Diuen que la inspiració t’ha d’agafar treballant. En periodisme, aquesta afirmació és gairebé imprescindible, perquè l’ofici conté la dinàmica de l’acció – reacció i la connexió dels temes que treballes, creant en xarxa. Això és el que em va passar l’altre dia preparant un tema sobre nova plantació de vinya a la DO Alella. Aquesta Denominació d’Origen, la més petita de Catalunya i segurament també d’Europa, en els darrers trenta anys no ha deixat de perdre hectàrees de vinya cultivades i avui es troba per sota de les dues-centes cinquanta. Però ara sembla que s’ha tocat fons i que se’n tornen a recuperar d’una forma sostinguda: de dos anys ençà, els viticultors han començat a sumar hectàrees de vinya, a través de nova plantació i de la recuperació de vinyes velles abandonades. Però la llei europea i la normativa espanyola posen molt difícil la recuperació vinícola d’un territori tan afectat per la proximitat amb la metròpolis i la consegüent especulació urbanística, perquè la legislació s’ha centrat històricament a frenar l’excedent de vi limitant-ne el conreu de vinya i no ha discriminat positivament territoris com la DO Alella, que, per sobreviure necessiten polítiques específiques. Treballant aquest tema, doncs, vaig anar a parlar amb l’enòleg i propietari del celler Alta Alella, Josep Maria Pujol-Busquets. Alta Alella és una empresa vinícola situada a cavall de Tiana i Alella, municipis del Maresme, a la Vall Cirera, amb vinyes de cara al mar i a només setze quilòmetres de Barcelona. En els últims anys, ha optat per no expandir-se cap enfora, però créixer cap endins, per destinar una part important de la seva producció vinícola al Cava de Paratge, l’aposta de qualitat de la DO Cava. En relació amb la plantació de vinya, Pujol-Busquets explicava que el tema és complex i que en un territori com la DO Alella la dificultat més important no són les autoritzacions sinó trobar terrenys aptes per a plantar vinya a un preu raonable (en el règim que sigui, de lloguer, d’explotació, de compra…). Perquè plantar una vinya implica una inversió que no s’amortitzarà en els propers trenta o quaranta anys. I en aquest punt, l’enòleg i viticultor va aportar una idea que és del tot inspiradora: la DO Alella és un territori vinícola metropolità i en aquest context, el viticultor és més que un elaborador de vi, és una mena de jardiner, perquè les vinyes són els jardins d’aquests espais metropolitans. I les vinyes comporten un paisatge cuidat, endreçat i vigilat. Fan de talla-focs, oxigenen les urbs, donen identitat. Tot aquell qui viu al costat d’una vinya disposa d’uns beneficis col·laterals sobre els quals no tributa. I, en canvi, els viticultors no reben cap mena de contraprestació sobre aquests valors de qualitat de vida que aporten. Perquè tots aquests valors no són quantificats en el sistema capitalista en el qual vivim. En la balança de beneficis no es contemplen ni quantifiquen. Aquest aspecte transcendent em va obrir un nou centre d’interès periodístic, perquè aquest paper paisatgístic, ecològic, sostenible, de la vinya, el vaig reconnectar amb dues experiències periodístiques del tot satisfactòries i de gran interès viscudes aquest any. Tots els costs i tots els beneficis L’argument de Pujol-Busquets em va recordar una aportació de primer ordre que l’ecòleg Ramon Folch va fer davant de l’economista Andreu Mas-Colell, en un diàleg a la Pedrera celebrat el febrer del 2018: ‘Ecologia i economia sostenibles‘. Reprodueixo què va dir Ramon Folch sobre quantificar tots els costs però també tots els beneficis, quan es parla de sostenibilitat: «’Quan parlem de sostenibilitat, els números han de sortir certament, però no diguem que els números no surten, quan no ens hem ocupat de fer-los. La sostenibilitat és la millor relació cost-benefici, sempre que el cost inclogui tots els costs, inclòs l’ambiental, i tots els beneficis, inclosos els beneficis socials. Avui, els preus reflecteixen molt malament el nou marc econòmic per arribar a la sostenibilitat. La matriu econòmica atribueix un preu només tenint en compte uns quants paràmetres.’ I Folch va posar d’exemple el diòxid de carboni, al qual després del protocol de Kyoto li van atribuir un preu. I va parlar de paràmetres que encara avui no es tenen en compte a l’hora de posar preu als productes, que es troben externalitzats de la matriu econòmica, que no formen part dels balanços. Si parlem, per exemple, del manteniment forestal, caldria valorar la feina de la pagesia, les accions contra l’erosió que representa, la minimització del risc d’incendis, la qualitat de l’aire que respirem, els beneficis paisatgístics (pensant en el turisme)… Folch va ser contundent: ‘Tenim una economia molt centrada en el compte de resultats i poc en els balanços. Tenim uns balanços que fan pena.’ I Mas-Colell li va respondre: ‘Hi estic d’acord. Hi ha molta dificultat a posar preus. S’han de saber els drets de cadascú. I una de les contribucions de l’ecologia és fer-nos notar que hem d’apreciar la natura no solament d’una manera utilitària sinó també com a forma de plaer i d’emocions.’ I al seu torn Folch va dir: ‘Però això no està del tot acceptat i per aquest motiu subsidiem el pagès a franges específiques de producció (productor de llet, productor de carn de porc…) i el subvencionem. Però el pagès no ha de ser subvencionat sinó contraprestat. Hem de saber quins serveis presta i valorar-los. Però si no atribuïm un preu a totes les aportacions que fa (que són les externalitats no reconegudes que dèiem), no el podem contraprestar i més aviat l’avergonyim, perquè sembla que pidoli.’» Globalització i viticultura Comptar tots els beneficis a més a més de tots els costos suposa una revolució en l’àmbit econòmic i social. En termes de viticultura i paisatge, la reflexió de Pujol-Busquets també em va portar a recuperar una sessió sobre la DO Alella impartida a la Fundació Alícia, amb el geògraf Francesc Muñoz. El geògraf, director del Màster Internacional en Intervenció i Gestió del Paisatge i el Patrimoni de la UAB, explicava: «La societat actual és molt diferent de la que teníem fa tan sols dues dècades. En destaco dues raons bàsiques: la immensa facilitat que tenim per moure’ns pel territori i l’importantíssim consum de la tecnologia. I aquests dos aspectes es barregen. Som els primers en la història de la humanitat que ens podem relacionar i interactuar socialment, culturalment, econòmicament, mentre ens desplacem pel territori, gràcies als telèfons mòbils. I la hipermobilitat pel territori amb l’ús de la tecnologia digital comporten una nova relació amb el paisatge. En aquest món global, els paisatges, els territoris, se’ns fan idèntics, similars. És un dels efectes de la globalització. Pel que fa al territori de la DO Alella, centrant-nos en el Maresme, aquesta homologació del paisatge a base de construir urbanització i més urbanització, ens deixa territoris que encara no s’han urbanitzat que són autèntiques joies. Ens deixen territoris que, si a més a més tenim una agricultura de qualitat, són territoris d’interès. Per què? Perquè subratllen la diversitat. Mantenir el grau de diversitat, les diferències en el territori, és essencial per mirar de mantenir una cultura. Som una societat que s’ha allunyat del terrer, s’ha allunyat del territori, no en termes físics, sinó en termes culturals. Ens hem convertit en una colla d’ignorants del territori i dels seus processos. Per això el vi és tan important. Perquè el vi és el paisatge dins d’una ampolla. El vi ens parla de les diferències entre un paisatge i un altre. El vi ens ajuda a entendre la diversitat i les diferències. Per això prendre una copa de vi és reconnectar-nos amb tota una tradició i un saber, amb tot l’embolcall cultural del territori. Les persones que ens rebel·lem contra l’homogeneïtzació i la globalització dels paisatges, apostem pels paisatges vinícoles. » Aquests aspectes de la viticultura apuntats per Pujol-Busquets, Folch i Muñoz, són valors i beneficis invisibilitzats que cal fer visibles i quantificar. El paisatge, la cultura i la qualitat de vida així ho indiquen.

Summary: Els valors invisibles de les vinyes en paisatges metropolitans


La sala contenciosa administrativa del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) ha anul·lat el decret electoral de les cambres de comerç catalanes, el decret 175/2018, del 31 de juliol, ha informat en un comunicat el bufet d’advocats Pou de Avilés. En la sentència s’estima el recurs contenciós que va interposar Staff Pavillon, cosa que implica l’anul·lació de la norma, i s’imposa que la part demandada, la Conselleria d’Empresa i Coneixement de la Generalitat, ha d’assumir els costos processals. El Departament d’Empresa i Coneixement ha expressat el seu desacord amb la sentència i ha anunciat que presentarà un recurs de cassació davant l’alt tribunal. Segons han explicat a l’agència ACN fonts del Departament, la sentència basa la seva argumentació en un ‘suposat defecte de forma’. Tot i que la Generalitat va al·legar motius d’urgència, el TSJC, que va emetre la sentència el passat 4 de març, sosté que no es poden limitar els drets dels ciutadans en la participació de procediments com aquests, previstos en l’article 69 de la Llei 19/2014. Segons el TSJC, el govern no pot justificar ‘motius d’urgència per limitar els drets dels ciutadans a la participació en el procediment d’elaboració d’una norma previstos en l’article 69, quan aquesta urgència en tot cas ha estat provocada per la pròpia administració’.

Summary: El TSJC anul·la el decret electoral de les cambres catalanes


El passat 27 de novembre membres del sindicat policíac Jusapol es van presentar a la Casa de la República a Waterloo i van intentar entrar-hi. Es van encarar amb els vigilants de seguretat mentre proferien expressions com ‘Gos fastigós, mira la casa del fill de puta’, entre altres insults. Vegeu ací el vídeo publicat per Voz Pópuli:  Dos dies després, el senador d’EH Bildu, Jon Inarritu, va preguntar al govern espanyol si entre els ultres hi havia membres de les forces i cossos de seguretat de l’estat espanyol. I, si era així, que n’especifiqués el rang i destinació. Inarritu també va preguntar si el Ministeri de l’Interior espanyol preveia obrir algun expedient sancionador. El Gobierno señala q como no tiene “constancia oficial” por parte de Bélgica de los ultras que fueron a liarla a Waterloo y por ello no investiga si entre ellos había miembros de las FCSE. #PreguntasParlamentarias pic.twitter.com/qhYLKqTogE — Jon Inarritu (@JonInarritu) January 25, 2019 Dos mesos després, la Moncloa ha contestat que no té cap mena de constància dels fets, ja que les autoritats belgues no li han transmès que ‘cap ciutadà espanyol hagi originat incidents a Waterloo el passat 27 de novembre’. D’aquesta manera, l’executiu es nega investigar si entre els ultres hi ha membres de la policia espanyol o la Guàrdia Civil.

Summary: La Moncloa no vol investigar si hi havia policies entre els ultres que assetjaven Puigdemont a Waterloo


El responsable d’Orange Market (empresa de la Gürtel a València), Álvaro Pérez, conegut com ‘el Bigots’ i almenys quatre processats més per la peça judicial que investiga la trama de corrupció vinculada a la visita del Papa a València el 2006 han arribat a un acord amb la Fiscalia Anticorrupció, la qual cosa els permetrà de rebaixar la condemna de cara al judici que comença dilluns a l’Audiència espanyola. Malgrat que l’acord podria haver afectat gairebé la meitat dels vint-i-dos processats, molts d’ells han renunciat a pactar davant la impossibilitat d’afrontar la part econòmica, consistent en el pagament de les responsabilitats civils derivades de la seva actuació en els fets. Els que han aconseguit un acord són, a més d’Álvaro Pérez, són Ramón Blanco Balín, considerat ‘cervell financer’ de la trama Gúrtel; Pedro García Gimeno, el qual va ser director de Radiotelevisió Valenciana (RTVV) i dos membres de la mesa de contractació. La rebaixa de pena suposaria passar, en el cas de ‘El Bigots‘, d’una petició de trenta-set anys de presó a menys de dos i el mateix per a la resta dels qui aconsegueixen un acord, a excepció de García Gimeno – es demanaven per a ell quaranta anys de presó -, la pena del qui serà finalment una mica superior i sí que li suposaria un ingrés a la presó. Judici fins al mes de juny Per la vista oral per aquests fets, que previsiblement s’allargarà fins al mes de juny, passaran un centenar de testimonis entre els quals destaca l’ex-president Francisco Camps i membres de la comunitat eclesiàstica. En total es jutjarà vint-i-dues persones – un dels inicialment processats s’ha mort – perquè responguin pel desemborsament de més de set milions d’euros en la contractació de les pantalles i megafonia a una societat pantalla de la trama Gürtel i el cost de la qual va permetre el repartiment d’una suma de 3,3 milions d’euros.

Summary: ‘El Bigotis’ i altres processats pacten amb la fiscalia a les portes del judici per la visita del Papa del 2006


Aquest dissabte, 13 d’abril, tot just començada la campanya electoral, els carrers de la ciutat de València acolliran la tradicional manifestació que commemora el Vint-i-cinc d’Abril. Per què se celebra el dia 13? Actualment, el Vint-i-cinc d’Abril (en què es commemora la desfeta d’Almansa l’any 1707 i, com a conseqüència, la caiguda de l’actual País Valencià sota domini dels borbons espanyols) no és una diada de festa oficial. Així doncs, Acció Cultural del País Valencià (ACPV), l’entitat que convoca la marxa reivindicativa, cerca un dissabte proper al dia 25 per tal de facilitar l’afluència de manifestants. Enguany, l’avançament electoral ha fet avançar també la data de la manifestació. A quina hora comença i des d’on? La manifestació s’ha convocat a les 18.00 a la plaça de Sant Agustí, a València. Des d’allà, recorrerà el centre de la ciutat i al final hi ha prevista la lectura del manifest, que anirà a càrrec d’Anna Gascon i Tomàs Llopis, membres de la junta d’ACPV. Tot seguit, tindran lloc les actuacions de Fran Yera (Atupa), Inèrcia, Marta Margaix (si hi ha algú que encara no hagi sentit la seva esplèndida versió de la Muixeranga, aquesta és una bona ocasió de posar-hi remei) i Xavier de Bétera. Quin és el lema de la manifestació? Encara que, després, cada associació, partit, sindicat i grup duu les seves reivindicacions en forma de pancarta o de cartells, samarretes, banderes, etcètera, la manifestació té un lema de conjunt que enguany pren un doble vessant, de proposta i d’alerta: ‘Continuem avançant. Perquè no torne el passat‘. Joan Francesc Mira, president d’ACPV, ha explicat: ‘Constatem la persistència d’amenaces, però també la força de la gent: és possible de continuar avançant si sabem fer propostes en positiu (per això hem presentat el projecte de llei d’igualtat lingüística i hem demanat una Conselleria de Cultura, a més de resoldre les qüestions pendents) i, sobretot, si ens mobilitzem.’ Hi ha actes abans de la manifestació? Sempre. Dues opcions per a dinar, a la mateixa ciutat de València, poden ser: l’una, la tradicional trobada a l’Assemblea de Veïns de Benimaclet, on cada any, abans de la manifestació, hi cuinen una esplèndida paella (dues: una de carn i una de verdura) i s’hi senten dolçaines i tabals que escalfen motors per a la vesprada; i l’altra, el dinar amb acte polític que es farà a l’OctubreCCC convocat per la Plataforma pel Dret a Decidir del País Valencià, amb les intervencions d’Elisenda Paluzie, presidenta de l’Assemblea Nacional Catalana, Joan Planas (Assemblea Sobiranista de Mallorca) i Antoni Infante (Decidim), conduïts per Marta Gascó (SEPC).

Summary: Manifestació a València, en alerta per aturar la dreta


Facebook ha deixat de funcionar aquest migdia, i també ho ha fet Instagram, l’aplicació de fotografies més popular del món i propietat de la companyia de Mark Zuckerberg. Des de quarts de dues de la tarda els usuaris s’han trobat amb dificultats per a poder publicar continguts nous a Facebook o bé per a poder consultar-hi pàgines. A Instagram també hi ha hagut problemes, fins i tot per a carregar continguts nous. La companyia ha informat, mitjançant missatges en la pàgina d’inici de la web de Facebook, que els problemes es devien a ‘tasques de manteniment’. Els problemes afectaven tant la versió web com l’aplicació de mòbil. Cap a quarts de cinc de la tarda, el servei s’ha restablert. Molts usuaris han compartit a Twitter els problemes amb aquestes xarxes amb les etiquetes #facebookdown i #instagramdown #facebookisdown tuits

Summary: Facebook i Instagram deixen de funcionar durant unes hores a tot el món


El jutge José de la Mata ha encausat l’ex-gerent de TV3, Oriol Carbó Seriñana, per la seva presumpta participació en el finançament irregular de Convergència Democràtica de Catalunya, segons que han confirmat a VilaWeb fonts de l’Audiència espanyola. D’aquesta manera Carbó haurà de declarar com investigat el pròxim 10 de setembre. Segons la interlocutòria hi ha ‘indicis’ que l’ex-gerent de CDC, Germà Gordó, hauria donat instruccions ‘expresses i directes’ perquè Carbó, que també era un alt executiu de la productora Triacom Audiovisual, pagués un deute de 750.000 euros que el partit tenia amb l’empresari Joan Manuel Parra des de la campanya electoral del 2010. El jutge indica que s’haurien fet sis pagaments mensuals a partir d’unes factures fruit de ‘suposades i òbviament inexistents col·laboracions’ d’empreses de Parra en ‘produccions audiovisuals de Triacom Audiovisual SL per la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals’. El mateix empresari, que va declarar la setmana passada, hauria confessat haver fet el pagament dins de la causa del 3%, per les eleccions del 2010 i a canvi de rebre contractes públics. La fiscalia va obrir la setmana passada una nova línia d’investigació sobre el presumpte finançament il·legal de l’antiga Convergència Democràtica de Catalunya (CDC) en el que es coneix popularment com el cas 3%, després de la confessió de Parra davant del jutge de l’Audiència espanyola José de la Mata. Segons l’empresari, Gordó va ser la persona que li va facilitar el cobrament d’aquestes feines per al partit a través de productores.

Summary: L’Audiència espanyola encausa l’ex-gerent de TV3 pel finançament irregular de CDC


El govern ha proposat l’ex-ministre d’Indústria, Energia i Turisme, José Manuel Soria, que va dimitir el mes d’abril per l’escàndol dels Papers de Panamà, per ocupar un lloc en el Banc Mundial. Aquesta decisió, feta publica després de la segona investidura fallida de Rajoy, ha estat adoptada per la Comissió d’Avaluació de candidatures a les Institucions Financeres Internacionals (IFIs), que ha seleccionat als candidats per cobrir els llocs que corresponen a l’estat espanyol tant en el Banc Mundial com el Fons Monetari Internacional (FMI) i al Banc Europeu per la Reconstrucció i el Desenvolupament (BERD). L’ex-ministre canari ha estat proposat, en concret, per ocupar el lloc de director Executiu del Banc Mundial per al període comprès entre l’1 de novembre i el 31 d’octubre de 2018. L’estat espanyol comença ara el seu torn en la cadira que comparteix amb Mèxic, Veneçuela i cinc països centreamericans (Costa Rica, El Salvador, Guatemala, Hondures i Nicaragua). Soria cobrarà 250.000 euros lliures d’impostos. En un comunicat, el Ministeri d’Economia i Competitivitat recorda que per a la selecció dels candidats espanyols a aquests organismes internacionals s’utilitza el criteri d’idoneïtat i l’historial de servei públic, així com l’experiència en les matèries que corresponen.

Summary: El govern espanyol proposa l’ex-ministre José Manuel Soria com a candidat al Banc Mundial


Explica l’editor de Llibres del Delicte, Marc Moreno, que A la seva pell és un «thriller» carcerari, inspirat en els casos denunciats en el documental Ciutat Morta, l’empresonament de l’activista Rodrigo Lanza i el suïcidi de la poetessa Patricia Heras. A partir d’ells, l’autora, Raquel Gámez Serrano, construeix una trama de ficció on relata les condicions de vida dels presos i genera debat sobre els processos de reinserció que es duen a terme a les presons catalanes. Gámez, amb aquesta novel·la, debuta en la literatura de gènere. Llegiu-ne un fragment. Continua: ‘A la seva pell neix a partir d’una minuciosa documentació per part de l’autora, que és educadora social de formació i que ha tingut accés a presos i treballadors de presons, i ha estudiat un text escrit per Rodrigo Lanza, un dels implicats en el cas Ciutat Morta.’ Precisament Lanza és l’autor del pròleg. Per l’editor: ‘La novel·la carcerària no ha estat gaire conreada a la literatura en català, però Llibres del Delicte, en la voluntat constant d’aportar noves veus i enfocaments originals al món literari nacional, aposta per un subgènere poc habitual i una trama com A la seva pell, crítica, ben documentada i capaç de fomentar un debat enriquidor.’ Aquí podeu llegir la crítica que n’ha fet Anna Maria Villalonga per a Núvol.

Summary: Llibres del Delicte publica ‘A la seva pell’, un ‘thriller’ carcerari sobre l’activista Rodrigo Lanza i la mort de la poetessa Patricia Heras


El diputat d’ERC al congrés espanyol Joan Tardà ha proposat que la batllessa de Barcelona, Ada Colau, encapçali una delegació de representants municipals per a visitar els presos polítics a les presons d’Estremera i Soto del Real. ‘Feu-ho si us plau per contribuir a no normalitzar aquesta injustícia’, ha escrit. Ahir el vice-president Oriol Junqueras va conèixer la interlocutòria del Tribunal Suprem espanyol per la qual continuaria empresonat. Dijous vinent Jordi Sànchez, Jordi Cuixart i Joaquim Forn tenen una vista amb el jutge instructor, Pablo Llarena, en la qual sol·licitaran de nou el seu alliberament. Seria bo i d’agrair q una delegació de representants municipals encapçalats per @adacolau, com a capital del país,fes una visita a Estremera i Soto del Real. Feu-ho si us plau per contribuir a no normalitzar aquesta injustícia. — Joan Tardà i Coma (@JoanTarda) January 6, 2018

Summary: Tardà demana a Colau que encapçali una delegació municipal per a visitar els presos polítics


El magistrat Jaime Conejo Heredia, que instrueix temporalment el cas pels preparatius de l’1-O, ha esborrat el seu perfil a Facebook. El magistrat havia fet algunes publicacions amb contingut espanyolista, tal com ha avançat el digital Directe.cat. Nombrosos usuaris de Twitter han fet captures de les publicacions que ara corren per la xarxa social. Conejo Heredia és el substitut de Juan Antonio Ramírez Sunyer, titular del jutjat número 13 de Barcelona, ingressat a l’Hospital Clínic per unes molèsties intestinals. Entre més coses, havia publicat un vídeo enregistrat per ell mateix en una manifestació espanyolista el 12 d’octubre a la plaça de Catalunya de Barcelona. A les imatges, s’hi pot veure gent brandant banderes espanyoles i cridant ‘Cataluña es España’. Ací ho podeu veure: Us presento el nou jutge de la investigació de l’1-O, Jaime Conejo Heredia -> https://t.co/j7HtxQ0i85 pic.twitter.com/AGNWYUFOBz — Joan Solé (@JoanSole_) 14 de desembre de 2017 De totes maneres, aquest no és l’únic contingut compromès que va publicar el jutge. Conejo Heredia també va compartir a la xarxa social articles de mitjans espanyolistes contra el procés d’independència. Podeu veure’n alguns ací: El magistrat es farà càrrec de la investigació a partir de divendres. Fins ara, el substitut provisional de Ramírez Sunyer, que va ser ingressat dimecres, ha estat un magistrat de la jurisdicció de menors.

Summary: El jutge que persegueix ara l’1-O esborra el seu Facebook ple de referències espanyolistes


La candidatura d’ERC s’ha imposat en els quatre municipis amb més habitants que estan governats per la CUP: Berga, Argentona, Navàs i Capellades, seguida per EnComúPodem i CDC que han obtingut segones posicions. A Berga, amb més de 16.000 habitants, ha vençut la candidatura de Gabriel Rufián amb un 33,17% dels vots; seguida per CDC amb 27,66%; EnComúPodem amb 15,27%; PSC amb 10,32%; PP amb 7,67%, i C’s amb 3,57%, amb el 100% de vot escrutat. Els republicans també han guanyat a Argentona amb un 23,63% dels vots, mentre que EnComúPodem s’ha situat com segona força amb 20,57%; CDC ha estat tercera amb 18,78%; PP, quarta amb 12,65%; PSC, cinquena amb 10,84%, i C’s s’ha situat com a sisè partit amb un 10,53%, amb tots els vots escrutats. ERC, EnComúPodem i CDC també han liderat les primeres posicions en aquest ordre a Capellades amb un 24,69%, un 19,77% i un 17,06%, respectivament, mentre que PSC ha quedat quarta força amb 16,51% vots, PP cinquena amb l’11,37% i C’s sisena amb el 8,07%, quan ja hi havia el 100% escrutat. A Navàs també ha guanyat ERC amb un 30,69% de vots i CDC ha tornat a ser el segon partit més votat amb un 25,87%, com ja va passar als comicis del 20D; els segueixen EnComúPodem –16,23%–, PSC –11,68%–, PP –9,17%– i C’s –4,31%–, amb el 88% del vot escrutat. Les forces sobiranistes també han estat les llistes més votades en altres municipis amb alcaldes de la CUP, com Celrà, on ha guanyat ERC, i a Sant Martí Sarroca , on ha vençut CDC, com també ha succeït a Verges amb una victòria dels convergents.

Summary: ERC s’imposa als municipis més grans governats per la CUP


Demòcrates de Catalunya ha anunciat la celebració d’un congrés fundacional del partit el 7 de novembre a l’Auditori de Cornellà de Llobregat, data que coincideix amb la fundació d’Unió Democràtica de Catalunya. Ho ha anunciat aquest divendres el portaveu demòcrata i futur diputat de Junts pel Sí Antoni Castellà en una roda de premsa al centre cívic Vil·la Florida de Barcelona. Castellà ha explicat que en el marc d’aquest congrés es debatrà la Ponència dels Estatuts de Demòcrates de Catalunya, la Ponència del Manifest fundacional i s’escollirà el màxim òrgan executiu del partit. Actualment hi ha més de 1.700 voluntaris demòcrates i el procés quedarà obert fins al 23 d’octubre. Antoni Castellà ha remarcat que Demòcrates de Catalunya pretén ser un nou partit del segle XXI, fet pel que ha desgranat en què consistirà aquesta nova manera de fer política començant pel tema de l’organització. Segona ha apuntat el portaveu, Demòcrates de Catalunya ‘no té militants sinó voluntaris’ i les seves aportacions econòmiques seran voluntàries, de manera que els seus drets i deures no hi estaran supeditats. ‘Donem molta importància a l’espai municipal i creiem que una organització lògica és l’espai comarcal, on per sufragi dels voluntaris s’escollirà el comitè coordinador’, ha remarcat Castellà. Castellà ha explicat que el màxim òrgan responsable del partit serà el comitè nacional, un òrgan col·legiat escollit en el congrés nacional per llistes obertes i ha afegit que tots els processos per escollir electes, ‘seran per processos de primàries obertes a tota la ciutadania’. ‘Es trenquen els processos clàssics d’aparells interns’, ha afegit. Un altre punt important pel que fa al nou partit és el que fa referència al finançament. Segons ha explicat Antoni Castellà, el partit es finançarà a través de les aportacions dels voluntaris, dels càrrecs públics, de les subvencions públiques pels resultats electorals i de micromecenatge per a projectes concrets. Castellà ha remarcat que proposaran en els estatuts la prohibició d’accedir al crèdit bancari. En aquest sentit, ha assegurat que un dels problemes greus dels actuals partits ha estat els elevats endeutaments i ha dit que ‘quan un partit es troba en aquesta situació, no té un ampli ventall per prendre decisions’. Citant a Pere Casaldàliga, ha afegit que ‘els partits han de ser pobres per ser lliures’. Així mateix, Castellà ha assenyalat Demòcrates de Catalunya ‘només encetarà aquelles iniciatives que el finançament disponible en aquell moment permeti’. Finalment, ha remarcat que tots aquests punts són propostes en un marc de ponència i no és ‘l’arquitectura definitiva’ que es debatrà el 7 de novembre al congrés fundacional. Valoració del 27-S En la mateixa roda de premsa l’expresident del Parlament de Catalunya i membre de Demòcrates, Joan Rigol, ha fet una valoració dels resultats electorals del passat 27 de setembre. ‘Hem guanyat les eleccions. Tenim una majoria absoluta de 72 diputats independentistes’, ha afirmat. Rigol ha assenyalat que les negociacions amb la CUP ‘han de ser discretes’ i ha remarcat que per Demòcrates de Catalunya el paper del president Mas és ‘essencial’. ‘Creiem que la figura del president Mas és molt important perquè és qui s’ha posat al capdavant del procés cap a la independència’, ha assegurat. L’expresident de la cambra catalana ha afirmat que els Demòcrates ‘volem enriquir el pluralisme polític’. El desig, ha continuat, ‘no és aconseguir un estat del segle XIX (fronteres, etc.) sinó un estat del segle XXI, que es defineixi per la voluntat de ser humanitari amb els seus ciutadans’. ‘No som Unió però ens sentim hereus de la Unió del 1931’, ha conclòs.

Summary: Demòcrates farà un congrés fundacional pel 7 de novembre per constituir ‘un partit del segle XXI’


Un mes i onze dies després de les eleccions municipals, Joan Ribó i Sandra Gómez s’han tornat a trobar al teatre Rialto per signar l’acord de govern per a l’Ajuntament de València. L’acord recull seixanta-quatre mesures repartides en sis eixos programàtics: ‘una ciutat feminista’; ‘una ciutat d’oportunitats i millors treballs’; ‘dret a la ciutat’; ‘ciutat de les persones’; ‘València sinònim de llibertat i cultura’, i ‘València capital metropolitana, participativa i oberta’. En aquesta ocasió, el pacte entre totes dues formacions es va tancar divendres, després de quaranta-set dies des de les eleccions municipals, amb unes dures negociacions. L’acord és una reedició de la Nau però inclou novetats importants, com ara la implantació de la taxa turística, traure al mercat els pisos buits i l’impuls de l’energia renovable. Una de les mesures més destacables per a garantir un lloguer assequible és un pla d’impuls d’habitatge públic, en què es preveuen recàrregues a l’IBI per als grans propietaris que tinguin més de deu pisos buits i fora de mercat. De fet, el pacte incideix que tot aquell terreny disponible per a la construcció d’aquests propietaris serà mobilitzat per a construir habitatges a un preu de lloguer adient. L’Ajuntament també ha aprovat l’organització d’àrees en un ple extraordinari, amb l’oposició de PP, Ciutadans i Vox. L’oposició ha acusat l’equip de govern d’aplicar-los el ‘corró’ en retallar-los l’exclusivitat, el nombre d’assessors i reduir el nombre de preguntes que poden presentar.

Summary: L’acord del Rialto preveu la taxa turística, treure al mercat els pisos buits i l’impuls de l’energia renovable


La Plataforma d’Afectats per la Hipoteca (PAH) de Barcelona ha presentat aquest diumenge la ‘recuperació’ d’un edifici al barri de la Vila de Gràcia per destinar els seus tres habitatges a reallotjar famílies en exclusió residencial. L’immoble, batejat com a ‘Jahnela’, està situat al número 156 de la Travessera de Gràcia i és propietat de Promociones Lladero, una societat anònima vinculada a Goldman Sachs. Segons en Carlos, portaveu de la PAH Barcelona, la intenció de la immobiliària era enderrocar l’edifici –i el contigu número 154, ja tapiat i també de la seva propietat- per construir-hi habitatges nous d’alt estànding. El desnonament frustrat el passat mes de setembre de l’única veïna que quedava a l’immoble –una dona portuguesa i el seu fill- va posar sobre avís l’Obra Social de la PAH, que pretén ocupar edificis buits i cedir-los a les famílies que ho necessiten en considerar que hi ha manca de solucions de l’administració per fer front a l’emergència d’habitatge.

Summary: La PAH Barcelona ‘recupera’ un edifici a Gràcia i destina els tres habitatges a famílies desnonades


L’activista sueca Greta Thunberg, icona de la lluita contra el canvi climàtic, ha retret passivitat als dirigents mundials i els ha culpat de trobar-nos ‘al començament d’una extinció multitudinària’. Ho ha dit durant una intervenció a la Cimera del Clima de l’ONU, que s’ha fet avui a Nova York. ‘Som al començament d’una extinció multitudinària i només parleu de diners i de contes de fades sobre un creixement econòmic etern’, ha retret la noia, de setze anys, amb llàgrimes als ulls. ‘Com us atreviu?’ ‘Heu robat els meus somnis i la meva infància amb les vostres paraules buides’, els ha dit, i ha recalcat que encara eren a temps de corregir el rumb. Ara, ha advertit: ‘Si decidiu fallar-nos, no us ho perdonarem mai’. Thunberg va adquirir fama mundial amb el moviment reivindicatiu Fridays for future, en què es manifestava cada divendres davant el Parlament de Suècia per exigir a les autoritats polítiques mesures contra el canvi climàtic. Milers de joves d’altres països han seguit el seu exemple. Enguany, ha estat una de les convidades a la Cimera del Clima de l’ONU, en què participen seixanta dirigents mundials, entre els quals el cap de govern andorrà, Xavier Espot.

Summary: Greta Thunberg avisa els polítics: ‘Si decidiu fallar-nos, no us ho perdonarem mai’


El president del govern espanyol, Pedro Sánchez, ha trucat aquest matí la batllessa de Barcelona, Ada Colau, després d’haver-se negat en tres ocasions a atendre la trucada del president de la Generalitat Quim Torra. Colau ha explicat a Catalunya Ràdio que li ha demanat a Sánchez que ha de dialogar amb Torra tot i les discrepàncies polítiques. ‘Sánchez ha parlat amb mi i s’ha interessat per com està la ciutat. Li he recordat que cal dialogar i li he dit: el telèfon s’ha d’agafar sempre’, ha dit. Davant d’això, en paraules de Colau, Sánchez s’ha limitat a repetir els arguments manifestats a la carta a Torra on justifica la seva actitud. Al text, Sánchez li exigeix que condemni la violència de manera rotunda, que empari les forces de seguretat que la combaten i que eviti la discòrdia civil. Colau ha dit a Catalunya Ràdio que ella li ha recordat les vegades que Torra ha condemnat la violència, però que Sánchez diu que ‘no l’ha condemnat en uns termes determinats’. Al text el president espanyol no menciona en cap moment una possible reunió amb el president de la Generalitat. Segons que ha dit Colau, Sánchez s’ha interessat per l’estat de la ciutat i han conversat sobre la visita a l’hospital de Sant Pau, on hi ha ferits per la intervenció policíaca, que ha fet la batllessa. A més, ha explicat que ha parlat amb ell sobre l’ús de pilotes de goma per part de la policia espanyola. En un piulet, Sánchez ha dit que ha parlat amb la batllessa ‘per a traslladar-li tot el nostre suport i solidaritat a la ciutadania de Barcelona’. Tal com afegeix a continuació, ‘el govern d’Espanya treballa per a garantir la seguretat i la convivència’. Acabo de conversar con la alcaldesa @AdaColau para trasladarle todo nuestro apoyo y solidaridad a la ciudadanía de Barcelona.El Gobierno de España trabaja para garantizar la seguridad y la convivencia. pic.twitter.com/AYuEjafJIX — Pedro Sánchez (@sanchezcastejon) October 21, 2019 Fonts de presidència han explicat a VilaWeb que, a més de respondre la carta de Sánchez, el cap de gabinet de Torra ha trucat al de Sánchez, però com no ha respost la trucada li ha enviat un missatge demanant una reunió, ja que és a Barcelona. Les mateixes fonts expliquen que també s’hi han intentat posar en contacte a través de la secretària i que des de la Moncloa els han dit que, en aquest moment, el cap de gabinet està al telèfon i amb reunions.

Summary: Sánchez es nega a parlar amb Torra però truca a Colau


S’ha avançat i continuaran parlant els dies vinents. Aquest, segons fonts del govern de la Generalitat, ha estat el resultat de la videoconferència que el vice-president català, Pere Aragonès, i la consellera de la Presidència, Elsa Artadi, han fet aquesta tarda amb la vice-presidenta espanyola, Carmen Calvo. El propòsit de la reunió era d’acostar posicions per a formar una taula de partits, amb un relator independent, que abordi el conflicte polític, en canvi que el PDECat i ERC retirin les esmenes que tombarien el pressupost de Pedro Sánchez. Durant una hora i mitja, els representants de tots dos governs han mirat de llimar les diferències que a hores d’ara dificulten l’acord. Aragonès i Artadi eren al parlament. Les divergències són de forma i de fons. D’una banda, el govern català exigeix que en la taula de partits hi hagi representants del PSOE amb capacitat de prendre decisions que vinculin tota la formació i no tan sols el PSC. També ha demanat que hi hagi Podem. La Generalitat proposa, per tant, dos representants de cada formació: JxCat, ERC, el PSOE i Podem. Però el govern espanyol circumscriu aquesta taula a l’àmbit català i diu que la comissió bilateral, regulada a l’estatut, és l’únic òrgan de relació que hi ha d’haver entre tots dos executius. Quant al fons, el govern reclama que l’objecte de la negociació sigui el dret d’autodeterminació i la fi de la repressió, i que es tanqui una metodologia i un pla de treball. La Moncloa, en canvi, diu que les converses es restringeixen a l’àmbit de la legalitat autonòmica i constitucional. Aquest matí la vice-presidenta espanyola ha fet una compareixença en què ha tornat a afirmar que la taula de partits és d’àmbit català i no pas estatal i que és aquí on accepten que hi hagi un relator o observador independent. Calvo ha volgut contrarestar la pressió d’alguns barons del PSOE contraris a la negociació amb Catalunya i també la campanya del PP i Cs, que han convocat una manifestació diumenge a Madrid. Poc després, Artadi ha dit en una conferència de premsa que la distància ‘continua essent gran’. El debat a la totalitat del pressupost espanyol començarà dimarts que ve, justament el primer dia de judici contra el procés independentista. Fins aquell dia, ERC i el PDECat poden retirar les esmenes de refús. El PDECat, de fet, encara no l’ha presentada perquè vol exhaurir el termini, que s’acaba divendres a migdia. Perquè els comptes es puguin debatre al congrés espanyol, Sánchez necessita que els dos partits independentistes retirin les esmenes. Si ho fa un de sols no n’hi haurà prou, tenint en compte que els vots contraris al pressupost s’afegirien als del PP i Cs.

Summary: Artadi i Aragonès avancen en la negociació amb Calvo en una llarga videoconferència


Aquest migdia s’ha celebrat l’edició que fa cinquanta dels premis Crítica Serra d’Or, a obra publicada el 2015. El premi destaca els llibres i aportacions culturals més importants en l’àmbit de la literatura, el teatre i la recerca de l’any anterior, a partir d’un jurat independent convocat per la revista Serra d’Or, de l’Abadia de Montserrat. Ha presidit l’acte el pare abat de Montserrat, Josep M. Soler, acompanyat de la presidenta del Parlament de Catalunya, Carme Forcadell, i el conseller de Cultura, Santi Vila. A la cerimònia, al Palau Moja de Barcelona, els tres primers autors que s’han destacat tenen lligams amb el País Valencià: l’escriptor valencià Martí Domínguez ha estat guardonat amb el Premi Crítica Serra d’Or 2016 de novel·la per l’obra ‘La sega’, publicat per Proa. Aquesta obra també va obtenir fa pocs dies el premi de la Crítica Catalana i es converteix en la novel·la més destacada del 2015 amb premis a obra publicada. Josep-Ramon Bach s’ha endut el premi de poesia per ‘Caïm’, llibre de poemes publicat per l’editorial 3i4, que ja va ser guardonat amb el premi de poesia Vicent Andrés Estellés. I Pep Albanell ha obtingut el de narració per ‘Les fantasies del nàufrag’ publicat per l’editorial Bromera, amb seu a Alzira. A l’apartat de literatura i assaig també s’ha destacat Julià Guillamon, per ‘Joan Perucho, cendres i diamants’ (Galaxia Gutenberg); i Josep Maria Jaumà en el de traducció, per ‘Irlanda indòmita. 150 poemes de W. B. Yeats’ (Edicions de 1984). Tot i la presència destacada del País Valencià entre els premiats d’aquest apartat, Martí Domínguez ha recordat la situació d’exili que pateix la cultura catalana al País Valencià. En paraules a VilaWeb, ha explicat que, tot i que certament hi ha un canvi de cicle, l’herbicida cultural que ha emmetzinat el territori durant tants anys no és fàcil d’eliminar. Una altra aportació significativa ha estat la del traductor Josep Maria Jaumà, que ha proposat que l’Abadia de Montserrat convidés tots els guanyadors a passar un dia a Montserrat per parlar entre tots sobre la cultura catalana, a fi de tenir-ne una visió diversa i completa. Més tard, l’abat, durant el seu parlament, ha dit que prenia nota de la proposta. Els premis dedicats al teatre han estat enguany els que han recollit uns parlaments més reivindicatius: Joan Yago, s’ha endut el premi de teatre al text de teatre català per l’estrena o l’edició de ‘You say tomato’. Yago ha dit que aquests últims anys molts dramaturgs i gent de teatre ha hagut de deixat l’ofici perquè es moria de gana: ‘Es parla de la desertització cultural, talment com si fos un fenomen meteorològic, un fet natural, i podem dir que s’ha produït una tala conscient, uns permetent la tala d’aquests arbres i d’altres potenciant-la. I nosaltres el que podem fer, amb alegria i agraïment, és oposar-nos-hi, amb tota la nostra força!’ El premi de teatre a l’espectacle teatral ha estat per a ‘Ragazzo’ de Lali Álvarez; i el de teatre a l’aportació més interessant a la companyia ‘Parking Shakespeare’. Lali Àlvarez ha recordat el punt de partida de la seva obra, que es troba en l’assassinat d’un jove llibertari per part dels carabiners el 2001, a Gènova. ‘Jo tenia vint-i-un anys i aquest fet em va marcar profundament, perquè van matar un dels nostres. I vaig prendre consciència de l’Europa de l’aparença democràtica. Una obra feta des de la precarietat més absoluta, que té la voluntat de ser un espai de crítica i de reflexió col·lectiva, que això és el que ha de ser el teatre.’ I sobre ‘Pàrquing Shakespeare’, Pep Garcia Pascual ha defensat que calia ser valent i que la cultura havia de ser per a tothom, sobretot ara, en temps difícils com els que vivim. ‘La cultura és un dret i no pas un luxe’, ha dit. Dins l’apartat de recerca, el premi Crítica Serra d’Or 2016 de Recerca (Humanitats) ha estat per a l’obra ‘Ramon Llull: vida i obres’, de Pere Villalba i Varneda; el d’altres ciències per a ‘La ciència en la literatura’, de Xavier Duran. El de catalanística per a ‘Mount Canigó. A tale of Catalonia (J. Verdaguer. Introduction and translation by Ronald Puppo)’, de Ronald Puppo. Finalment, els guanyadors en la categoria de literatura infantil i juvenil han estat: l’obra ‘Històries de Nasrudín’, amb text de Halil Bárcena i il·lustració de Mariona Cabassa, que s’emporten l’Infantil; Gisela Pou ha estat premiada amb el juvenil (creació) per ‘La noia de la mitjanit’. I Carme Julià de l’estudi Lemmiscates ha aconseguit el juvenil (coneixements) per ‘Arbres’. En els parlaments d’autoritats que han tancat l’acte, el conseller de Cultura Santi Vila ha demanat que si es feia la trobada de premiats a Montserrat, que també convidessin els responsables de Cultura, que alguna cosa aprendrien, i la presidenta del parlament, Carme Forcadell, s’ha fixat en el poc nombre de creadores premiades tot esperant que la presència de dones augmenti els anys vinents. El jurat de l’apartat de literatura i assaig era format per Àlex Broch, Lluïsa Julià, Marta Nadal, Vinyet Panyella i Josep M. Ripoll. El de l’apartat de recerca l’han compost: Jaume Aulet, Joan B. Culla, Manuel Jorba, Santiago Riera i Tuèbols i Joandomènec Ros. Joan-Anton Benach, Francesc Massip, Juan Carlos Olivares, Anna Pérez Pagès i Marta Monedero han constituït el jurat de teatre. I el de Literatura infantil i juvenil, també per encàrrec de Serra d’Or, l’han format Mònica Baró, Montse Ginesta, Teresa Mañà, Joan Portell i Núria Ventura.

Summary: En el 50è aniversari, els Premis Crítica Serra d’Or destaquen la novel·la de Martí Domínguez ‘La sega’


El líder de JxCat al Parlament, Jordi Sànchez, ha apostat per ‘refer l’estratègia’ independentista i fer possible un ‘referèndum efectiu’ a Catalunya. ‘No s’ha de donar per amortitzat res d’allò que hem fet els últims anys i l’estat espanyol no ha acceptat. Cal assumir que el referèndum d’autodeterminació continua essent l’única sortida per a superar la crisi política i l’única porta democràtica per a entrar a la República’, ha dit Sànchez en una entrevista al diari Ara. ‘Però caldrà orientar l’acció política a fer-ne possible un d’efectiu i lògicament refer l’estratègia i l’acció per continuar sumant voluntats i ciutadans a favor de la República’, ha continuat l’ex-dirigent de l’ANC, empresonat fa nou mesos i escèptic sobre el seu futur. ‘No tindrem cap judici just. A nosaltres la raó d’estat ja ens ha condemnat i només ens salvarà el Tribunal Europeu de Drets Humans’, ha reflexiona en veu alta Sànchez. ‘El judici serà poc més que un gran atrezzo però sense cap credibilitat’, ha puntualitzat el president del grup de JxCat, que considera que ‘l’estratègia del Tribunal Suprem està decidida ja fa molts mesos’. ‘Aquesta és la causa judicial instruïda seguint els criteris de la raó d’estat que es fa visible el 3 d’octubre. La raó d’estat fa por, no entén ni de drets ni de compassió’, ha ressaltat Sánchez, que pronostica que el judici als presos polítics pot ser la primera quinzena de novembre. ‘Calculem que l’acusació i la petició de penes de la fiscalia seran a principis de setembre i que el judici començarà entre el 1r i el 15 de novembre’, ha avançat l’ex-president de l’ANC. ‘Per això preveiem que a final d’octubre ens tornin a dur a Madrid. Serà un judici dur, amb el Nadal entremig’, ha afegit Sànchez, que també descarta qualsevol mena de pacte amb la fiscalia espanyola. ‘En aquest escenari no hi ha res a pactar. Només té sentit si es retira l’acusació de rebel·lió, sedició i desordres públics (a mi no m’acusen de malversació). És a dir, si es demana el sobreseïment i arxivament de la causa’, ha valorat. ‘Que ningú no esperi que agrairem que caigui l’acusació de rebel·lió i persisteixi la de sedició. Aquesta és la pròxima trampa que faran’, ha avisat Sànchez, que va més enllà: ‘Perquè tothom ho entengui és una pena que oscil·la entre els vuit i quinze anys en funció dels qui serem jutjats. Algú creu que puc pactar vuit o deu anys de presó? Per fer-ho simple i ràpid: demano per a mi la mateixa sentència que va dictaminar la justícia alemanya’, ha manifestat el president del grup de JxCat. ‘Tot allò que ho sigui serà l’evidència d’un judici injust’, ha puntualitzat Sànchez. Finalment, i sobre el paper del president espanyol Pedro Sánchez, el dirigent de JxCat al parlament ha volgut valorar la doble assumpció de Sánchez ‘que a Catalunya el conflicte era polític i que caldria acabar votant’. ‘És un pas molt important, valent, però insuficient. Si Pedro Sánchez no encapçala una solució en la línia apuntada, el PP i Ciutadans l’acabaran neutralitzant. O té la iniciativa o quedarà atrapat entre Casado i Rivera’, ha comentat Jordi Sànchez. ‘Calen fets aviat i no cal que tots arribin els mesos vinents. La solució definitiva no arribarà potser fins després de les noves eleccions, però abans s’haurà d’haver construït una agenda del diàleg i s’han d’haver produït fets concrets’, ha conclòs.

Summary: Jordi Sànchez diu que cal refer l’estratègia independentista per a aconseguir un ‘referèndum efectiu’


El jutjat 13 de Barcelona ha citat a declarar els directors de TV3 i Catalunya Ràdio aquest divendres, 1 de març, com a investigats per desobediència en el marc de la instrucció que duu a terme sobre els fets del primer d’octubre del 2017. Vicent Sanchís i Saül Gordillo ja havien estat citats a finals de gener, però finalment la declaració es va ajornar. En concret, se’ls investiga per la publicació als mitjans públics de la Generalitat dels anuncis que convocaven el referèndum d’autodeterminació. El jutjat també ha citat, com ja ho feia a finals de desembre, la directora de l’Autoritat Catalana de Protecció de Dades, Maria Àngels Barberà.

Summary: El jutjat 13 de Barcelona cita l’1 de març els directors de TV3 i Catalunya Ràdio com a investigats per desobediència


La Fundació Tàpies acaba d’inaugurar ‘Antoni Tàpies. Una biografia política‘, una exposició que mostra la militància política de l’artista mitjançant les seves obres. Per això, fins al febrer de l’any vinent, aplega una setantena de peces fetes entre 1946 i 1977. Procedents de préstecs de tot Europa, d’institucions, de col·leccionistes privats, de la família de Tàpies i de la fundació, rere aquesta setantena d’obres sempre hi ha una intenció política., Ho explica el comissari Carles Guerra, que també puntualitza que és una militància que preserva l’autonomia de l’obra. Una de les obres més destacades que es poden veure és la reconstrucció parcial del tríptic que Tàpies va presentar a la Documenta de Kassel de 1964, una de les fires d’art més importants d’aquell moment. També hi ha diverses obres fetes arran de la Caputxinada, la tancada d’estudiants del 1966 en què Tàpies va participar activament. Una de les més conegudes és ‘7 de novembre’, una peça que habitualment es penja al Parlament de Catalunya i que evoca la trobada de les forces antifranquistes a l’església de Sant Agustí amb la voluntat de posar fi a la dictadura. A la mostra, també s’hi pot veure ‘Composició amb números’, en record a la mort de l’anarquista Oriol Solé Sugranyes en mans de la Guàrdia Civil, i ‘A la memòria de Salvador Puig Antich’, una obra feta mentre l’executaven. També hi ha ‘Homenatge a Federico García Lorca’, una obra que l’any 1952 no va poder anar als Estats Units perquè les autoritats franquistes, molestes amb el títol, la van vetar. El comissari de l’exposició explica que ‘Antoni Tàpies. Una biografia política’ reconstrueix les paradoxes que va viure un artista modern sota la dictadura franquista. La ràpida internacionalització de Tàpies a partir del començament de la dècada dels cinquanta va afegir una complexitat notable al treball. Per això, segons Guerra, l’obra exposada emergeix d’una doble censura de la qual Tàpies va ser víctima aquells anys: ‘Per un costat, la manca de llibertats de la dictadura, i per un altre, la censura respecte als continguts literaris o explícits que imposa l’art modern.’ Però Tàpies va saber superar aquella doble censura i en va sortir una obra que és capaç de viatjar internacionalment i alhora ser receptacle dels desitjos de llibertat de molta gent, explica Guerra. A més, segons el comissari, l’actualitat de la mostra fa que mantingui la capacitat d’interpel·lar el visitant. També posa l’espectador en el repte de veure en la disfuncionalitat de la pintura una manera de fer política tan efectiva com la que podia havia fet l’artista amb la creació de cartells. Perquè si Antoni Tàpies va fer diversos cartells de contingut explícitament polític que no es poden veure a l’exposició, en el seu art la reivindicació sempre és més velada i conceptual: una pila de plats fan referència a la Caputxinada, un angle de 90 graus, a la mort de Puig Antic, uns solcs profunds en la pintura, com esgarrapades, a la repressió franquista. Aquesta és una de les moltes propostes que us oferim per al cap de setmana. Si voleu descobrir-ne més, cliqueu a Què podem fer aquest cap de setmana: deu propostes

Summary: Una exposició s’endinsa en el Tàpies més polític


El portaveu de Catalunya en Comú, Joan Mena, ha afirmat que Barcelona en Comú mantindrà l’oferta de tripartit amb ERC i PSC ‘fins a l’últim moment’. Després que la coordinadora de BeC hagi proposat que Ada Colau es presenti la investidura per tornar a ser batllessa, Mena ha explicat en una entrevista a La Xarxa que no contemplen ‘altres opcions’ que aquest acord. ‘El que volem és que Maragall i Collboni s’avinguin a poder fer un govern que sigui estable, transversal i representi els interessos de la ciutat’, ha argumentat el portaveu de CatComú, que creu que correspon a ERC i PSC ‘decidir si volen prioritzar altres tipus de governs o un govern d’esquerres’. D’altra banda, Mena ha assegurat que els comuns no estan ni estaran ‘en converses’ amb Manuel Valls, que ha ofert el suport perquè Colau pugui ser alcaldessa. Així, ha dit que la proposta dels comuns és ‘la mateixa de la nit electoral’ i que es mantindrà ‘fins al dia 15’, la data límit. Mena també creu que l’entesa entre aquestes tres forces significaria enviar ‘un missatge de superació de blocs que sembla que xoquen i semblen incapaços de dialogar i posar-se d’acord’.

Summary: Els comuns només contemplen un tripartit amb Colau com a batllessa


Lola Guitérrez, cinquanta-vuit anys, treballadora de la Diputació de Barcelona, fa poques setmanes va agafar un avió i va volar cap a Grècia. Aquesta mare de família tenia la intenció d’ajudar un refugiat kurd. L’havia conegut per Facebook i s’assemblava físicament al seu fill petit. La intenció era fer-lo pujar a un avió amb el DNI del fill i portar-lo a Catalunya. Els van detenir a l’aeroport, i ella va acabar a la presó. Ara alliberada, i novament a casa, explica en aquesta entrevista la seva experiència. I assegura que el seu cas no és pas únic: hi ha moltes dones que arrisquen la llibertat per ajudar refugiats que hi ha a Grècia. En alguns casos són parentes, però de vegades desconegudes, com ella, que volen ajudar. —Per què vau anar a Atenes? —Vaig anar a Atenes a buscar un jove kurd per diferents motius. El fonamental és ideològic: ja està bé de l’Europa fortalesa, i que la gent hagi de morir al Mediterrani. És una realitat massa punyent. I evidentment havia anat a totes les manifestacions i concentracions, però em va semblar que una acció individual podia ajudar. L’acció, doncs, és individual. Però ens enganyaríem si ens penséssim que és una acció única. Hi ha molta gent que ha fet això mateix. —Com el vau conèixer, el jove kurd? —Per Facebook. Des d’aquí, a Barcelona, per internet, vaig veure que penjava coses demanant ajuda al seu mur. I vaig posar-m’hi en contacte. Ens vam conèixer així. I el vaig voler ajudar. El meu pla va ser comprar-li un bitllet d’avió i anar a Grècia amb el DNI del meu fill petit. El meu fill i ell tenen una certa semblança física. La idea era volar junts de tornada, i que ell es fes passar pel meu fill. Aquest era el pla. I que quedi clar que aquest noi no és menor, com algú ha dit. No tinc constància de la seva documentació, però no em consta que sigui menor. A l’aeroport d’Atenes hi ha controls extres i ens van detenir. Unes companyes que vaig conèixer a la presó em van dir: mira, el teu cas és com el d’una companya francesa. Una dona va fer igual com jo: agafar el passaport del fill i intentar ajudar un noi que havia conegut per internet. Com jo. Va intentar-ho dalt d’un ferri. I els van detenir. —Quines històries. —És d’allò més natural. I en el meu cas volia ajudar una persona que amb prou feines coneixia. Però imagina’t els familiars. Una dona siriana que vaig conèixer, amb papers legals a Suècia, agafa i se’n va a Atenes a buscar la seva nebodeta, que feia dos anys que era en un camp de refugiats. És natural que ho intenti o no ho és? Encara que sigui amb papers falsos. Ho és. No és gens estrany. Gens. La meva acció és individual. Vaig fer-ho tota sola. Però és evident que no és un cas únic. —I veig que moltes són dones. —De la meva estada, en vaig treure la sensació que les que arrisquen la llibertat per anar a buscar els nens, els joves, els fills i filles, són les dones. He vist casos amb nebots i amb fills rescatats amb èxit o no per dones. Moltes, soles, separades, valentes. Capaces de fer el que fos per salvar la filla o la nebodeta. No dic que aquestes accions siguin cosa de dones. Jo dic allò que he vist. No res més. —El noi on és, ara? —El van deixar lliure i viu a Atenes. Ara l’ajuden unes altres persones. Sé que té oncles i cosins a Alemanya. La resta de la família, l’ha perduda. Tota. —Un cop us van detenir, què més va passar? —Vam passar tres dies al calabós de l’aeroport. Ell amb els homes, jo amb les dones. I a ell el van tornar a la ciutat, si ho he entès bé, al cap de poc. No t’ho puc assegurar. A mi, al cap de tres dies, la jutgessa decideix de deixar-me lliure sense fiança quan veu que no ho feia per diners. Però per sorpresa meva em pugen dins un cotxe, a la nit, i quan em pensava que em deixaven lliure, em porten a una presó. No entenia res. La policia no ens va explicar res, ni a mi ni a una noia kurda que havia intentat marxar, i que m’acompanyava dins el cotxe. No ens diuen on anem. I on anem a parar és Elliniko. El que aquí en diem CIE. Una presó per a estrangers. Ens tornen a fer despullar i ens escorcollen. A la presó hi sóc des del dia 30 fins al dia 8. Finalment, custodiada, em porten a l’avió de tornada. I arribo a Barcelona. Aquesta és la història. —Com era la presó per dins? —Era una antiga base nord-americana. Em va cridar l’atenció la quantitat de tanques que hi havia més enllà de l’edifici. Té una cabuda per a unes vuitanta persones. Érem 37 dones. S’hi podia estar. La higiene de l’espai va a càrrec de les preses. Per sort, perquè si no seria terrible. Les cel·les i habitacions tenien una cabuda de 12 persones. A la meva, érem 8. Tot és d’obra. Cap moble. I uns matalassos. Uns més nets, uns altres més bruts. Imagina’t un rectangle amb un passadís al mig. Cel·les a banda i banda. Ens tancaven dins les cel·les només per als recomptes, tres cops al dia. La resta podíem anar d’una banda a l’altra. Fins i tot a la nit la porta era oberta. I el pati era de 300 metres quadrats. Companyes em deien que, comparades amb algunes altres presons, era un hotel de cinc estrelles. Hi ha presons a tocar de Turquia que són illes i que són molt bèsties. En tinc fotos i conec gent que hi és. Hi ha vàters on brolla la merda, ampolles plenes de pipí, matalassos escabrosos, rates que se’ls mengen. Condicions molt bèsties. —Què hi vau veure, dins la presó? —Jo tinc cinquanta-vuit anys i era de les més grans. La més joveneta era una noia de quinze anys. Siriana. No sé quant temps feia que hi era. Va entrar una albanesa que semblava més gran que jo. Però vés a saber, si ho era. La mitjana d’edat era de trenta-cinc o quaranta anys. Venien dones de l’Irac, kurdes, alguna de l’Iran, Bòsnia, Albània, Geòrgia. I també gent que havia fet com jo. O sirianes amb papers de Suècia, legals, que volien ajudar familiars seus i també havien vingut a Grècia per ajudar. —Quant de temps feia que hi eren? —Una russa, sis mesos. Legalment des que signes la deportació poden trigar sis mesos. Alguna gent havia signat la deportació. Però algunes altres demanaven asil. Per exemple, una companya del Congo, víctima de represàlia política: la van detenir i violar i va salvar la vida per casualitat. Quan va establir contacte amb el seu país, va saber que li havien mort tota la família en represàlia contra ella. Doncs era a la presó. Ni asil ni punyetes. Volia anar a Bèlgica, que és on viu el seu marit. No sé si se’n sortirà. Allà he après que tot és molt lent i que la informació és zero. Ni que tinguis advocat, la policia és qui té el poder. Desgraciadament és així. I en el meu cas això s’ha demostrat clarament. —Què voleu dir? —Com he explicat, la jutgessa em va donar la llibertat el dia 29. I se suposa que podia anar-me’n lliure. Però en lloc d’anar lliures, la policia decideix que jo no puc sortir. Perquè em cataloguen de persona perillosa per a Grècia. El meu advocat em diu que això ho permet una llei recent. És un advocat grec, que em van trobar amics grecs que tinc. No tinc la llei a la mà. M’agradaria tenir-la. Però és el que em diu l’advocat: si la policia veu criteri de perillositat pot tancar-me, hagi dit el que hagi dit el jutge. Perquè el jutge a mi m’havia deixat lliure sense fiança. Doncs a la presó. —Que bèstia. —Per mi, va ser la cosa més al·lucinant. Pensava que em deixaven lliure i em vaig trobar altre cop a la presó. Va ser un dels moments més durs. Crec que per una banda ho van fer per ideologia, però per una altra banda la llei els ho permet. Sí que sé que el cap de policia em volia fer servir d’exemple. D’escarment per a la gent que fa aquestes coses. Perquè hi ha molta gent que fa com jo. —No sé si m’he deixat res de preguntar. —Només vull afegir que, si ara ho explico als mitjans, és perquè els CIE d’aquí no crec que siguin gaire diferents dels d’allà. Si parlo amb vosaltres és perquè vull sensibilitzar. Hem de tancar els CIE i obrir les fronteres i acollir els refugiats. Aquesta és la clau.

Summary: Lola Gutiérrez: ‘La idea era volar junts de tornada, i que ell es fes passar pel meu fill’


El consell municipal de Podem Ciutat de Lleida, encapçalat per la fins ara secretària general Eva Abancens, han dimitit en bloc i ha tramitat la baixa del partit lila per la consulta sobre la coalició amb Catalunya en Comú imposada des de Madrid. ‘Emmirallant-se amb el règim repressor que patim avui a l’estat espanyol, Podemos ens aplica un 155 al més pur estil dictatorial’, diu el consell municipal. El comunicat repassa els sentiments i els valors amb què es va crear Podem i ho contraposen amb el que considera que s’ha convertit el partit. Critiquen que s’hagi convertit en una estructura vertical, que ‘va cessar la comissió de garanties per no garantir el que Pablo Iglesias i Pablo Echenique desitjaven’. El fins ara consell municipal de Podem Lleida diu que no poden seguir defensant Podemos. ‘No hem pogut deixar de denunciar les irregularitats de la seva cúpula’, com la ‘manipulació de documents aprovats per l’assemblea de Vistalegre II i com el fet que s’eludís l’auditoria d’una votació’. El comunicat diu que deixen Podem ‘amb la pena i el dolor que donen la mà a la decepció de qui està a punt d’acaronar el cel amb totes i per totes’. Vegeu ací el missatge que ha gravat Podem Lleida:

Summary: Dimiteix en bloc la direcció de Podem Lleida per les ingerències de Pablo Iglesias


Després de la victòria per 0 a 1 al Bernabéu el futbolista del FC Barcelona Gerard Piqué va tornar a fer declaracions a favor dels presos polítics i es va enfrontar a les preguntes d’un periodista de Madrid que li retreia la seva posició. GRANDIOS @3gerardpique , moltes gràcies per ser com ets pic.twitter.com/B5ZZV7DQev — Catalunya Free TV🎗 (@CatalunyaFreeTV) 2 de març de 2019 Al vídeo se sent com el periodista repeteix que era una rebel·lió i que van pujar al cotxe de la Guàrdia Civil. Llavors el jugador blaugrana li respon dient que això no és rebel·lió i que no es pot condemnar ningú a anys de presó per això. Després d’haver derrotat el Madrid en la Copa, Piqué ja va fer unes declaracions defensant els presos polítics catalans que li varen generar atacs de la premsa de Madrid.

Summary: Piqué s’enfronta a un periodista defensant els presos polítics després d’haver guanyat el Madrid


Wikileaks afirma que el govern dels Estats Units i George Soros estan al darrera de la filtració dels anomenats ‘Papers de Panamà’. Des de fa unes hores el compte oficial de twitter de Wikileaks està publicant piulades crítiques amb l’operació. No va ser així en un primer moment. En un primer moment Wikileaks va anunciar l’aparició dels ‘Papers de Panama’ dues hores abans que es fessin públics i va saludar la seva aparició com a positiva. ANNOUNCE: In under two hours, the Panama Papers – massive offshore leak exposes the dirty dealings of hundreds of famous figures, orgs. — WikiLeaks (@wikileaks) 3 d’abril de 2016 Al cap d’unes hores un usuari va explicar a Wikileaks que li semblava sospitós que la filtració fes mal a tota la gent que els Estats Units voldria que fes mal, a la qual cosa per primer vegada Wikileaks respon dient que l’operació l’ha pagada el govern americà. Concretament diu que ha estat finançada per USAID però preserva el ‘bon treball’ dels periodistes. USAID és una agència dels Estats Units, creada pel president Kennedy per ajudar altres països del món. Wikileaks no explica, però, el perquè de l’afirmació. @UnkelFred It is part funded by USAID but there are people doing good work, just don’t expect such work widely publicized in english. — WikiLeaks (@wikileaks) 3 d’abril de 2016 Immediatament després reclama que els onze milions de documents de la filtració siguin fets públics amb un cercador, tal i com fan ells, per tal que qualsevol persona pugui treballar amb les dades. De moment només es coneixen les dades que volen filtrar els diversos diaris, que no representen encara ni l’u per cent del volum total. Posteriorment l’aparició d’una notícia a The Guardian que afirma que el govern australià te les dades de la filtració referents als australians que tenen empreses opaques a Panamà comença a aixecar sospités. I Wikileaks demana explicacions sobre qui és el hacker que ha penetrat el despatx Mosack Fonseca i pregunta, ara ja amb insistència, per quin motiu no es fan públics tots els papers, com és habitual en ells. La següent piulada afirma que la Fundació Soros és una de les que finança l’ICIJ, el consorci que ha treballat la filtració en companyia del diari alemany Suddeutsche Zeitung. I critica el fet que el seu director Gerard Ryle digui que ells no són Wikileaks i que per això no faran públics els papers en la seva totalitat. Washington DC based Ford, Soros funded soft-power tax-dodge “ICIJ” has a WikiLeaks problem #PanamaPapers https://t.co/xEXlmGg0fG — WikiLeaks (@wikileaks) 5 d’abril de 2016 Finalment, després d’aclarir un malentès en una piulada, que ha provocat que la premsa russa afirmi que Wikileaks diu que tota l’operació és un complot contra Putin, Wikileaks sentencia: ‘Dir que els Papers de Panamà són, per ells mateixos, un complot contra Rússia no té cap sentit. Tanmateix l’encobriment dels resultats (que no els ensenyin en públic tots), l’organització basada a DC (Districte de Colúmbia) i el diner d’USAID inclinen l’operació (en el sentit de tombar-la cap als interessos d’algú)’ Claims that #PanamaPapers themselves are a ‘plot’ against Russia are nonsense. However hoarding, DC organization & USAID money tilt coverage — WikiLeaks (@wikileaks) 6 d’abril de 2016 Malgrat aquest aclariments molts diaris russos i d’altres països afirmen que Wikileaks ha dit que tota l’operació és un complot contra Putin. Això no és cert. La confusió prové d’una piulada on critiquen un article a USAID basat en els ‘Papers de Panamà’ que Wikileaks defineix com ‘US govt funded’, o sigui ‘finançats pels Estats Units’.

Summary: Wikileaks creu que els Estats Units són els autors de la filtració dels ‘Papers de Panamà’


El portaveu de Demòcrates al Parlament, Antoni Castellà, veu ‘poc probable’ que el Tribunal Constitucional espanyol doni llum verda a la modificació de la Llei de la Presidència. En declaracions a RAC1, Castellà ha argumentat que hi ha ‘tres escenaris possibles’, un dels quals, el de la ‘desobediència i noves eleccions’ està ‘descartat pel mateix Puigdemont’. L’escenari de la investidura telemàtica a l’empara de la nova llei de presidència el veu ‘poc probable’ ja que creu que el TC la tombarà. ‘Hem d’esperar si planteja una altra alternativa’ ha dit en referència a Puigdemont. En aquest sentit, ha afirmat que el suport dels dos diputats del seu grup a un pla D dependrà del que diguin els afiliats, però ha remarcat que el que cal és saber quin seria el ‘projecte’, més enllà dels noms.

Summary: Demòcrates avisa que consultarà a les seves bases el suport a la investidura d’un candidat alternatiu


Maltilde Martínez fa cinc anys que va iniciar Godall edicions, amb col·laboradors de luxe com l’escriptora i traductora Tina Vallès, que en fa la coordinació editorial, el dissenyador gràfic Xavi Simó i Fèlix Rabal, que porta la logística. En aquest temps, Maltilde Martínez ha editat trenta-vuit títols, tres dels quals en espanyol i aviat publicarà tres volums més que ja anuncia, fet que suposarà que aquesta editorial de nova fornada estigui a punt d’arribar als quaranta-un títols. Les pròximes novetats: el llibre de poemes Set elefants drets sota la pluja de Billy Collins, en català i espanyol, i en l’àmbit de la narrativa, El que dura un cigarro de Ferran March. L’editorial celebrarà els primers cinc anys de trajectòria amb els autors, traductors, col·laboradors i amics el dia 30 d’octubre. El catàleg de Godall compta amb llibres de poemes com Perennia, a cura de Mònica Miró, un recull de poesia epigràfica llatina en edició bilingüe, que contra pronòstic és un dels títols més venuts de l’editorial. També ha publicat per primera vegada al català la poesia del nord-americà Mark Strand, en una traducció impecable de Joan Todó; o l’antologia poètica recentment editada de Wallace Stevens, un clàssic de les lletres nord-americanes, per primera vegada en català, traduït per Josep M. Capilla i pròleg de Sam Abrams. En narrativa destaca la novel·la de la coreana kim Ae-ran, Corre, pare, corre!, per primera vegada en català i espanyol; Passamaneria de Pruden Panadès i el volum de Sònia Moll, Beneïda sigui la serp. També ha publicat autors del País Basc: Iban Zaldua amb Enlloc, mai i Uxue Apaolaza, Des que els nens diuen mentides. L’editora també ha anunciat, tot i que encara no té data, un llibre de contes de Nabokov i un volum literari sorprenent, diu, de Joan Todó. Matilde Martínez era professora. La seva vinculació amb els llibres era tangencial abans que fundés Godall: havia escrit un parell de llibres de text, un per ensenyar francès i l’altre per ensenyar espanyol. Per tant, el que sí que sabia era la il·lusió de tenir un llibre nou a les mans. Però a la seixantena, embarcar-se amb Godall va suposar una aventura plena de primeres vegades. Confessa que el més feixuc ha estat i és la part administrativa (factures, albarans de dipòsit, nous impostos…), però també ha après a gestionar contractes amb editorials estrangeres, fins i tot amb l’agència literària Wylie, la més important del món, per poder publicar Mark Strand. Ella, una editora entusiasta, que gaudeix de tots els efectes col·laterals que suposa editar un llibre (presentacions singulars que es poden convertir en un concert, una conferència o una obra teatral), també ha sabut aprendre a dir no a un traductor quan el seu treball no ha estat prou acurat o parlar amb les distribuïdores. On vol arribar Matilde Martínez? Quines perspectives de futur projecta? Ella voldria que l’editorial generés llocs de treball. Que l’editorial es consolidés. Però per això sap que caldrà que vengui més llibres. També té clar que vol seguir mantenint els principis fundacionals que han mogut el projectefins ara: ‘que publiquem llibres que ens agrada llegir; que siguin obres que no passin de moda, que no pateixin l’obsolescència de la novetat; i continuar cuidant les relacions personals.’ I afegeix: ‘L’atzar em va portar a conèixer i treballar amb la Tina Vallès i en Xavi Simó i ara ells són dos puntals, tant per la seva professionalitat com per la riquesa de converses i discussions que el projecte ens genera.’ Matilde Martínez de Godall Edicions, acompanyada per Màrius Serra i Pau Vidal. Màrius Serra i Pau Vidal, ambaixadors de luxe La presentació a la premsa dels cinc anys de trajecte de Godall ha comptat amb la presència dos escriptors, crucigramistes i enigmistes més assenyalats del país: Màrius Serra i Pau Vidal. Pau Vidal ha parlat del nom, Godall, que Matilde Martínez va posar perquè té una casa en un poblet del mateix nom, al Montsià. Era una manera de fer territori, de donar visibilitat a les terres del sud del Principat. Però Pau Vidal li ha recordat amb picardia que ‘godall’ també vol dir porquet. Pau Vidal ha dedicat la primera definició del crucigrama d’ahir al diari El Nacional, a l’editorial Godall: «Grans idees editorialment petites molt celebrades a les granges porcines.» Deu lletres. Resposta: «godallades». Vidal també s’ha fixat amb el nom de la col·lecció de poesia, Cadup. Matilde Martínez ha explicat que el cadup al Montsià es refereix a una gerra de terrissa que es posava a la sínia per recollir l’aigua. Era una manera de recuperar aquesta paraula tan montsianenca. I en Màrius Serra ha triat un llibre per a cada lletra de Godall. Per a la ‘g’ ha optat pel llibre d’Isidre Grau, que no és una novel·la, L’arquitectura del conte. Per a la ‘o’, el llibre-disc Sacrilegis, de Víctor Bocanegra. Per a la ‘d’, la traducció de Joan Todó de la poesia de Mark Strand. Per a la ‘a’, Córrer, pare, córrer de Kim Ae-ran. Per a la primera ‘l’, la versió castellana del llibre de Tina Vallès, El paréntesis más largo, traduït per Gonzalo Torné. I per a la segona ‘l’, Enlloc mai d’Iban Zaldua. Una de les característiques de Godall edicions és la voluntat de vincular-se amb altres associacions i entitats amb les quals comparteix valors i poden fer xarxa. De manera que el vincle i activitats conjuntes amb el Centre Quim Soler del Priorat és una constant; com també amb el grup interdisciplinari de música, dansa, teatre La Rabera Eclèctica de Castelló; amb la companyia teatral La Perla 29, amb la qual van coeditar el llibre-disc de Bodas de Sangre. Godall també és present en fires i trobades literàries arreu del país, i dóna suport a iniciatives com la Fira del llibre d’Ares del Maestrat i les Jornades musicals de l’Ermita de la Pietat d’Ulldecona. I organitza la Trobada de Poesia i Terrissa de La Galera, amb el terrissaire Joan Cortiella.

Summary: Godall edicions, cinc anys fent llibres i fent xarxa


Demà a la matinada els rellotges es menjaran una hora: a les 2.00 s’avançaran fins a les 3.00. És el tret de sortida de l’horari d’estiu, que es perllongarà fins al darrer diumenge d’octubre, quan recuperarem l’horari d’hivern. Amb aquest canvi es compleix la directiva europea 2000/84/CE, que continua afectant, sense excepció, tots els estats membres de la Unió. Les primeres modificacions es van aprovar el 1980 i l’any 2000 es van fixar els horaris actuals: el darrer diumenge de març comença l’horari estival i el darrer d’octubre, l’hivernal. L’argument: aprofitar la llum de la tarda. Fa dos anys els membres de la UE van proposar d’eliminar el canvi d’hora i en van començar els tràmits per al 2019, però van considerar que la iniciativa era prematura i es va ajornar la decisió fins a l’any 2021. La Comissió Europea va fer una consulta pública el 2018 en què més del 80% dels 4,6 milions de ciutadans que hi van votar es va manifestar favorable a posar fi als canvis d’hora. Fa un any, l’aleshores portaveu del govern espanyol, Isabel Celaá, va avançar que l’estat espanyol mantindria el seu fus horari i el canvi d’hora estacional i que no prendria la decisió abans del 2021, si més no. La normativa, de moment, fa que el canvi sigui obligatori i que es produeix sempre en les mateixes dates i hores en el conjunt de la UE, de manera que no existeix la possibilitat que algun estat membre no l’apliqui. La Comissió Europea considera que el consum d’energia no n’és pas l’únic aspecte positiu: també subratlla impactes sobre sectors com ara el transport, les comunicacions, la seguretat viària, les condicions de treball, els estils de vida, la salut, el turisme o l’oci. El canvi d’hora es remunta a la dècada dels setanta, amb la primera crisi del petroli, quan alguns països van decidir d’avançar el rellotge per a aprofitar millor la llum natural del sol i consumir menys electricitat en il·luminació. L’estat espanyol se situa geogràficament en el fus GMT+1, com la major part d’Europa Occidental, excepció feta del Regne Unit, Irlanda, Islàndia, Malta i Portugal, que es mantenen en el GMT+0. Espanya, per tant, té la seva hora oficial avançada seixanta minuts respecte de la solar. És així d’ençà de l’any 1940, quan Franco va decidir d’igualar l’horari alemany. Què passarà d’aquí a un any? El canvi d’hora genera un debat gruixut en diversos col·lectius socials. El 65% dels participants en una enquesta del CIS espanyol es va manifestar en favor de romandre en l’horari d’estiu. Tanmateix, la Comissió d’Indústria, Recerca i Energia del Parlament Europeu va elaborar un report a càrrec d’Sven Schulze en què es puntualitza que, si bé els canvis estacionals d’hora poden produir estalvis, són marginals i no hi ha certesa que n’hi hagi en tots els estats membres. Diversos països surten perjudicats amb els canvis horaris: consumeixen més energia. El document també indica que pot haver-hi estalvis en il·luminació, però que no és tan obvi que passi igual amb la calefacció, el consum de la qual podria fins i tot augmentar. A més, segons que van indicar els experts, els resultats són difícils d’interpretar, car són molt influïts per factors externs com ara la meteorologia, la geografia i el comportament dels usuaris.

Summary: Demà, una hora menys de confinament: a les dues seran les tres


Junts per Catalunya no descarta que el president Carles Puigdemont pugui tornar a ser investit després de modificar la llei de presidència en cas que la investidura de Jordi Sànchez no prosperi. ‘No renunciem mai a la candidatura del president Puigdemont’, ha assegurat la portaveu adjunta de la formació, Elsa Artadi, en una entrevista d’avui al matí al programa ‘Via lliure’ de RAC1. Tot i això, considera que ara la prioritat és investir Jordi Sànchez i diu que esperen fer-ho en la segona ronda amb els vots favorables de JxCat i ERC i l’abstenció de la CUP. Confia que el diputat d’ERC Toni Comín podrà delegar el seu vot perquè hi ha ‘una causa objectiva clara’. Si finalment el jutge Llarena no permetés la investidura de Sànchez, Artadi creu que això reforçaria les causes dels presos polítics i els exiliats. Pensant en aquesta possibilitat, la portaveu de JxCat ha confirmat que treballen en la modificació de la llei de presidència, que hauria de permetre una investidura telemàtica en cas que Puigdemont no pogués sortir d’Alemanya. Aquesta via requereix que el parlament aprovi la proposta de modificació de la llei de presidència presentada per JxCat. La formació va registrar aquesta sol·licitud a la mesa el 9 de febrer passat, i Artadi ha explicat que encara ha de passar pel Consell de Garanties Estatutàries. ‘Treballem paral·lelament amb totes les estratègies’, ha aclarit.

Summary: JxCat opta per investir Puigdemont reformant la llei de presidència si no prospera la via Sànchez


Després de la victòria independentista a les eleccions imposades per l’estat espanyol, hem demanat a diversos pensadors del país l’opinió sobre els nous passos que caldrà fer: l’economista i ex-diputat Germà Bel, la professora de català i sindicalista Antònia Font, el professor universitari i polític Josep Guia, la lingüista Carme Junyent, l’economista i activista Elisenda Paluzie, i l’editor i periodista Eduard Voltas. Els hem proposat una resposta breu i concisa a la pregunta ‘I ara què?’. Germà Bel: ‘Ara toca consolidar el camp base’ ‘Les forces pro-independència han revalidat la majoria absoluta al parlament. En circumstàncies excepcionals i, a més, molt adverses. Amb un altre creixement significatiu de la participació electoral, que –ara sí– és rècord total en eleccions a Catalunya. Amb tot, amb el 47,5% dels vots i 70 diputats, els catalans hem participat en les eleccions fruit del 155, i a les urnes hem donat una puntada de peu als seus efectes. Ara la mateixa determinació, i intel·ligència renovada per l’aprenentatge i les lliçons dels darrers anys. Ara toca consolidar el camp base del progrés en el camí a la independència, i traçar avenços en un camí que serà més lent del que molts volien, però en el qual podem eixamplar suports per continuar fent via.’ Antònia Font: ‘Cal continuar posant les llambordes que ens aplanin el camí’ ‘Un cop Catalunya ha deixat clar que vol continuar amb el govern legítim de la República, només ens queda un camí a seguir: lluita i resistència com hem fet els darrers tres-cents anys. Cal continuar internacionalitzant la legitimitat del nostre dret a la independència i és tan necessari com sempre fer créixer la base social sense la qual no seríem on som ni podríem anar més enllà. Els partits patriòtics han de continuar posant les llambordes que ens aplanin el camí i, per tant, estan obligats a entendre’s, ara més i tot, ara que els espanyols mostren la seva cara més feixista sense complexos, ara que ens tornen a tancar a la presó, ara que tornam a ser a l’exili, hem de saber aprofitar la força de l’envestida del contrari perquè se li giri en contra. Només hi ha un camí per a vèncer, anar tots a l’una i tancar files fins a la victòria.’ Josep Guia: ‘Restitució del govern de Puigdemont amb l’entrada de la CUP’ ‘Per a Catalunya (Principat): restitució del govern de Puigdemont, incorporació de la CUP al govern i endavant amb el procés constituent de la República Catalana. Per a la resta dels Països Catalans: cal anar amb Catalunya, que amb Espanya i França no hi ha res a fer. Per al poble espanyol: una vegada més, les transformacions positives a l’estat espanyol (en aquest cas, la crisi de la dreta espanyola) comencen per Catalunya. Per al món: la nació catalana bé mereix un estat propi. Per a la classe treballadora, d’ací i d’arreu: que sàpiga on s’ha de situar, que amb la independència de Catalunya no té res a perdre i ho té tot a guanyar.’ Carme Junyent: ‘Ja hem caigut del mapa, ara només cal que aquesta desvinculació sigui real’ ‘Ara hem de continuar treballant. Catalunya ja és un país independent. L’independentisme canònic no ha afluixat i se n’ha afermat un altre d’involuntari: els catalans que no volen marxar d’Espanya no han buscat solucions “espanyoles” (PP i PSOE) sinó que han triat una opció “diferent” (Cs). En certa manera, doncs, ja hem caigut del mapa, ara només cal que aquesta desvinculació sigui real i hi som molt a prop. Cal que la gent no cedeixi el protagonisme, que no es tanqui a casa, i un dia, no gaire llunyà, la independència de iure serà inevitable.’ Elisenda Paluzie: ‘Aquesta victòria independentista té més mèrit’ ‘Aquesta victòria independentista té més mèrit. Per la participació històrica del 82% desmentint tòpics. Perquè parteix d’una derrota: no fer efectiva la declaració d’independència i no resistir al 155. Perquè s’ha fet amb líders a la presó o a l’exili. Perquè s’han acabat els somriures. Perquè ara es vota sabent que hi ha repressió i n’hi haurà. Perquè s’ha fet amb els costos de la transició (boicot, canvi de seus…) i sense cap dels beneficis de la independència. Perquè s’ha fet a la defensiva i perquè no s’ha fet una bona campanya, entenent que era molt difícil fer-la. L’independentisme ha resistit malgrat no haver tingut prou força i determinació per a fer la independència. Això a curt termini no canviarà, però l’unionisme ha perdut quan ho tenia millor per guanyar. Ara amb calma, aprenent dels errors de les setmanes que seguiren al referèndum de l’1 d’octubre, a construir la República Catalana.’ Eduard Voltas: ‘Cal continuar picant pedra i plantejant el conflicte de fons’ ‘Crec que la primera cosa que ha de fer l’independentisme és prendre consciència del mèrit increïble de la seva victòria electoral. Una autèntica heroïcitat després de suportar la prova d’estrès més salvatge que s’hagi dissenyat a Europa contra un moviment polític des del final de la segona guerra mundial. L’independentisme va ser expulsat del govern per la força i hi tornarà a través de les urnes. Unes eleccions que van ser dissenyades per esclafar-nos acabaran amb la investidura d’un president independentista, una altra vegada. Amb el 47,5% del vot es podrà governar i continuar socialitzant el projecte republicà, però no es pot donar per ratificada la República que va proclamar el parlament. Cal continuar picant pedra i plantejant el conflicte de fons, que no és sinó el dret d’autodeterminació del poble de Catalunya.’

Summary: I ara què? La resposta de Germà Bel, Antònia Font, Josep Guia, Carme Junyent, Elisenda Paluzie i Eduard Voltas


El govern valencià té pressa i no es refia de les promeses de Pedro Sánchez de tenir una proposta de nou model de finançament d’ací a vuit mesos. El Consell ha aprovat l’acord pel qual el País Valencià sol·licitarà l’adhesió al Fons de Liquiditat Autonòmic (FLA) del 2020, pendent que el govern espanyol comenci el procés de reforma del sistema de finançament autonòmic. L’acord de sol·licitud d’adhesió al FLA aprovat pel Consell autoritza el conseller d’Hisenda i Model Econòmic, Vicent Soler, a adoptar les mesures i actuacions necessàries. A més, faculta i delega a la Secretaria Autonòmica de Model Econòmic i Finançament perquè faci totes les actuacions i gestions per a subscriure els préstecs bilaterals que permeten la disposició dels fons. Després de la reunió del Consell, la vice-presidenta Mónica Oltra ha denunciat que el FLA era el mecanisme pel qual el govern espanyol els canviava ‘drets per préstecs’. Tot i això, ha dit que el Consell s’adheria a aquest mecanisme, a l’espera que el president de l’executiu espanyol, Pedro Sánchez, compleixi el compromís de presentar un esborrany per a la reforma del sistema. Oltra ha destacat que aquest finançament era clau per a incrementar les xifres de professors en el sistema educatiu, pagar l’atenció a persones en situació de dependència, millorar la sanitat pública i contractar més professionals sanitaris, entre més coses.

Summary: El Consell ja demana el FLA del 2020 a l’espera del finançament


Els sondatges a peu d’urna fets públics en el moment del tancament dels col·legis electorals (18.00 hora catalana) pronostiquen una víctòria ajustada de la coalició Syriza a les eleccions legislatives anticipades que s’han celebrat avui. La mitjana de tots els estudis fets preveu que Syriza aconseguirà el 30-34% dels vots i passa per davant de la dretana Nova Democràcia, que es queda amb un 28,5-32,5%. Si aquest sondatge es compleix, el partit d’Alexis Tsipras aconseguiria el ‘bonus’ de cinquanta diputats que preveu la llei grega pel guanyador. La tercera força política seria el partit neonazi Alba Daurada, amb el 6,5-8% dels vots. El seguiria el Moviment Socialista Panhelènic (PASOK), amb el 5,5-7% dels vots; el centrista To Potami, amb el 4-5,5%; el Partit Comunista de Grècia (KKE), amb el 5,5-7%; Unitat Popular, amb el 2,5-3,5% dels vots; i la Unió de Centristes, amb el 3,2%. Més informació: Grècia torna a les urnes, lluny de l’eufòria amb Syriza

Summary: El sondatges a peu d’urna pronostiquen una victòria ajustada de Syriza


El president del govern espanyol, Pedro Sánchez, ha anunciat que el primer consell de ministres del nou executiu ha aprovat un augment del 0,9% de les pensions, una mesura que l’anterior govern va posposar fins que n’hi hagués un de nou i que tindrà efectes retroactius des d’aquest mateix mes de gener. Sánchez també ha fet una presentació de les intencions del nou govern i ha anunciat que durant aquesta legislatura els consells de ministres es faran els dimarts i no els divendres, com era habitual. El president del govern espanyol ha explicat que la mesura s’ha aprovat a través d’un decret llei que revalora les pensions i ha dit que l’actuació ‘corregeix’ el 0,25% que fins ara s’aplicava i que ‘va suposar la pèrdua de poder adquisitiu dels pensionistes durant cinc anys’. ‘El nostre compromís és el de garantir la sostenibilitat del futur sistema de pensions i oferirem diàleg a totes les forces per treballar en mesures justes i equilibrades per als nostres jubilats’, ha remarcat. En aquest sentit, ha avançat que en els pròxims dies anunciaran només mesures amb l’objectiu que ‘les paraules deixin lloc als fets’. Sobre la reunió amb el president de la Generalitat, Quim Torra, que s’ha de fer pròximament, Sánchez ha recordat que, tot i el pronunciament del Tribunal Suprem, Torra continua essent president. ‘Tenim la voluntat més absoluta de posar en marxa el diàleg’, ha dit.

Summary: El govern espanyol augmenta un 0,9% les pensions


El magistrat de l’Audiència espanyola Ismael Moreno ha arxivat provisionalment, a petició de la fiscalia, bona part de la causa contra 15 ex-consellers de Catalunya Caixa per administració deslleial per haver causat presumptament un forat de 721 milions d’euros entre el 2000 i el 2013 a causa de diverses operacions financeres. Així, s’ha arxivat la causa contra 10 ex-consellers, entre ells l’ex-director general Adolf Todó, per les operacions immobiliàries vinculades a Torca Procam Polska i Vertix Procam (Landomus), i es manté oberta la investigació contra l’ex-president Narcís Serra, l’ex-director general Josep Maria Loza i tres ex-consellers més. Per a la resta d’inversions immobiliàries, s’arxiva la investigació contra 14 ex-consellers perquè no es consideren delictives, i per a un dels ex-consellers perquè els fets ja haurien prescrit. En la interlocutòria, el magistrat explica que en aquest procediment s’investigaven, d’una banda, els acords de separació de socis efectuats en els anys 2008 i 2013 i, de l’altra, les operacions d’inversió dutes a terme per Catalunya Caixa en el període comprès entre 2000 i 2007. En el primer cas, el titular de Jutjat Central d’Instrucció 2 arxiva la causa respecte de tots els investigats perquè, tal com sosté la fiscalia, ‘no pot afirmar-se que els administradors actuessin amb una clara voluntat de perjudicar l’entitat i beneficiar a tercers quan van prendre les decisions de separació de socis ni en execució d’aquests actes’. A més, segons la seva opinió, no hi ha elements suficients per entendre que els administradors de Catalunya Caixa ‘actuessin amb un ànim de perjudicar la societat, ni que s’obtingués benefici econòmic personal o aliè com exigeix el tipus penal’. En qualsevol cas, assenyala Moreno, els fets estarien prescrits, perquè no és apreciable l’existència de continuïtat delictiva entre ells, sense que ‘fins i tot s’arribi a considerar suficientment justificada la perpetració del delicte en cadascun dels actes de separació de socis i procedeixi el seu sobreseïment provisional per a tots els investigats que van formar part dels òrgans de decisió a partir de l’any 2008 i van aprovar aquestes operacions’. La segona part de la instrucció es refereix a les operacions d’inversió efectuades en el període comprès entre els anys 2000 i 2007 que es correspon amb projectes immobiliaris en els quals Catalunya Caixa va participar de manera directa mitjançant la presa de participacions accionarials majoritàries, juntament amb socis aliens a l’entitat pertanyents al sector immobiliari, participacions societàries que es van vehicular principalment a través de la filial Promotora Catalunya Mediterrània SAU (Procam). L’escrit destaca les irregularitats detectades en moltes de les operacions. Tot i això, assenyala que d’acord amb el ja exposat respecte de la prescripció, descartada la concurrència d’elements suficients del tipus penal en els diferents acords de separació de socis, ‘tampoc pot sostenir-se una continuïtat delictiva entre aquests, adoptats respecte de cadascun els acords de desinversió i els diferents actes d’inversió duts a terme fins a l’any 2007 pròpiament dits, en tenir en un cas i l’altre una finalitat essencialment contrària i que impedeix apreciar l’existència d’un pla preconcebut’. No obstant això, en els casos de Torca Procam Polska, explica la resolució, s’acorda una inversió global a Polònia el 4 de juliol de 2006 i es fixen els termes de la mateixa el 31 d’octubre de 2006, elevant-se a públics els contractes per al desenvolupament d’aquests projectes durant l’any 2007, si bé durant aquest any i els posteriors es realitzen diverses ‘operacions aparentment molt irregulars, que complirien amb el patró descrit en paràgrafs anteriors d’aquest escrit, corresponents a set projectes diferents que podrien constituir delicte continuat d’administració deslleial. Per la seva banda, en relació a Vertix Procam (Landomus), es repeteixen les mateixes irregularitats, i tots els actes es duen a terme a partir de l’any 2007, i en relació a tres projectes diferents, de manera que aquests fets no estarien prescrits’, afirma Moreno. Per tant, conclou el magistrat, ‘en relació amb aquestes operacions immobiliàries vinculades amb Torca Procam Polska i Vertix Procam (Landomus), d’acord amb allò que exposa el Ministeri Fiscal, hi ha indicis de criminalitat en la participació dels investigats Narcís Serra, Josep Maria Loza, Lluís Gasull, Eduardo Aznar i Joan Valls Porcel, fent-se necessària la continuació de la present causa per esbrinar i fer constar la perpetració dels delictes investigats amb totes les circumstàncies que puguin influir en la seva qualificació i la culpabilitat’. Per contra, no quedant degudament justificada la participació punible en aquests mateixos de la resta dels investigats que van intervenir en aquestes operacions, serà procedent el sobreseïment provisional respecte als mateixos, i el sobreseïment lliure, respecte de tots els investigats respecte als altres actes d’inversió immobiliària i els actes de separació de socis, per entendre prescrits, llevat del cas de l’investigat Josep Maria Alentorn Torras, que procedirà igualment el seu sobreseïment lliure, però en aquest cas per no ser els fets constitutius de delicte. Catalunya Banc –hereu de Catalunya Caixa- va ser nacionalitzada el 2012 i va rebre més de 12.000 milions d’euros de diner públic del FROB abans de ser venuda al BBVA sense recuperar aquesta inversió. El jutge Moreno va decretar el 2017 l’inici de les investigacions per determinar ‘el perjudici total causat a l’entitat com a conseqüència de les operacions realitzades i dels acords de separació de socis’, que segons el magistrat ascendien a 721,38 milions d’euros. El magistrat atribuïa a Serra i la resta dels investigats un delicte d’administració deslleial per una sèrie de compravendes d’actius immobiliaris on l’entitat participava en un 50% amb altres socis. Segons va dir inicialment el jutge, les operacions es feien ‘sense els informes previs independents’ ni ‘tràmits urbanístics ineludibles’, així com tampoc mecanismes per aturar possibles pèrdues. També apuntava que part de les operacions es van dur a terme sense sotmetre-les al consentiment de la comissió executiva o el consell d’administració de l’entitat. La fiscalia afirmava que entre els anys 2000 i 2007 es van fer adquisicions rellevants –a vegades de terrenys no urbanitzables o afectats- que entre 2008 i 2013 es va demostrar que no es podrien rendibilitzar.

Summary: L’Audiència espanyola arxiva la causa contra onze ex-consellers de Catalunya Caixa però la manté contra Serra i quatre més


Un nou Mapa del Lloguer a Catalunya que s’ha presentat aquest divendres al saló Barcelona Meeting Point permet consultar tant el nombre de contractes de lloguer signats a cada municipi i comarca, com el preu mitjà que es demana als inquilins. Es tracta d’un visor que s’actualitza trimestralment gràcies a les dades de les fiances dipositades a l’Incasòl en el moment de formalitzar un contracte d’arrendament. Les dades que s’han fet servir per confeccionar el mapa virtual permeten apreciar un increment en els preus mitjans de lloguer per primer cop des del 2008. Durant el primer semestre, els preus del lloguer han pujat un 2,5% al conjunt de Catalunya, fins als 541,50 euros. A Barcelona ciutat han incrementat un 6,9% i el preu mitjà que paguen els inquilins és de 713 euros. El conseller de Territori i Sostenibilitat, Santi Vila, ha presentat aquest divendres al saló immobiliari Barcelona Meeting Point aquest nou visor que permet al ciutadà consultar tant el nombre de contractes de lloguer signats a cada municipi i comarca, com el preu mitjà que es demana als inquilins.Les dades per confeccionar el Mapa del Lloguer a Catalunya procedeixen de les fiances dipositades a l’Incasòl en el moment de formalitzar un contracte de lloguer i s’actualitzen trimestralment. Aquesta informació s’ha abocat en un mapa interactiu, que permet fer la consulta per comarques, municipis i, en el cas específic de la ciutat de Barcelona, per districtes. De cara a més endavant, en una segona fase, es preveu que, en els municipis de més de 100.000 habitants, també es pugui fer la consulta per barris i incloure les dades de compravenda d’habitatges.Pugen els preus per primer cop des del 2008Les dades que s’han emprat per confeccionar el mapa han permès detectar un increment en els preus mitjans de lloguer per primer cop des del 2008, situant-se en imports similars als dels anys 2005 i 2006.Segons el departament de Territori i Sostenibilitat, els preus del lloguer han pujat un 2,5% al conjunt de Catalunya durant el primer semestre de 2015, comparat amb el mateix període del 2014, fins als 541,50 euros. En el cas de la ciutat de Barcelona, han pujat un 6,9% i el preu mitjà que paguen els inquilins és ara de 713 euros, mentre que els llogaters de la resta de l’àrea metropolitana abonen uns 546 euros mensuals.La Val d’Aran, el Pallars Sobirà, la Conca de Barberà i el Priorat són les comarques on ha baixat més el lloguer en un any, amb descensos superiors al 5%.En canvi, pel que fa al nombre de contractes de lloguer signats, el mercat comença a donar símptomes de saturació. Durant el primer semestre d’enguany van baixar un 4,6% respecte al mateix període del 2014. A la ciutat de Barcelona, aquest descens en la signatura de contractes de lloguer ha estat del 9,3%.

Summary: Un nou Mapa del Lloguer a Catalunya permet de consultar el nombre de contractes de pisos arrendats i el preu mitjà


BARCELONA, 22 (EUROPA PRESS) El ple de l’Ajuntament de Barcelona ha aprovat aquest divendres provisionalment modificades les ordenances fiscals per incloure una nova taxa per a pisos buits de grans tenidors, mesura que se sotmetrà a informació pública durant 30 dies i que ha prosperat amb els vots del Govern de BComú i PSC i d’ERC; l’abstenció de CiU i CUP i el rebuig de PP i C’s. La nova taxa és de 633 euros per a propietaris de pisos buits durant més de dos anys, i té com a objectiu costejar la inspecció i tramitació d’expedients i sancions –una cosa fins ara assumida per l’Ajuntament–, ha explicat el primer tinent de batlle, Gerardo Pisarello. Una vegada aplicada aquesta taxa de 633 euros, es cobraran 286 euros més per cada requeriment que l’Ajuntament obri a causa del requeriment anterior, amb l’objectiu de dissuadir els propietaris de tenir pisos buits de manera injustificada. En la modificació també s’inclou rebaixar del 90% al 40% la taxa d’autoritzacions de sol·licituds d’ocupació de la via pública per a rodatges de pel·lícules, vídeos, televisió, sessions fotogràfiques, mudances, bastides i grues. També incorpora una bonificació de la taxa d’elaboració d’informes per a l’homologació de plans d’autoprotecció d’entitats i associacions sense ànim de lucre que desenvolupen activitats d’interès social i de la ciutadania per garantir la seguretat de les seves activitats. La regidora republicana Trini Capdevila ha expressat el vot favorable del seu grup, i ha defensat que la capital catalana té un ‘problema d’una falta d’habitatge que fa evident la necessitat que tot el parc d’habitatge estigui en ús’. L’edil de CiU Sònia Recasens ha defensat reduir la taxa per a mudances –ha dit que el Govern municipal només encerta quan rectifica, una cosa que ha fet després de les queixes del sector, segons ella–, i ha augurat conflictivitat per la taxa per a pisos turístics, amb la qual creu que ‘maten mosques a canonades’. El regidor de la CUP Josep Garganté ha expressat l’abstenció del seu grup perquè dóna suport a la taxa per als pisos buits de grans forquilles però rebutja la rebaixa que s’imposa a activitats com filmacions i sessions fotogràfiques a la via pública.

Summary: Barcelona aprova la taxa per a pisos buits a grans tenidors