen onades de 7,62 metres a la boia de referència, un metre per sobre del màxim, enregistrat el 2017. Seguim! pic.twitter.com/DNVaIwzcoG — 🎗Josep M Cruset (@jmcruset) January 20, 2020 En toda la costa la situación originada por el #TemporalInvernal también es complicada . #BomberosCPBC @dipcas están desde ayer realizando inumerables servicios . Muchas de las zonas inundadas no pueden ser achicadas hasta que cese el aporte de agua del mar. Imágenes #Almassora pic.twitter.com/j3ZMHu4JeY — CPBC (@SIAB_Castellon) January 21, 2020

Summary: Les onades més imponents causades pel temporal Glòria


Ingredients: 4 talls de tonyina fresca (aquesta tonyina tant es pot fer a daus com a talls) 2 cebes grans 4 grans d’all 2 fulletes de llorer una mica de sajolida i orenga sal, pebre negre i una culleradeta de pebre vermell un got mitjà de vinagre de vi un got mitjà de vi un got mitjà d’aigua un got mitjà d’oli Elaboració: Salem i enfarinem la tonyina. La fregim en una paella i la posem en una cassola de fang o de ferro. Amb l’oli que queda, sofregim la ceba tallada a juliana i els alls, també a trossets petits. Tirem la ceba i els alls amb l’oli per sobre de la tonyina i hi afegim els altres ingredients: vi, vinagre, aigua, pebre negre, pebre vermell i les herbes. Ho fem bullir uns deu minuts. Apaguem el foc. Tapem la cassola i deixem que reposi vint-i-quatre hores.

Summary: La cuina de la Neus: Tonyina en escabetx


Vostè és partidària d’atacar l’envelliment en conjunt més que les malalties que se’n deriven. Per què? És un fet acceptat que l’envelliment, que és un procés molecular, és l’origen de moltes de les malalties que afecten la nostra societat, com poden ser les de tipus degeneratiu, neurodegeneratiu, cardiovascular, fibrosi, etc. Per tant, no és que jo pense que s’haja d’atacar directament l’envelliment, sinó que només entenent aquest procés a escala molecular tindrem noves teràpies que potser serviran per a prevenir aquestes malalties o per a tractar-les quan apareguen, perquè la realitat és que, ara com ara, no hi ha tractaments efectius contra moltes d’aquestes malalties. Això comporta allargar els anys de vida. En el seu grup han aconseguit allargar-los en ratolins. Bé, jo pense que en humans la vida ja s’ha allargat. Estem preparats genèticament per a no tenir malalties i viure sans fins als quaranta o cinquanta anys, i gràcies als avenços de la investigació, que redunden en nous medicaments, som capaços d’arribar als vuitanta o noranta anys, fins i tot cada vegada hi ha més centenaris. El que ocorre és que en aquests anys de vida extra que tenim, el procés d’envelliment continua ocorrent i això porta associat totes aquestes malalties que he mencionat. És a dir, que, encara que vivim ara molt de temps, quasi el doble que a començament del segle passat, no hem estat capaços de fer més lent el procés d’envelliment. Vivim més, però amb malalties. Del que es tracta en la investigació que estem fent, tant en el meu grup com en altres, en models animals, és d’allargar la vida d’aquests ratolins, però lliures de malaltia. Encara que el ratolí siga cronològicament vell, és com un ratolí jove. I com a conseqüència d’allargar aquesta joventut i retardar l’envelliment, augmenta la seua vida màxima total. Van aconseguir que aquests ratolins que vivien més, ho feren sense tindre més càncer. En efecte, això va ser un dels temes importants. Per a fer que aquells ratolins visqueren més utilitzàrem un enzim que s’anomena telomerasa. El que fa la telomerasa és rejovenir unes estructures que hi ha al final dels cromosomes, que són molt importants per a la cèl·lula, que es diuen telòmers. Aquests es van acurtant quan envellim i és una de les causes moleculars de l’envelliment. La nostra estratègia va ser posar telomerasa perquè aquests telòmers es mantingueren joves durant més temps i, per tant, vam aconseguir allargar la vida. Teníem una preocupació i era si això comportaria també tenir més càncer, perquè les cèl·lules tumorals utilitzen la telomerasa per a poder sobreviure. Les cèl·lules tumorals són potencialment immortals i això ho aconsegueixen gràcies a la telomerasa. Això és una diferència important amb les cèl·lules sanes, que són mortals. Nosaltres demostràrem que eren dues coses que es podien dissociar. Això és, que no va unit el ser joves durant més temps al fet de patir més càncer. I com ho van aconseguir? Ho vam aconseguir activant la telomerasa de manera temporal. Per a fer-ho, vam utilitzar una estratègia que permetia que la telomerasa estiguera activa només durant unes poques multiplicacions cel·lulars i després es diluïa, desapareixia l’activitat. I amb això vam aconseguir allargar la vida dels ratolins sense que hi haguera més càncer. Això va ser la primera vegada. Ara, en un treball recent, el que hem fet ha sigut generar un ratolí que té telòmers el doble de llargs que els de la seua espècie natural utilitzant la tecnologia de les cèl·lules pluripotents induïdes. Les preguntes eren: Viuran més temps? Tindran més càncer? I la resposta és que viuen més i que tenen menys càncer. Estan protegits enfront del càncer. És a dir, que si fórem capaços de mantenir els telòmers joves i llargs durant més temps, no tindríem més càncer, sinó menys. A pesar que les cèl·lules tumorals utilitzen la telomerasa… Les cèl·lules tumorals han d’activar la telomerasa per a poder ser un càncer. Nosaltres el que hem vist és que si un organisme es manté amb els telòmers més llargs es protegeix del càncer perquè aquest es produeix associat a l’acumulació de danys en les nostres cèl·lules. I un d’aquests danys és el de tenir els telòmers curts. Per tant, si som capaços d’aconseguir que un organisme tinga telòmers llargs, estarà més protegit contra el càncer. Però fins i tot imaginant que hi haguera cèl·lules que ja tingueren dany, si posem la telomerasa limitada en el temps, no produeix càncer, perquè aquesta cèl·lula cancerígena no tindrà telomerasa sempre, sinó que la que nosaltres li hem posat desapareixerà. Aquesta és l’estratègia que utilitzem. Una activació temporal. Utilitzem per a això una teràpia gènica, amb vectors que no s’integren en el genoma, amb la qual cosa el gen de la telomerasa es produeix en la cèl·lula durant unes poques divisions cel·lulars i, a mesura que la cèl·lula es multiplica, es va diluint. Això és prou per a allargar els telòmers, però no queda ací, de manera que puga donar avantatge a cap cèl·lula cancerígena. Atacant l’envelliment s’evitarien alguns tipus de càncer associats a l’edat, però n’hi ha d’altres d’associats a hàbits de vida. Aquestes teràpies poden contribuir a fer que abaixem la guàrdia en la prevenció? Crec que no, estem avançant i augmenta la consciència dels ciutadans que cal seguir hàbits de vida saludables. Ací és molt important l’educació, transmetre la importància de la prevenció i que això comence des de l’escola. Que no ens vegem en la situació que tinguem coses que ens fan estar joves i sans més temps i al mateix temps estiguem destrossant el nostre organisme amb hàbits de vida nefastos. Es poden guanyar molts anys de vida simplement seguint hàbits de vida saludables. Llig l’article sencer a la web de Mètode. Lucía Sapiña. Què és Mètode?

Summary: Maria Blasco: ‘Vivim més, però amb malalties’


La diputada d’ERC Rut Ribas ha estat elegida secretària quarta de la mesa del parlament en substitució d’Adriana Delgado gràcies als vots d’ERC i JxCat. La CUP s’havia ofert a entrar a la mesa per a corresponsabilitzar-se dels riscs per les advertències del Tribunal Constitucional i ha votat la seva candidata, Maria Sirvent. Hi ha hagut 62 vots en blanc i tres nuls. ERC no trobava sentit polític a l’entrada dels anticapitalistes a la mesa si no hi havia un acord de governabilitat que impliqués que la CUP donés alhora suport a l’executiu, per exemple, amb el pressupost. Els anticapitalistes, tanmateix, no volien vincular-ho. JxCat ha donat suport a Ribas perquè formava part de l’acord previ de repartiment de llocs de la mesa i, per tant, si ERC hagués cedit el seu lloc a la CUP, no s’hi hagués oposat, segons fonts del grup. JxCat i ERC tenen dos llocs a la mesa cadascun i n’ostenten la majoria. L’oferiment de la CUP arribava en un moment en què els partits independentistes han d’entomar el vet del Tribunal Constitucional al dret a l’autodeterminació, la reprovació de la monarquia i la reivindicació de la sobirania del poble català. D’entrada, han optat per evitar una desobediència oberta al TC en l’aprovació de la resolució de resposta a la sentència contra el procés. El moviment dels anticapitalistes també s’ha produït en un context en què els tres partits mantenen converses per a intentar mantenir la unitat de vot al congrés espanyol en la votació d’investidura de Pedro Sánchez.

Summary: La diputada d’ERC Rut Ribas relleva Adriana Delgado a la mesa del parlament


1. El poder polític Històricament, les dones han estat invisibilitzades i excloses de la política institucional. De mica en mica n’han anat augmentant el pes i se n’ha normalitzat la presència, amb mecanismes com ara les llistes cremallera, que alternen una persona de cada sexe. Percentatge de dones a les cambres legislatives. Elaboració pròpia. Actualment, la presència femenina als parlaments fluctua entre el 43% i el 47% i s’acosta a la paritat. Als governs del país se situa entre el 46% i el 55%. Però les desigualtats encara es mantenen de manera evident en alguns altres aspectes de la política. Percentatge de batllesses. Institut de la Dona i per a la Igualtat d’Oportunitat. Elaboració pròpia per a Catalunya Nord i Andorra. Les batllies dels Països Catalans, només entre un 10% i un 29%, són ocupades per dones, tret del Principat d’Andorra, que té solament set parròquies. La visibilitat de les batllesses és important, perquè governen ciutats com ara Barcelona, Castelló de la Plana, Andorra la Vella, l’Hospitalet de Llobregat, Girona i Ciutadella, però la igualtat encara és lluny, especialment en aquesta qüestió. 2. Les feines de casa Una part important de la població encara veu les feines de casa com una activitat essencialment femenina. Les dones hi dediquen el doble de temps que no pas els homes. Idescat. Enquesta de l’ús del temps. Les diferències de gènere en el temps que es dedica a la llar són independents de la relació laboral; és a dir, tinguin feina fora de casa o no. Fins i tot, en el cas que més convergeix, les dones treballadores hi dediquen més temps que no pas els homes inactius o desocupats. Aquesta proporció es manté en activitats com ara la cura dels infants a casa. 3. L’escletxa salarial Una de les desigualtats més evidents és la diferència de salari entre homes i dones. Als Països Catalans, els homes cobren entre 3.000 euros i 6.500 més que no pas les dones, una disparitat que es manté encara que s’ajusti per factors. Dades de l’INE. Enquesta anual d’estructura salarial. També es manté la desigualtat de salari en totes les franges d’edat, encara que, com més edat, l’escletxa és més gran. Fins i tot, ajustat pel nivell educatiu i el tipus de feina, hi ha diferències. Simplement, les dones cobren menys que no pas els homes. 4. L’esport L’esport i l’exercici físic s’han considerat tradicionalment una cosa d’homes. I els prejudicis i estereotips encara perduren, si bé les dones hi participen cada vegada més. Dades de l’Institut de la Dona i el govern d’Andorra. Malgrat aquest creixement, només una quarta part dels membres federats són dones. Una diferència que també es trasllada a tots els aspectes de l’esport federat. Les dones exerceixen l’11% de les presidències dels clubes esportius de Catalunya, el 23% de la direcció tècnica i el 33% de les secretaries. 5. Les excedències laborals De la mateixa manera que les dones encara tenen socialment adjudicades una sèrie de tasques, com les de casa i la cura dels infants independentment de la relació laboral, també són les dones les qui deixen la feina quan cal fer-se càrrec d’un familiar. Excedències laborals per a tenir cura de fills o familiars. Dades del Ministeri de Treball, Migracions i Seguretat Social espanyol. De totes les excedències demanades als Països Catalans per a atendre els familiars, inclosos els fills, el 90% són de dones (15.077 sol·licituds). Una dada que va lligada al fet que hom les associa a aquestes tasques. A més, aquesta qüestió també va estretament relacionada amb la precarietat de les dones, atès que sense una dedicació completa és difícil d’ascendir laboralment. Les dones tenen el 72% dels contractes a temps parcial i només un 41% dels contractes a temps complet. Cal afegir que vora un 20% de les que en tenen un a temps parcial afirmen que és perquè tenen obligacions familiars o perquè s’han d’encarregar de la mainada, de malalts o d’ancians. Un percentatge que només és del 2,74% entre els homes. 6. Violència de gènere L’any passat va haver-hi un total de 52.297 denúncies als Països Catalans per violència masclista. El 4% de les dones entre 18 anys i 70 que treballaven van plegar d’alguna feina per evitar una situació d’assetjament sexual. Dades del Consell General del Poder Judicial (del quart trimestre del 2018 al tercer del 2019) i Servei d’Atenció a les Víctimes de Violència de Gènere d’Andorra (2019).A l’estat espanyol, més d’una desena part de les dones ha tingut una parella que ha provat d’impedir-los que veiessin un amic o un familiar. Un problema afegit és que aquestes actituds es manifesten independentment de l’edat. 7. La por d’anar sola En la darrera enquesta Òmnibus de la Generalitat de Catalunya, un 68% de les dones entre 18 anys i 24 ubicava entre el 7 i el 10 el grau de por de caminar sola de nit per por de ser agredida sexualment (en una escala de l’1 al 10). I un 85% el situa entre el 5 i el 10. Escala on 0 és gens de por i 10 és molta por de les dones entre 18 i 24 anys. Dades de l’enquesta del CEO: Òmnibus de la Generalitat de Catalunya. 2018. Només un 16% del total de dones situa la por a zero, i un 62% entre el 5 i el 10. Això va relacionat estretament amb més percepcions, com ara que un 82% de les joves entre 18 anys i 24 considera que sovint es fan comentaris sexuals a bars, discoteques, festes majors i espais d’oci. Amb encara més gravetat, un 73% creu que sovint hi ha actituds molestes de caràcter sexual (com ara insistir quan s’ha dit que no o ser seguida). També n’hi ha un 53% que percep que sovint hi ha tocaments sexuals sense violència i un 26% considera que sí que se’n cometen amb violència. Un 17% afirma que són freqüents les violacions o intents de violació. 8. Els alts càrrecs Al món laboral se sol parlar del sostre de vidre, en referència a la barrera invisible que comporten les limitacions amb què es troben les dones per a ascendir professionalment fins als càrrecs de més responsabilitat. La seva presència en alts càrrecs, com a directores i gerents, encara és molt menor en comparació amb els homes. Dades de l’INE. Nombre de persones afiliades a la Seguretat Social com a directors i gerents per gènere. Compareu ací les dades d’enguany amb les de l’any passat

Summary: Els vuit indicadors que mostren la desigualtat entre dones i homes


L’ex-president del Consell General del Poder Judicial, el Tribunal Suprem i el Tribunal Constitucional espanyols, Pascual Sala, s’ha mostrat contrari a les acusacions de rebel·lió i sedició en la causa de l’1-O. En declaracions a ‘El món a RAC1’, l’ex-magistrat ha dit: ‘Per mi és molt difícil, si no impossible, que existeixi un delicte de rebel·lió, i em sembla problemàtic que existeixi un delicte de sedició.’ Sala ha dit que era complicat d’admetre que hi havia hagut ‘un alçament públic i violent a Catalunya com el que caracteritza la rebel·lió segons el codi penal.’ En aquest sentit, també argumenta que en la causa de l’1-O ‘pot haver-hi desordres i desobediències als tribunals’. Un any després de l’empresonament de Jordi Cuixart i Jordi Sànchez, el magistrat també ha dit que les presons preventives no ajudaven ‘a resoldre els problemes polítics.’ En aquest sentit, ha avisat que calia evitar que la política derivés en qüestions judicials.

Summary: Un ex-president del Suprem i el Constitucional critica l’acusació de rebel·lió


Dilluns al vespre, la sala de reunions del grup parlamentari de Junts per Catalunya era una olla a pressió. La majoria de diputats i consellers treien foc pels queixals i demanaven al president Quim Torra que fes fora ERC del govern. Els republicans acabaven d’acceptar la inhabilitació de Torra com a diputat, acatant la decisió del Tribunal Suprem, en un ple on s’havia evidenciat la fractura irreversible entre els dos socis del govern. El ple, finalment, s’havia suspès i tots els diputats es van trobar a la sala de reunions, on també assistia per streaming el president Carles Puigdemont des de Waterloo. Torra estava abatut. Se sentia traït pels seus socis de govern, amb qui havia pactat el 10 de gener al Palau de la Generalitat que no s’acataria la decisió, d’acord amb la proposta de resolució que el mateix parlament havia aprovat el 4 de gener i que considerava la inhabilitació un cop d’estat. Durant el cap de setmana, el portaveu de Junts per Catalunya, Albert Batet, i la diputada Elsa Artadi havien contactat amb dirigents d’ERC per assegurar-se que es mantindria la posició pactada en la reunió del dia 10. No van obtenir resposta i dilluns al matí, amb la filtració simultània a diversos mitjans de comunicació de la carta del secretari general de la cambra, Xavier Muro, començava l’operació per a liquidar Torra que es va consumar després al ple. En la turbulenta reunió de dilluns al vespre, el grup parlamentari va analitzar tres situacions possibles: l’expulsió d’ERC del govern, una remodelació del consell executiu que incloïa una nova vice-presidència per a rebaixar la figura de Pere Aragonès i la convocatòria d’eleccions immediates, cosa que implicava que no s’aprovarien els comptes de la Generalitat. Només la visita dels presos l’endemà al parlament va aturar una decisió presa en calent i que probablement hauria fet una ferida entre els dos principals partits independentistes que hauria costat molt de suturar. Dimarts al matí, el president va tornar al parlament, va seguir les intervencions del vice-president Oriol Junqueras i del conseller Jordi Turull, però després va tornar a palau per mantenir reunions discretes amb persones influents, representants d’entitats de la societat civil i algun polític, però pocs. Torra volia copsar el parer de la gent que era fora de la política institucional mentre al parlament es respirava un ambient de treva fràgil. Després d’aquesta ronda de visites discretes, Torra va telefonar a Puigdemont per comentar-li que no veia bé ni l’expulsió d’ERC del govern, perquè no volia passar a la història com el president que va trencar l’independentisme, i que seria bo aprovar el pressupost, sobretot per posar fi a la situació d’excepcionalitat que pateixen moltes entitats socials que depenen de l’ajut de la Generalitat. Tots dos van coincidir en aquesta necessitat, també per evitar que els acusessin de no preocupar-se de les polítiques socials, un argument que els republicans ja tenien a punt si es trencava el govern. Puigdemont tampoc no veia bé fer fora ERC del govern ni rebaixar la vice-presidència d’Aragonès perquè preferia preservar la unitat independentista de cara al futur, encara que en aquest moment estigui molt malmenada. Els dos presidents van acordar de mantenir la tramitació dels comptes i, una vegada aprovats, convocar eleccions, cosa que les situa abans de l’estiu, entre maig i juny, però van evitar de concretar-ne la data. El motiu és que el president Torra és pendent encara de la inhabilitació definitiva per part del Tribunal Suprem, cosa que li impediria de convocar eleccions i, per tant, el calendari electoral va en funció dels moviments judicials. En teoria, la inhabilitació definitiva no s’espera fins a la tardor, però tal com funciona la justícia espanyola, tot és possible. També van acordar de mantenir la reunió que Torra tenia prevista la setmana que ve amb Pedro Sánchez per a començar el diàleg entre tots dos governs. Si es desconvoca, que sigui per part del govern espanyol, a qui aleshores els independentistes podran acusar de manca de voluntat de diàleg. Després d’haver consensuat la decisió amb Puigdemont, Torra va tornar a la tarda al parlament i va aprofitar la presència dels presos polítics de Junts per Catalunya per comentar-los la decisió. Els consellers Turull i Joaquim Forn ja havien intervingut a la comissió i descansaven a les dependències de la cambra, custodiats pels Mossos. En les seves intervencions, tots dos havien demanat unitat al govern, però van entendre la decisió de Torra, la qual van acceptar mentre Josep Rull encara parlava a la comissió. Una vegada acabades totes les compareixences dels presos, el president els va acompanyar a la sortida, se’n va acomiadar, abraçant-los un per un, i va tornar cap a palau. L’esperaven el seu home de confiança, Pere Cardús, Elsa Artadi, Josep Costa, Albert Batet, Josep Rius i la consellera Meritxell Budó. Els havia convocat per comunicar-los la decisió, consensuada amb Puigdemont, que també participava en la trobada des de Waterloo. No tothom estava d’acord amb el que havien decidit, especialment Elsa Artadi, que considerava que la deslleialtat d’ERC havia de rebre una resposta més dura que no pas una compareixença del president criticant-los. Es van tornar a obrir unes quantes hipòtesis, però finalment es va imposar la posició de Torra i Puigdemont i es va decidir de convocar una compareixença institucional per a les dotze del migdia i endarrerir el govern fins a les tres de la tarda. El canvi d’agenda del president va disparar les alarmes a ERC, que dimarts a la nit no sabia res del que passava. Torra havia parlat amb Aragonès durant el dia, però per consultar-li qüestions relacionades amb el pressupost, no pas per explicar-li les seves intencions. Amb aquest secretisme, que també havia mantingut amb els consellers de Junts per Catalunya fins avui al matí, el president volia evitar que es filtressin les seves intencions. Esquerra havia reunit la direcció aquest matí per si finalment es confirmaven els rumors sobre una ruptura del govern, però Torra, cinc minuts abans de comparèixer, ha informat Pere Aragonès que la seva intenció era convocar eleccions després d’haver aprovat el pressupost. Abans del vice-president, n’havia informat els consellers de Junts per Catalunya i David Bonvehí, cap del PDECat, que també se n’han assabentat avui. A les dotze i tres minuts ha comparegut. La intervenció de Torra ha tingut un to marcadament institucional que no ha estalviat crítiques cap a ERC, però no ha anunciat cap decisió que aprofundís la fractura de l’independentisme. Ha convocat les eleccions que volia Junts per Catalunya i ha salvat la tramitació del pressupost com li demanaven els republicans. La prova és que ERC ha emès un comunicat en què respectava la decisió del president i aquesta tarda mateix el vice-president Aragonès ha entrat els comptes al parlament, acompanyat del president de la cambra, Roger Torrent. El pressupost es votarà el 18 de març i, per tant, les eleccions es podrien avançar al maig i, d’aquesta manera, posar fi a una legislatura fallida. Torra ha tingut una presidència accidentada, en bona part perquè els partits no li han deixat fer allò que ell pretenia, però ha sabut acomiadar-se situant els interessos del país per damunt dels de partit.

Summary: Les quaranta-vuit hores més dures de Torra


El marcador de la Marató de TV3 i Catalunya Ràdio ha sumat aquest any 9.404.256 euros per lluitar contra les malalties minoritàries. La 28a edició de la gala solidària ha estat més itinerant que mai amb platós televisius simultanis a Tàrrega, Olot, Reus i Barcelona i un de mòbil –un autocar- que recorrerà Catalunya encapçalat per Quim Masferrer. Mònica Terribas, Jordi Basté i Josep Cuní l’esperaven a les diferents seus. La Marató 2019 ha generat com és habitual activitats a gairebé totes les poblacions catalanes. N’hi havia previstes més de 3.600 –des de xocolatades solidàries fins a partits de futbol- repartides en 729 municipis. El telèfon per fer donacions és el 900 21 50 50 i més de 3.400 voluntaris –alguns d’ells famosos com ara Rosalía, Gerard Piqué, Ona Carbonell, Luis Tosar o Úrsula Corberó– han atès les trucades dels espectadors. La Marató 2019 ha arrencat a les vuit del matí amb una edició especial del programa ‘El Suplement’, amb Roger Escapa, des del Casino l’Aliança del Poblenou. L’espai ha entrevistat la investigadora Susan Webb, la presentadora Isabel Gemio i el rumber ‘Petitet’, amb testimonis com la Maria Márquez –afectada amb síndrome d’Apert-, connexions amb TV3 i actualitzacions del marcador. La presidenta de la CCMA en funcions, Núria Llorach, ha destacat que ‘la Marató és un èxit perquè l’hem acostat a la gent, i la divulgació és tan important com la recaptació’. Llorach també ha recordat que La Marató té dos grans objectius: “la recaptació de donatius per una banda, però també la divulgació i sensibilització sobre les malalties que s’aborden”. Una taula rodona ha donat les claus de com afrontar una malaltia minoritària, amb el doctor Eduardo Brignani, psicòleg amb gran experiència en l’atenció a les famílies afectades per diferents malalties minoritàries; la doctora Gemma Aznar, neuropediatra; Júlia Vázquez, nena amb síndrome de Barret; Montse Flamarich, mare de Júlia i farmacèutica; Ana Mendoza, presidenta de l’Associació MPS, membre de Fecamm i mare del Víctor, amb síndrome de Morquio. I al migdia, la Marató ha entrevistat els esportistes Alba Coma, amb espina bífida i campiona d’esquí alpí adaptat, i Marcos Bajo, atleta amb Retinosis Pigmentària. Minores que fan una majoria Les malalties minoritàries tenen com a denominador comú la baixa incidència, afecten 5 o menys de cada 10.000 persones. A Europa hi ha 30 milions de persones afectades i 400.000 a Catalunya. Si bé el nombre de pacients de cada malaltia és baix, en conjunt suposen un grup molt nombrós. ‘Són, per tant, malalties que acaben afectant molta gent, que acaba sent una majoria’, ha explicat Vicent Sanchis, director de TV3.

Summary: La Marató recapta més de nou milions per lluitar contra les malalties minoritàries


El Jutjat d’Instrucció 2 de Manresa ha arxivat la causa contra el batlle de Fonollosa, Eloi Hernández, pel delicte de desobediència greu durant el referèndum del primer d’octubre de 2017. El fiscal n’ha demanat el sobreseïment perquè considera que no és provat que a Hernàndez li haguessin notificat personalment la suspensió del referèndum. Ja havia passat igual amb el batlle de Callús, Joan Badia. Així i tot encara resta oberta la causa per desobediència greu contra el regidor santjoanenc Jordi Pesarrodona.

Summary: Arxiven la causa per desobediència contra el batlle de Fonollosa per l’1-O


D’ençà del 18 d’octubre passat, la presència de l’exèrcit espanyol a Tarragona va guayant pes. De primer, van ser dos caçamines Segura M-31 amarrats al port; dos mesos després, unes proves d’entrenament de 650 efectius i tota mena de vehicles; i el repunt final fou a partir del mes de maig. El dia 16 es feia al Teatre Metropol un concert a càrrec de la unitat de música de la inspecció general de l’exèrcit espanyol i el dia 20 la patrulla Águila –que es dedica a les acrobàcies de competició– va pintar el cel tarragoní amb els colors de la bandera espanyola. En aquest darrer cas, ho havia demanat l’Ajuntament de Tarragona, com també havia demanat la presència de la unitat de paracaigudistes que va dur la bandera dels Jocs Mediterranis a la cerimònia d’inauguració, divendres passat al Nou Estadi, i la del vaixell d’assalt amfibi Juan Carlos I (L-61), que amarrarà al port del 29 de juny al 2 de juliol. La polèmica sobre l’espanyolització dels jocs va començar amb l’elaboració del programa cultural. Primer anava a càrrec de l’ex-regidor de Cultura, Josep Maria Prats (Units per Avançar), que va sortir del govern arran dels fets del primer d’octubre. Després va passar a mans de la nova regidora de Cultura i Festes (del PSC), Begoña Floria. I acabà sota responsabilitat de l’àrea d’Esports, la responsable de la qual és María Elisa Vedrina, del PP. El programa, presentat finalment a l’abril, va aixecar polèmica a la ciutat per la ingerència del govern espanyol i perquè, majoritàriament, era un resum dels actes que ja es fan cada any al Camp de Tarragona. L’exhibició aèria de la patrulla Águila, tot i no ser-hi inclosa, va ser benvinguda pel govern municipal. Quan es va veure la polèmica que havia desfermat, el regidor socialista Javier Villamayor va dir que els qui s’hi oposaven eren un ‘moviment de reacció’ i que havien polititzat l’acte. En un comunicat de les forces armades espanyoles, expliquen que l’objectiu de l’arribada del vaixell és ‘donar el realçament que mereixen els Jocs Mediterranis’. Marc Suanes diu: ‘Per a nosaltres no hi dóna prestigi, sinó que desacredita uns jocs que per principi han de promoure valors esportius i de pau.’ A banda, considera que el desplegament de prop de cinc mil policies durant l’esdeveniment també és militarització. ‘Quins Jocs Mediterranis són aquests? Si han d’implicar la militarització, estem llestos’, afegeix. Els dies 30 de juny i 1 de juliol el vaixell es podrà visitar i els 294 tripulants visitaran la ciutat. En funcionament d’ençà de l’any 2010, el Juan Carlos I és el vaixell de guerra més gran construït a l’estat espanyol i dóna suport a les operacions internacionals de l’armada espanyola, la darrera de les quals fou el trasllat d’helicòpters a Kuwait amb destinació final a l’Irac. Tot plegat passa en una ciutat amb un llarg historial de protestes antimilitaristes. Entre els anys 1998 i 2007, la Coordinadora Tarragona Patrimoni de la Pau va organitzar un seguit de manifestacions contra els usos bèl·lics del port, especialment durant la guerra de l’Irac, amb els vaixells amb càrrega nuclear de l’exèrcit dels Estats Units. Marc Suanes, membre de la coordinadora, assegura que, de llavors ençà, la freqüència de la visita de vaixells ha disminuït bastant, però recorda que partits com el PSC, CiU i el PP ja llavors donaven suport a la presència d’aquestes naus: ‘S’excusaven dient que estaven obligats a acollir aquests vaixells perquè hi havia uns tractats signats amb l’OTAN’, diu. Ara no hi ha cap conveni que obligui a la visita del Juan Carlos I, però l’Ajuntament de Tarragona va demanar-la. Justament, la coordinadora va néixer fa vint anys arran de l’arribada d’un portaavions, l’americà John Fitzgerald Kennedy. Per anunciar la concentració de rebuig han recuperat el lema que van fer servir llavors: ‘No als vaixells de guerra, hi ha coses millors per a veure.’ Pel #paraulesperlapau de juliol, comptem amb la presència estel·lar del portaavions Juan Carlos I, canvi d'ubicació, ull!! @icp_org @Jordi_Armadans @CentreDelas @FundiPau @montsanto @albertmartnez @Bartralot @NinaIvori @HiginiaRoig @MateolikaPunk @marta_minguella @inyaki_ellokal pic.twitter.com/Xi15AGdrX2 — Toni Álvarez (@atonito73) June 24, 2018 Més informació: Jordi Martí Font: ‘Els Jocs Mediterranis són un desastre anunciat’

Summary: L’exèrcit espanyol es passeja pels Jocs Mediterranis de Tarragona


El Parlament d’Estònia ha creat un intergrup per a donar suport i seguir de manera específica el procés català. El secretari d’Afers Exteriors i de la Unió Europea de la Generalitat, Jordi Solé, i el secretari general del Consell de Diplomàcia Pública de Catalunya (Diplocat), Albert Royo, s’hi han reunit aquest migdia. Entre els assistents hi havia els dos copresidents del grup de suport: Mark Soosar, del partit governamental SDE, i Aadu Must, del partit de l’oposició ECP. La creació d’aquest intergrup parlamentari a Tallinn és el resultat d’una relació i uns contactes començats fa anys pel Diplocat, organisme adscrit al Departament d’Afers i Relacions Institucionals i Exteriors i Transparència, amb trobades internacionals i la invitació a diversos diputats per a formar part de grups d’observació electoral i programes de visitants internacionals (PVI) de l’entitat, el darrer dels quals en ocasió de la Diada del 2015. Els dos representants catalans han posat al dia els diputats estonians sobre la situació política actual a Catalunya, els avanços en el full de ruta sobiranista i les diverses possibilitats que poden resultar de les eleccions espanyoles de final de juny. Els diputats estonians, amb representació tant del partit del govern com de l’oposició, han reiterat que les aspiracions catalanes són comprensibles per als estonians i han mostrat el desig que s’arribi a una solució pacífica i dialogada. Dies enrere, Must va explicar que el procés català era emocionant i comparable amb el d’Estònia. Soosar, per la seva banda, va dir que les nacions petites havien de lluitar per la preservació de la cultura i la llengua i havien de tenir lʼoportunitat de fer-ho.

Summary: Parlamentaris estonians creen un grup de suport a la independència de Catalunya


El president Carles Puigdemont va començar a escriure un article sobre la manera com recompondre la unitat estratègica de l’independentisme, en un moment de desorientació, de desencís i de malestar pel comportament dels partits, pels pactes, els acords i les cessions postelectorals amb els socialistes. Però l’article ha acabat esdevenint un llibre curt, pràcticament d’urgència, que ha publicat avui mateix la Campana i que té aquest títol: Reunim-nos. Reflexions sobre el retorn a la unitat. Puigdemont hi fa una diagnosi, una certa autocrítica d’aquests pactes: ‘Obrir la porta a pactar amb els socialistes, i en les actuals circumstàncies, és possiblement un error.’ Però considera que els pactes són la conseqüència d’una estratègia de desunió, que es va anar imposant d’ençà del 21-D. I com recompondre-la és la part central d’aquest llibre. ‘La idea que no anem bé és més que una percepció’, escriu Puigdemont. ‘Que l’independentisme no governa la ciutat de Barcelona i que no en presideix la Diputació, per la decisió legítima de qui va creure que anar per separat era garantia del contrari . Hem sembrat desconcert entre la base ciutadana que sempre ens ha acompanyat i no hem estat capaços d’impedir que es consolidi una certa idea de renúncia.’ Enumera ‘les accions que han comportat un blanqueig dels socialistes’, com ara: ‘L’acord de la mesa del parlament amb els socialistes per suspendre’m com a diputat; els pactes postelectorals a municipis, consells comarcals i a la Diputació de Barcelona; la disposició a avalar un govern de Pedro Sánchez en solitari sota la ingènua creença que, en relació amb Catalunya, els socialistes són diferents…’ I hi afegeix també haver permès la moció de censura contra Mariano Rajoy que va portar Sánchez a la presidència del govern espanyol. Perquè Puigdemont no critica pas els pactes en si, sinó el fet que responguin a estratègies de partit i no pas a una estratègia conjunta dels diferents partits independentistes. No diu pas que la unitat requereixi anar junts a les eleccions, sinó que requereix que la decisió es prengui d’una manera compartida i consensuada. I per això proposa que hi hagi una ‘direcció aliada’, és a dir, ‘una direcció política coordinada i apoderada que pugui imposar-se a les inevitables tensions partidistes que sorgeixen . Vol dir tenir l’objectiu comú, una estratègia per arribar-hi i unes eines per assolir-lo, vol dir tenir un únic discurs, una única actitud davant dels nostres repressors’. No diu pas com ha de ser la unitat estratègica, no proposa una fórmula concreta d’acció, sinó que demana que les accions i les estratègies es consensuïn en aquest espai que ell anomena ‘direcció aliada’, que suggereix que podria ser el Consell per la República, i que podria servir per a fixar un nou horitzó. ‘Establim itineraris, per més llargs que siguin, en què anem disminuint el grau de dependència de l’estat i anem guanyant cotes de sobirania efectiva’. Això demanarà, inevitablement, segons Puigdemont, una confrontació amb l’estat, perquè: ‘El diàleg, la negociació, el referèndum acordat avui sabem que són fantasies. És una il·lusió.’ El president reconeix que el terme ‘confrontació’ no és agradable, però que no es pot defugir. ‘És una confrontació de llarg recorregut, que té fases de baixa intensitat i d’altres en què serà més alta’, però sempre des del compromís amb la no-violència, amb accions de ‘resistència activa no violenta, de boicot pacífic, les objeccions fiscals i de consciència…’ El llibre és un tast del seu pensament circumstancial, arran dels polèmics pactes postelectorals. Però hi ha un gruix molt més gran de pensament i de reflexió de Puigdemont fet amb les anotacions i enregistraments que va anar fent d’ençà que fou investit president de la Generalitat, el gener del 2016, fins ara mateix. Prendrà la forma de llibre, que no serà publicat pas fins que s’hagi fet pública la sentència del judici contra el procés. ‘Sóc conscient que algunes de les coses que explicaré poden ferir, o poden desconcertar, o poden confirmar temors i sospites. No ho sé, però probablement és inevitable.’ Serà el moment que trencarà el silenci sobre uns fets sobre els quals s’ha escrit molt aquests darrers vint-i-un mesos. Puigdemont diu que cal decidir el suport o no a Sánchez des de la ‘unió estratègica’ de l’independentisme

Summary: Puigdemont proposa una ‘direcció aliada’ per a avançar cap a una confrontació inevitable amb l’estat


El Departament d’Ensenyament ha advertit avui que prendria les accions judicials ‘necessàries’ contra els autors dels atacs al model educatiu català que injuriessin els docents. Per a protegir els alumnes, els docents i el conjunt de l’escola catalana, el Departament d’Ensenyament ha demanat als seus serveis jurídics que emprenguessin les accions judicials contra membres del govern espanyol i de diversos partits polítics per les ‘falsedats i acusacions infundades’. En un comunicat, el departament ha assegurat que l’escola catalana era un exemple de llibertat, convivència, democràcia i plurilingüisme, ‘una de les principals vies d’integració de les famílies nouvingudes, i un veritable ascensor social’. ‘L’escola catalana està íntimament lligada a la seva realitat social i per això ha d’atendre les inquietuds dels seus alumnes quan la societat del seu entorn viu episodis traumàtics’, explica. Vegeu el piulet i el text a continuació: Comunicat del departament d'@ensenyamentcat sobre els atacs a l'escola catalana https://t.co/MH425LqujD — Govern. Generalitat (@govern) October 16, 2017 El comunicat apunta que la professionalitat dels docents i l’autonomia dels centres són ‘el puntal del sistema i en garanteixen la pluralitat’. Atacar la professionalitat dels docents és ‘injuriar-los i intentar atemorir-los’ perquè exerceixin ‘l’autocensura’ en tot allò que pugui perjudicar els interessos de qui els injuria, segons que diu el text. Segons el govern, ‘l’escola catalana és convivència’, i aquesta convivència es garanteix i es treballa cada dia amb tots i cadascun dels membres de la comunitat educativa. ‘Els atacs externs intenten trencar-la i afavorir interessos polítics, mai pedagògics.’ El text va més enllà i assegura que ‘aquesta campanya orquestrada no té escrúpols pel fet de prendre com a hostatges el conjunt d’alumnes catalans; és una violació clara de l’article 10 de la Carta Universal dels Drets dels Infants de Nacions Unides: ‘L’infant ha de ser protegit contra les pràctiques que puguin fomentar la discriminació racial, religiosa o de qualsevol altra mena’. El comunicat conclou que durant els quaranta anys de franquisme, els alumnes, els docents i les escoles van ser víctimes de ‘l’adoctrinament’ de la Formación del Espíritu Nacional. Però ara, apunta, ‘la pedagogia i les necessitats dels alumnes són l’única guia de l’escola catalana.’ A més, recorda que els resultats del sistema educatiu de Catalunya i l’adquisició de les competències bàsiques són un ‘exemple de transparència’ amb la supervisió del Consell Superior d’Avaluació del Sistema Educatiu.

Summary: Ensenyament prepara accions judicials contra els polítics que ‘injuriïn’ l’escola catalana


Els Obrint Pas han viscut una de les nits més emotives de la seva carrera, quan fa un any i mig que es van retirar. El Col·lectiu Ovidi Montllor els ha atorgat el premi honorífic en la desena edició dels premis a la música valenciana. El guardó els l’ha lliurat el president de la Generalitat, Ximo Puig, que ha aprofitat el discurs per reivindicar la normalització de la música en valencià. La seva presència no era casual i ha estat carregada de simbolisme: era la primera vegada que el govern valencià assistia a la nit dels premis Ovidi. Per part d’Obrint Pas han parlat Miquel Ramos, Miquel Gironès i Xavi Sarrià. Heus ací el vídeo amb la presentació del premi d’Amàlia Garrigós, el discurs del president i dels membres del grup. Informació relacionada: Gener i Mox triomfen en la gala dels Premis Ovidi al Palau de la Música de València Crònic de Bel Zaballa: Acostumant-nos a ser normals.

Summary: L’homenatge més emotiu a Obrint Pas


El judici del cas Palau ha quedat vist per a sentència després de 3 mesos i mig de judici i gairebé vuit anys d’ençà que els Mossos van escorcollar el Palau de la Música. El judici ha acabat amb l’informe de Convergència Democràtica i la paraula dels acusats. Cal recordar que el fiscal Sánchez Ulled reclama 14 anys i 9 mesos de presó per a Fèlix Millet i 10 anys i 10 mesos per a Jordi Montull. Tots dos, així com l’ex-director de la institució Gemma Montull, van pactar amb la fiscalia reduir a canvi que tots dos inculpessin Convergència en el cobrament de comissions. Les calus per a entendre el cas Palau En la presentació de l’informe final en l’última sessió del judici, Xavier Melero, advocat de CDC, ha dit: ‘No sé si la desaparició de CDC com a subjecte polític té alguna cosa que veure amb les responsabilitats que es poden derivar d’aquest procediment, però, si és així, seria un cas únic en la història de la democràcia espanyola que algú faci acte de contrició o examen de consciència’. Melero sosté que s’acaba declarant culpable CDC com a responsable lucratiu en l’espoliació de la institució i es considera provat el finançament irregular, el màxim a pagar hauria de ser 2,4 milions d’euros, davant dels 6,6 milions que exigeix la fiscalia. Per la seva banda, Daniel Osácar, ex-tresorer de CDC i al qual la fiscalia demana vuit anys de presó per tràfic d’influències, ha defensat la seva innocència en el torn de paraula final: ‘Sóc íntegre, honest i honrat’.

Summary: El judici del cas Palau queda vist per sentència després de tres mesos de judici


L’Institut Valencià d’Art Modern i el Museu de Belles Arts de València acaben d’inaugurar l’exposició ‘Teníem tot al nostre favor’. És una mostra que sorgeix de la primera col·laboració entre ambdues entitats i recull obres que van del segle IV aC a l’actualitat. L’objectiu és suscitar un diàleg entre els artistes i mostrar com les creacions dels segles XX i XXI recuperen els gèneres clàssics de la pintura mitjançant la natura morta, el retrat i el paisatge. L’exposició, que es pot veure al Museu de Belles Arts fins el 20 de gener, aplega un centenar d’obres, entre pintures i escultures, d’artistes com ara Joaquín Sorolla, Francesc Ribalta, Joan de Joanes, Pablo Picasso, Claes Oldenburg i Coosje van Bruggen, entre més. El nom de l’exposició sorgeix de la citació triada per Oldenburg i Van Bruggen per a l’exterior de la peça Bottle of notes, que obre la mostra. Aquestes paraules serveixen molt bé per a explicar el viatge que vol fer l’exposició, que cobreix un arc cronològic que comença a l’època ibèrica amb l’escultura El lleó de Bocairent, del segle IV aC, i culmina al segle XXI. L’exposició discorre en onze sales on es revisen els diversos gèneres per arribar a la conclusió que els autors, del segle IV aC al XXI, han continuat emprant els gèneres clàssics de la pintura: el retrat, la natura morta i el paisatge. Els organitzadors destaquen la presència de diverses obres que normalment no es poden veure juntes, com ara La nit, d’Equip Realitat, al costat de quadres barrocs, la combinació entre els paisatges del Bosco i els de Rauschenberg, i l’escultura Kopf der Judith, de Markus Lüpertz, que es vincula amb els retrats de Sorolla. Aquesta és una de les moltes propostes que us oferim per al cap de setmana. Si voleu descobrir-ne més, cliqueu a Què podem fer aquest cap de setmana: deu propostes

Summary: L’IVAM i el Museu de Belles Arts viatgen del segle IV aC al XXI amb un centenar d’obres