Els vots de Ciutadans i el PP no han estat suficients per aprovar les proposicions de llei sobre ‘l’ús de símbols a les institucions i el garantiment de la neutralitat en l’espai públic que ambdós partits havien presentat’, que pretenia d’activar una legislació per a retirar els llaços grocs dels carrers. Junts per Catalunya, ERC, Catalunya en Comú, el PSC i la CUP han votat en contra. Durant el debat conjunt de les proposicions de Cs i el PP, la diputada popular Andrea Levy ha reivindicat el seu text com una eina per frenar la ‘imposició emprenyadora per la via de la estètica a una forma de pensar i de sentir-se intimidats’ per assumir una normalitat i a un relat de ser ‘bons catalans’. Li preocupa però, sobretot, ha dit, és el sentit de vot del PSC. ‘No facin silenci còmplice en aquesta votació, desfoguin-se del llaç groc que els té lligats al seient de la Moncloa’, els ha etzibat Levy als de Miquel Iceta. Carlos Carrizosa, portaveu parlamentari de Cs, ha defensat la seva proposició de llei en una defensa de la ‘neutralitat’ de l’espai públic perquè el Parlament hi legisli. I ha retret als independentistes les esmenes a la totalitat per frenar aquest debat a la cambra. ‘No volen renunciar a la força que suposa fer-se propietari dels espais públics, es fan amos dels balcons i les façanes’. Carrizosa ha assegurat que JxCat i ERC tomben la tramitació perquè ‘estan còmodes en l’abús’ de simbologia a l’espai públic, que afecta àmbits com la sanitat, educació i interior. ‘No es queixin quan el poble, els veïns, les bèsties tarades, els colonitzadors lingüístics involuntaris es mobilitzin per defensar el que volen destruir, la neutralitat de l’espai públic’, ha dit Carrizosa irònic al Govern. La diputada d’ERC Jenn Díaz ha retret a Cs i PPC que vulguin neutralitat al carrer però, en canvi, no estiguin gens preocupats per la nomenclatura franquista a l’espai públic. ‘Quan vulguin eliminar el franquisme, el feixisme i l’extrema dreta en tornem a parlar, mentrestant ens trobarem d’en peus’, ha afegit. A més, la diputada dels republicans ha defensat que hi haurà neutralitat al carrer quan hi hagi neutralitat als tribunals. ‘Quan la justícia i els tribunals siguin neutrals els assegurem que el groc desapareixerà de les façanes i els balcons, i l’espai públic tornarà a respirar neutralitat’. En aquest sentit, els ha retret que vulguin fer una “neteja ideològica” dels espais públics i tornar a un ‘règim totalitari’. Per la seva banda, la diputada de JxCat Anna Geli ha defensat que el llaç groc no pertany a ningú i que és conseqüència d’una ‘repressió brutal’ de l’estat contra els que porten més d’un any a la presó i a l’exili. ‘Fins que no s’acabi amb la farsa política judicial, els llaços naixeran i es reproduiran, fins que la causa ignominiosa s’acabi’, ha insistit. A més, pel que fa a la regulació de símbols oficials com les banderes a l’espai públic, la diputada de JxCat ha replicat que és una regulació que ja està feta. Al seu torn, el diputat socialista Ferran Pedret ha assegurat que el text de C’s i el PP és sobrer i els ha acusat de presentar les proposicions per ‘opar de cap’ amb una majoria que podien pressuposar d’antuvi. Pedret, que ha assegurat que un dels objectius dels populars també era titllar els socialistes de tous, traïdors, ha assegurat que els textos que portaven a debat els d’Inés Arrimadas i Alejandro Fernández fixava ‘límits en negatiu a la llibertat d’expressió’. Pedret, que s’ha mostrat contrari a una politització de les administracions, ha defensat per contra el dret individual de les persones que hi treballen i ha advertit en aquest sentit que el debat de fons no és d’estelades i llaços grocs sinó ‘dels drets de tots’. I Lucas Ferro, dels comuns, ha aplaudit el PSC per sumar-se als sobiranistes en bloquejar els textos de Cs i el PPC. ‘I no fent-se fots amb Albiol i els hooligans del 155’, ha afegit. Des del seu punt de vista, les dues proposicions eren fruit ‘de la batalla de galls’ entre C’s, PP i Vox i alhora un ‘atac frontal als drets democràtics i a les llibertats’ del país, que ‘fa 40 anys que es permet que hi hagi símbols ideològics partidistes’ al carrer. Ferro, que ha animat l’autobús de C’s ‘amb propaganda partidista’ a seguir circulant per Madrid per aquest mateix motiu, ha retret també a Carrizosa que defineixi les esmenes a la totalitat com un veto al debat parlamentari. ‘Allò que anul·la el debat és bloquejar propostes a la Mesa del Congrés, digui-li a Rivera que s’ho apunti’, els ha etzibat. També Carles Riera ha apel·lat a la llibertat d’expressió i ha advertit Cs i el PPC que l’espai públic ‘no és ni serà mai neutral’. De fet, ha afirmat també que els textos proposats van en la línia de ‘reprimir la dissidència simbòlica desobedient i emancipadora, i d’imposar l’hegemonia del llenguatge del règim del 78’. ‘Si volen consens, proposin una llei contra símbols feixistes, nazis, monàrquics, sexistes i racistes; aquí potser ens hi trobaran’, ha resolt Riera.

Summary: Ciutadans i PP es queden sols al parlament defensant una llei per a eliminar els llaços grocs dels carrers


El president de la Generalitat, Quim Torra, i la presidenta del govern de les Illes, Francina Armengol, ha demanat al govern espanyol que estableixi una renda garantida de ciutadania per als treballadors i autònoms, davant l’escenari econòmic que s’està dibuixant. Ho han fet en el marc de la reunió telemàtica del president espanyol i els presidents autonòmics. Torra també ha demanat que es posi en marxa un pla de mesures econòmiques i socials per donar ‘seguretat i confiança’ a les empreses i els treballadors, així com un pla de recuperació per ‘garantir’ la sortida de la crisi. També ha demanat una moratòria en el pagament dels crèdits i les hipoteques, a més d’eliminar l’objectiu de dèficit i el sostre de despesa perquè les comunitats i els ens locals puguin endeutar-se per fer front a la crisi, així com establir mecanismes de finançament i liquiditat per als territoris. Per la seva banda Armengol ha criticat que les 110.000 mascaretes enviades pel govern espanyol no duraran més d’una setmana i ha posat en relleu que la resta de material s’ha hagut de comprar des de les Illes. La presidenta també ha demanat al govern espanyol que s’iniciï un pla de reconstrucció econòmic, ja que el turisme, una de les bases de l’economia de les Illes, s’ha vist greument afectat amb la crisi del coronavirus: ‘Balears ha ajudat la reactivació d’Espanya quan ho ha necessitat. Ara, l’Estat ha de retornar aquest suport a les Illes. Demanem un pla de reconstrucció i que els ajuts a l’arxipèlag durin més temps que a la resta del país’.

Summary: Torra i Armengol reclamen al govern espanyol una renda garantida de ciutadania per a treballadors i autònoms


L’Audiència espanyola ha deixat d’investigar Tamara Carrasco –confinada a casa seva, a Viladecans– i Adrià Carrasco –exiliat a Bèlgica– pels delictes de terrorisme, rebel·lió i sedició. Més de set mesos després. El desplegament policíac que hi va haver el 10 d’abril a Esplugues de Llobregat i a Viladecans va arribar després d’una campanya de desprestigi i de criminalització dels CDR als principals mitjans espanyols, en què s’equiparaven les mobilitzacions i els actes de protesta que duien a terme amb la kale borroka i en què eren acusats d’encapçalar actes de violència. Ciutadans va ser el partit que va alimentar aquest discurs contra els CDR, perquè va subscriure el relat que feia que Tamara Carrasco i Adrià Carrasco fossin acusats de terrorisme i rebel·lió. Ara, amb la decisió de l’Audiència espanyola, aquell relat es fa miques. I uns quants dirigents polítics han reclamat a Ciutadans i a la seva dirigent, Inés Arrimadas, que rectifiquin. El mateix dia de l’operació policíaca, Arrimadas deia en una entrevista radiofònica que era ‘normal’ que els acusessin de sedició i de rebel·lió. ‘És que aquesta mena d’escamots es dediquen a atacar les seus, tallar carreteres, cremar mobiliari urbà, enfrontar-se a la policia. Nosaltres ho hem sofert, sabem què és un comitè d’aquesta mena.’ ⚠🆘 FORT| La líder ultradretana, Inés Arrimadas, està d’acord amb que els CDR siguin jutjats per rebel·lió i terrorisme per obrir peatges i manifestar-se. pic.twitter.com/aTH4RWZRmi — CENSURAT NEWS 🔞 (@MNAnoticies) April 10, 2018 Dies abans, quan la fiscalia va ordenar d’investigar els CDR per actes ‘violents’, tant Arrimadas com Eva Granados (PSC) ho van justificar i fins i tot aplaudir. 🔴 Arrimadas diu que els “comandos” dels CDR són de tot “menys pacífics” i alerta d’un augment de la tensió al carrer. Albiol creu que "els CDR no són ni un grup d'amics ni d'escoltes, són uns violents socials" #illadeRobinson 📺 pic.twitter.com/btuOLdIUZk — L'illa de Robinson (@illaderobinson) April 3, 2018 Aleshores Ciutadans va voler equiparar discursivament la situació a Catalunya amb els anys de violència al País Basc. En aquesta conferència de premsa de l’abril, el dirigent del partit Fernando de Páramo parlava de ‘condemnar la violència’ dels ‘escamots’ i exclamava ‘ja n’hi ha prou’, bo i repetint que els càrrecs locals del seu partit no podien anar tranquils pel carrer. I li demanaven una vegada i una altra si subscrivia l’acusació de terrorisme, però ell evitava de respondre en tot moment.

Summary: Els atacs d’Arrimadas contra els CDR, Tamara Carrasco i Adrià Carrasco que ara la posen en evidència


El Liceu va censurar que els cantaires de l’Orfeó Català lluïssin un llaç groc en l’actuació que van fer ahir durant el vintè aniversari de la reobertura del teatre. Segons que ha pogut saber VilaWeb, el Liceu va fer la petició a la direcció de l’Orfeó Català per retirar els llaços argumentant què volia preservar la ‘neutralitat’ del concert. Alguns cantaires van mostrar-s’hi disconformes, però els van advertir que si portaven el llaç groc, no actuarien. En una comunicació a la qual ha tingut accés i que ha pogut comprovar VilaWeb, la direcció del teatre deia que lamentava haver de fer aquesta petició, però defensava que volia evitar problemes i polèmiques amb alguna de les administracions públiques que formen part dels seus òrgans de govern. El patronat del Liceu, presidit per Salvador Alemany, el formen la Generalitat, l’Ajuntament de Barcelona, la Diputació de Barcelona i el Ministeri de Cultura espanyol. També hi ha representants empresarials en l’àmbit del mecenatge, com el Grup Santander, Telefònica i Havas Media, i patrons d’honor com la Caixa. Fonts de l’Orfeó Català han explicat que van acceptar la pressió per la voluntat de ser respectuosos amb la petició del Liceu perquè actuaven com a convidats i perquè no formaven part de l’organització del concert. A més, s’esgrimia que no volia posar-se en perill la bona relació entre ambdues institucions ni posar en perill produccions en un futur. Aquest vespre el Liceu ha fet públic un comunicat en relació amb aquesta informació. En relació a la notícia que @VilaWeb ha publicat aquesta tarda, des del Liceu emetem el següent comunicat: pic.twitter.com/s7J6eJJiZp — Gran Teatre Liceu (@Liceu_cat) March 2, 2020 El comunicat reconeix que el Teatre del Liceu, efectivament, va ‘traslladar i sotmetre a la consideració de l’Orfeó Català’ la demanda de retirar els llaços grocs. Demanda feta, segons afirma el Liceu, per ‘un membre del Comitè d’Empresa del Liceu, representant del Cor’. El text del Liceu, doncs, ratifica els fets, tot i afirmar després que no ha censurat ni amenaçat mai cap artista. L’Orfeó Català va actuar juntament amb l’Orquestra Simfònica i el Cor del Liceu, interpretant Resurrecció. Aquesta obra va estrenar-se el 1895 a Berlín, dirigida per Mahler. El Liceu va considerar que la simfonia era adequada per a la celebració perquè parla del renaixement des de les cendres.

Summary: El Liceu censura els llaços grocs dels cantaires de l’Orfeó Català


El corredor terrassenc Oriol Antolí (1983) ha estat el vencedor d’una de les curses de muntanya més llargues d’Europa, la Wiesbaden-Bonn, a Alemanya, de 555 quilòmetres i uns 20.000 metres de desnivell positiu. El recorregut parteix de la rodalia de Bonn, voreja el Rin de baixada fins a Wiesbaden i torna a pujar. Antolí ha necessitat prop de 136 hores, és a dir, des de dilluns a les sis del matí que va començar la cursa fins dissabte a les deu del vespre, quan va passat la línia d’arribada amb una estelada, una fotografia de record dels seus avis i una samarreta de la fundació Prodis de Terrassa, d’ajuda a la inserció de les persones amb discapacitat intel·lectual. Oriol Antolí Sarrau, @_doktor8, català i terrassenc guanya la cursa Wiesbaden-Bonn, 590 km.#dedicadaalsavis Feliciteu-lo @jordi_ballart pic.twitter.com/BoerAWSPjP — Manel Sarrau Galí (@manelsarrau) 17 de juny de 2017 Antolí va encapçalar la cursa pràcticament des del començament, i a mesura que van anar passant els dies i els quilòmetres va anar deixant enrere la vintena de corredors que havien gosat començar-la. Una cursa d’aquestes característiques requereix no tan sols una preparació física excepcional, sinó també una força mental a prova de bomba: durant gairebé una setmana ha anat avançant quilòmetre rere quilòmetre tot sol, amb la companyia i el suport esporàdic de familiars en els punts d’avituallament; dormint poques estones per continuar la marxa, ara ací, ara allà, en un banc, repenjat en un arbre, amb al·lucinacions durant les nits per la son acumulada… ‘Veia animals on no n’hi havia, veia cares pertot arreu, tots els troncs dels arbres tenien rostre’, recorda Antolí en declaracions a VilaWeb. Ja al quilòmetre vint va començar a deixar enrere els seus perseguidors. Va anar completament sol fins al quilòmetre quaranta, quan un corredor se li va acostar, però va acabar plegant. Cap al quilòmetre 180 va notar molt cansament; sabia, a més, que tenia relativament a prop un corredor xinès i un altre de Singapur, a mitja hora i a una hora de distància, respectivament. ‘Vaig pensar que si em volien atrapar haurien de treballar fort, i vaig accelerar. Al cap de cinquanta quilòmetres em van dir que tots dos s’havien despenjat: que a l’un el tenia a cinc hores i l’altre, a deu’, explica Antolí. Va aprofitar l’avinentesa per descansar una mica més (tres hores i mitja) i recuperar forces. Els dos últims dies de cursa va tenir dos corredors alemanys relativament a prop, a unes tres hores o quatre de distància. Aleshores ja havia fet entre tres-cents quilòmetres i quatre-cents de recorregut, i, tal com explica ell, es va relaxar. Va ser un dels moments més complicats; ‘m’adormia a tot arreu’, recorda. I per a un tram que preveia de fer en unes quatre hores n’hi va dedicar set. Això va fer que l’alemany Rainer Grossmann se li acostés fins a tenir-lo a menys de dues hores de distància. Però cada vegada era més a prop del final. Antolí, conscient que s’havia mantingut al capdavant durant més de cinc-cents quilòmetres, no pensava deixar-se arrabassar la victòria: ‘Els últims vint quilòmetres de la cursa van ser els més ràpids’, diu. Grossmann, exhaust després d’empaitar endebades Antolí, va acabar abandonant. Tan sols l’ha acabada un altre corredor, a més d’Antolí. Oriol Antolí és un corredor afeccionat, que ha fet desenes de curses de llarga distància. Ha acabat divuit vegades la Cavalls del Vent, bé la ruta de refugis, bé la cursa; i ha acabat dues vegades la duríssima Tor des Geants (338 km i 24.000 metres de desnivell positiu) de la Vall d’Aosta i també dues vegades la mítica Ultra Trail del Mont Blanc, entre moltes més. Aquesta cursa, és la primera que guanya. Avui mateix ha rebut la felicitació del batlle de la seva ciutat, Jordi Ballart. Moltíssimes felicitats Oriol @_doktor8! Una gran gesta! #OrgullTerrassenc https://t.co/2mEsNAhb02 — Jordi Ballart Pastor (@jordi_ballart) June 17, 2017

Summary: Oriol Antolí guanya una de les curses de muntanya més llargues d’Europa


El president de la Generalitat i candidat de Junts per Catalunya (JxCat) a la eleccions del 21-D, Carles Puigdemont, ha publicat les llistes de la candidatura a les quatre demarcacions. Tal com s’havia anunciat, Jordi Sànchez serà el segon per Barcelona, i els consellers Clara Ponsatí, Jordi Turull, Josep Rull i Joaquim Forn completen els primers llocs. Forn, doncs, ha acceptat finalment l’oferta d’incorporar-se a la candidatura. La candidatura es presentarà amb una imatge que té la senyera com a símbol, les lletres de color blanc i el fons taronja en diverses gradacions. Així doncs, la marca abandona el blau de predomina al logotip del PDECat. Logotip de Junts per Catalunya La directora de la Institució de les Lletres Catalanes, Laura Borràs, ocupa la cinquena posició per Barcelona. El politòleg Josep Costa serà el número disset. Els presidents de l’AMI i de l’ACM, Neus Lloveras i Miquel Buch, ocupen la vintena i la vint-i-dosena posició, respectivament. El director de RAC 1 és el vuitè; l’ex-delegat del govern i ex-conseller Ferran Mascarell és vint-i-sisè; i el delegat del govern i periodista Martí Anglada és quarantè. El politòleg Ferran Requejo, l’ex-dirigent del PSC Marina Geli, el sociòleg Salvador Cardús, l’escriptor Jaume Cabré, la dibuixant Pilarín Bayés i l’ex-president del parlament Joan Rigol tanquen la llista per Barcelona Junts per la restitució del Govern legítim #JuntsperCatalunya pic.twitter.com/W6bwRhd9XO — Carles Puigdemont 🎗 (@KRLS) November 17, 2017 A Tarragona, el cap de llista és Eusebi Campdepadrós, que va encapçalar la llista d’ERC a les eleccions europees. El batlle de Valls, Albert Batet, és el número tres, i el professor de dret constitucional Hèctor López Bofill és dotzè. Junts pel retorn a casa dels presos polítics i dels exiliats #JuntsperCatalunya pic.twitter.com/M8Kg8JYNPq — Carles Puigdemont 🎗 (@KRLS) November 17, 2017 A Girona, la cap de llista és la vice-rectora de la Universitat de Girona, Gemma Geis, seguida del conseller Lluís Puig i de la batllessa de Girona, Marta Madrenas. El secretari primer de la mesa del parlament, Lluís Guinó, és cinquè. Junts contra el 155 i la intervenció de la Generalitat #JuntsperCatalunya pic.twitter.com/3QDFOP0Ces — Carles Puigdemont 🎗 (@KRLS) November 17, 2017 A Lleida, el cap de llista serà Josep Maria Forné, que ja fou el primer de la candidatura de Junts pel Sí el 27-S. Junts per la independència, la República i la llibertat #JuntsperCatalunya pic.twitter.com/FFpAmslBJs — Carles Puigdemont 🎗 (@KRLS) November 17, 2017

Summary: Puigdemont publica les llistes de Junts per Catalunya


El secretari general del PSOE, Pedro Sánchez, ha assegurat que no està disposat a negociar amb Pablo Iglesias si aquest no renuncia a la celebració d’un referèndum a Catalunya i si no hi ha el president de Ciutadans, Albert Rivera, a la taula. ‘Rivera i jo posem un però a la negociació amb Podem que és el de partir Espanya’, ha subratllat Sánchez, tot afegint que la solució passa per un projecte comú i no per trencar l’estat espanyol. El secretari general del PSOE, Pedro Sánchez, ha fet aquestes manifestacions en una entrevista a Antena 3 on ha demanat a Pablo Iglesias i a Podem que es repensin l’opció de sumar-se a l’acord entre el Partit Socialista i Ciutadans i permetin un govern de canvi a l’estat espanyol. ‘L’opció passa pel canvi o per la continuïtat’, ha explicat Sánchez, per afegir que el pacte amb Rivera representa un acord progressista i reformista, transversal i no ideològic. Segons el secretari general del PSOE l’única realitat és que ‘Rajoy està aïllat’. Durant l’entrevista, ha criticat que Podem plantegi un referèndum a Catalunya per tal que els ciutadans decideixin la relació amb l’estat espanyol. ‘No crec que Espanya s’arregli trencant-la’, ha assenyalat al respecte, tot acusant el secretari general de Podem d’avantposar la qüestió territorial als temes socials i de posar línies vermelles. Així mateix, li ha posat com a condició que retiri el dret a decidir del seu programa per poder arribar a un acord de governabilitat. En aquest marc, Pedro Sánchez ha assegurat que no permetrà que la governabilitat d’Espanya descansi sobre partits independentistes com ERC i Democràcia i Llibertat, ja que aquestes dues formacions només plantegen una declaració unilateral d’independència o un referèndum.

Summary: Sánchez no negociarà amb Iglesias si Podem no renuncia al referèndum


La fundació l’Alternativa d’EUiA ha presentat avui una campanya de suport i finançar la defensa del seu coordinador general, Joan Josep Nuet, de cara al judici que té pendent al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, on serà jutjat per desobediència om a membre de la mesa del parlament que presidia Carme Forcadell. Joan Josep Nuet: ‘L’independentisme i els comuns hauríem de posar-nos d’acord en una estratègia a mitjà i llarg termini’ En una conferència de premsa, Nuet ha considerat que ‘el judici s’ha de convertir en una oportunitat’, tot i que ‘ells volen que sigui una forma de castigar’. De fet, l’ex-membre de la mesa del parlament ha considerat que en els pròxims mesos ‘cal fer pedagogia per explicar què és el judici i que hi ha a darrere’. Nuet ha considerat que el judici contra procés i la seva sentència marcaran un abans i un després igual que va passar amb la sentència de l’Estatut de 2010. Durant la seva intervenció ha enviat un record pels presos, els exiliats i totes les persones encausades en aquest cas i ha assegurat que tots ‘som en el mateix camí’. ‘La campanya del judici és també la campanya de la democràcia’, ha insistit tot assegurant que ‘posarà les bases d’una nova estratègia política i social’ que ell ha anomenat ‘suma política’. Davant d’això, ha fet una crida a ‘teixir noves i àmplies majories com són el model social, la llengua, l’escola i el referèndum d’autodeterminació que Catalunya es mereix’. De fet, Nuet espera que el judici es converteixi en una oportunitat per ‘fer campanya a tots els racons de Catalunya’, fins i tot a ‘on no es parla català, on el procés no es comparteix i on no hi ha independentisme’. El coordinador general d’EUiA ha assegurat que se sent recolzat per Catalunya en Comú i ha assegurat que sempre li han donat suport i que està content de la seva actitud. No obstant això, ha evitat de respondre si els comuns li van oferir o no pagar la seva defensa. Nuet ha estat acompanyat de la presidenta de la Fundació L’Alternativa, Adelina Escandell, i de diputada dels comuns Elisenda Alamany. Escandell ha explicat que ‘això no va d’independència ni amb cap teoria acabada amb –ista, va de drets bàsics’. A més, s’ha felicitat davant el gran suport que ha tingut la presentació de la campanya, ja que, segons ella, davant d’aquest atac a la democràcia s’ha donat una resposta transversal. Ha explicat que des d’EUiA han engegat aquesta ‘campanya de solidaritat perquè les coses tenen un cost econòmic’ i ha subratllat que des de la web de la Fundació l’Alternativa es poden fer les aportacions que serviran per ‘seguir treballant per impulsar un front ampli i molt democràtic’. A l’acte, que s’ha fet al Col·legi de Periodistes, hi ha assistit una setantena de personalitats de diverses formacions polítiques i entitats que donen suport a Nuet com l’ex-president del parlament Ernest Benach; el vice-president primer de la mesa, Josep Costa; el conseller d’Afers Socials i Famílies, Chakir El Homrani; els diputats dels comuns Jèssica Albiach i Joan Mena; els dirigents d’ERC Sergi Sabrià i Joan Tardà; el dirigent de la CUP Carles Riera; i els secretaris generals de CCOO i UGT, Javier Pacheco i Camil Ros.

Summary: Nuet creu que el judici ha de ser una ‘oportunitat’, tot i que ‘volen que sigui una forma de castigar’


Manuel Baixauli parla sobre el llibre col·lectiu ‘Subsòl’ (Bromera).

Summary: ‘Subsòl’, amb Manuel Baixauli


Els grups metropolitans de PSC, els comuns, ERC i Junts per Catalunya han arribat a un acord per governar plegats a l’Àrea Metropolitana de Barcelona (AMB) durant els quatre anys vinents. El pacte, que es materialitzarà amb la legislatura que comença aquest dijous, conté cinquanta-quatre objectius d’entre els quals els grups destaquen l’aposta per fomentar l’accés a l’habitatge, la mobilitat sostenible i de baixes emissions, i l’augment de l’ocupació. L’acord de govern també fixa que el Consell Metropolità –màxim òrgan de govern- estarà presidit per la batllessa de Barcelona, Ada Colau, mentre el batlle de Cornellà de Llobregat, Antoni Balmón, serà el vice-president executiu. El pacte inclou la proposta del pla director urbanístic metropolità i mesures per fer front a l’emergència del canvi climàtic, per garantir un medi ambient saludable i l’aprofitament racional dels recursos naturals. Així mateix, els grups subratllen que el programa de govern aposta pel progrés socioeconòmic de la metròpolis i preveu aprofundir les relacions de cooperació amb la resta de institucions locals de la regió metropolitana de Barcelona. Entre les mesures dels quatre anys vinents, també es preveu garantir la participació ciutadana i la màxima transparència de l’ens. El Suprem no permet que Forn assisteixi La Sala Segona del Tribunal Suprem ha denegat al conseller i regidor de l’Ajuntament de Barcelona Joaquim Forn el permís extraordinari que demanava per sortir de la presó dels Lledoners per assistir a la presa de possessió del càrrec de representant del Consell Metropolità de Barcelona, que té lloc aquest dijous 25 de juliol, i exercir els drets que se’n deriven. Forn, que va poder agafar l’acta de regidor però a qui el Suprem no ha permès assistir a cap altre acte de l’ajuntament, tampoc ho podrà fer en aquesta ocasió perquè el Suprem entén que el permís que demanava no està justificat per raons de ‘caràcter extraordinari’. A la interlocutòria que ha fet pública avui, la Sala assegura que ‘és conscient de les restriccions que implica la privació de llibertat’ però ho justifica assegurant que és una mesura ‘proporcionada respecte a la necessitat de preservar les finalitats del procés judicial en un moment en què ja ha finalitzat l’acte del judici oral’.

Summary: PSC, els comuns, ERC i JxCat tanquen un acord de govern a l’Àrea Metropolitana de Barcelona


Quatre eurodiputats d’estats diferents han participat en l’acte del Consell per la República a Estrasburg en suport dels drets polítics dels eurodiputats Carles Puigdemont, Oriol Junqueras i Toni Comín, i dels seus votants. Les seves quatre veus, provinents de quatre indrets d’Europa diferents, han coincidit a criticar el paper de les institucions europees davant de la repressió de l’independentisme català. Vegeu a continuació els discursos dels eurodiputats: Marisa Matias La portuguesa Marisa Matias, del Bloco d’Esquerda, ha recordat la relació que té l’autodeterminació de Catalunya amb la de Portugal, que justament va independitzar-se d’Espanya el 1640 coincidint amb la Guerra dels Segadors. A més, ha assenyalat la ‘ironia’ que ‘el 1640 l’opressor era un Felipe, i avui continuem amb un Felipe’, en relació amb el rei espanyol Felipe II. Matías ha dit que avui s’havia de celebrar la democràcia, però que faltaven tres eurodiputats que representen dos milions de vots. ‘Això no ho podem oblidar’, ha dit. Matt Carthy ‘Avui el cel brilla sobre Estrasburg, però hi ha un núvol fosc que flota sobre el Parlament Europeu’. Matt Carthy, el diputat del Sinn Féin que ha plantat cara a Tajani per a exigir la presència de Puigdemont, Comín i Junqueras, ha defensat que el valor dels seus votants és el mateix que els seus o els d’Antonio Tajani, de manera que han de tenir els mateixos drets. Carthy ha fet un discurs molt dur contra l’actitud dels dirigents europeus respecte dels drets dels catalans, però l’ha contraposat amb l’actitud dels ciutadans europeus, que diu que estan amb Catalunya. Matt Carthy: ‘Avui són els eurodiputats catalans, però demà qui serà?’ Ivo Vajgl L’eslovè Ivo Vajgl ha agraït l’actitud demòcrata i pacífica dels catalans i ha rememorat l’època que Eslovènia lluitava per la seva independència. ‘Vam trobar la manera de complir els nostres somnis’, ha dit abans d’assenyalar que Catalunya també sabrà trobar la manera per exercir l’autodeterminació. ‘Cap violència, cap agressió, cap jutjat ni cap presó pot evitar aquest somni’, ha afegit. Vajgl ha dit que Catalunya té molts amics i que gairebé tots els eslovens donen suport a la independència, pel que ha animat a lluitar per aconseguir-ho. Gérard Onesta L’eurodiputat dels Verds Gérard Onesta ha elogiat el paper del Parlament Europeu, del qual va ser vice-president durant deu anys, abans de criticar el paper que juga respecte dels presos polítics i exiliats catalans. ‘El Parlament Europeu mira molt lluny, observa què passa a les presons indonèsies, nigerianes i veneçolanes. Ens hem de felicitar per això. Però Europa, no pots mirar també al teu propi jardí?’, ha dit. Onesta ha criticat que no es permetés que Puigdemont, Junqueras i Comín fossin al Parlament Europeu, però que es deixés passar sense problemes representants electes ‘que volen destruir Europa, perquè són racistes, xenòfobs, homòfobs, sexistes i que senzillament són aquí per a destruir la democràcia’. Onesta ha recordat que la Unió Europea va aconseguir d’acabar amb la frontera del Rin, entre França i Alemanya, però ha dit que Europa ha reconstruït aquesta frontera perquè hi ha dos eurodiputats electes que no van poder anar a Estrasburg per por de ser detinguts, en referència a Puigdemont i Comín.

Summary: Les intervencions dels quatre eurodiputats en defensa de Puigdemont, Junqueras i Comín


El batlle de l’Alguer, Mario Bruno, ha lliurat els certificats de coneixement del català als funcionaris municipals que han fet el curs de coneixement de la llengua i la cultura catalanes, juntament amb la regidora de Polítiques Lingüístiques, Gabriella Esposito. Al curs, s’hi van inscriure una vintena de treballadors. La responsable dels cursos, Giuliana Portes, que també dirigeix l’Oficina de Lingüística, ha explicat que l’administració continuaria fent els cursos durant el 2019 i que aviat començaria la segona tanda per als treballadors municipals. Se’n faran dos. El primer, adreçat a principiants, de vuitanta hores; i el segon, que serà un curs de capacitació bàsica addicional, de trenta-cinc hores. Específicament, el personal aprendrà la llengua progressivament mitjançant activitats de conversa, cosa que permetrà que tingui una fluïdesa expressiva en contacte amb els usuaris i en les relacions dins l’estructura administrativa.

Summary: L’Ajuntament de l’Alguer promou el català entre els seus treballadors


El candidat del PSOE a les eleccions europees i ministre d’Afers Estrangers del govern espanyol en funcions, Josep Borrell, ha renunciat a ser eurodiputat, segons que han confirmat a l’agència Efe fonts del ministeri. falta una setmana per a la sessió constitutiva del Parlament Europeu, que serà el 2 de juliol. De moment, Borrell continuarà al capdavant del ministeri, on ha estat el principal ariet del govern espanyol contra l’independentisme. Borrell va ser president del Parlament Europeu del juny del 2004 al gener del 2007 i diputat de la cambra europea encara dos anys més, fins al 2009. Ja va ser el cap de llista dels socialistes espanyols a les europees del 2004. És ministre del govern de Pedro Sánchez d’ençà del juny del 2018 i també va ser ministre d’Obres Públiques, Transports i Medi Ambient amb Felipe González, a més de secretari d’estat d’Hisenda.

Summary: Josep Borrell renuncia a ser eurodiputat


El País de Demà és una nova plataforma de la societat civil que vol renovar ideològicament el catalanisme i, en teoria, no té cap intenció de convertir-se en partit polític. Si més no, això explica Antoni Garrell, director general de la Fundació ESDI (Escola Superior de Disseny), que n’és el principal promotor. Aquests darrers mesos, la plataforma ha estat debatent sobre la situació de Catalunya i ho ha plasmat en uns documents que es presenten avui a Poblet, en una trobada en la qual es preveu que hi assisteixin els dirigents del sector crític del PDECat, Marta Pascal i Carles Campuzano, però també ex-militants del PSC com Esperança Esteve i Albert Batlle, actual regidor de seguretat de l’Ajuntament de Barcelona. Tots ells han participat, amb més intensitat o menys, en la redacció dels documents. La presència de polítics fa que s’hagi interpretat com el primer pas cap a la creació d’una nova formació. Garrell explica que faran arribar els documents de Poblet a tots els partits polítics, sindicats i associacions empresarials, i que espera que n’assumeixin els continguts. Però si no els escolten, no descarta que ‘alguns’ dels impulsors de la plataforma optin per fer un partit, que aleshores rebria el suport de la plataforma que encapçala. Garrell s’ha mostrat crític amb el procés perquè ‘les coses no s’han fet bé’ i és partidari de recuperar el diàleg amb l’estat espanyol, amb el qual el catalanisme ha de tenir una relació ‘fluida’ que superi la fase de blocatge actual. En els documents que s’aprovaran avui es defensa la necessitat de bastir un gran consens a la societat catalana sobre la manera com s’enfoca la relació amb l’estat espanyol amb l’objectiu de ‘superar el procés’. Els promotors avalen la independència com una de les opcions de futur, però dins una estratègia ‘possibilista’ que no perjudiqui Catalunya, renunciant a la unilateralitat i respectant el marc legal vigent. Malgrat la insistència de Garrell de posar l’accent en les propostes econòmiques, socials i de valors, l’aparició d’aquesta plataforma no es pot desvincular del debat intern que viu el PDECat sobre el seu futur i la refundació de Junts per Catalunya. Les tesis de la plataforma es desmarquen clarament de l’estratègia de l’independentisme i, si acaben prenent forma en un partit, podria implicar una escissió. L’ajustat calendari electoral impedeix qualsevol maniobra de cara a les eleccions espanyoles del 10 de novembre, però no s’ha de descartar res en les eleccions catalanes, que no tenen data. La plataforma El País de Demà ha deixat clar que no té res a veure amb moviments polítics que van fent altres microorganitzacions, com Lliures, d’Antoni Fernández Teixidó, els Convergents de Germà Gordó i la Lliga de Manuel Valls, que també malden per fer un partit polític que ocupi l’antic espai que ocupava CiU. Fins ara, cap dels intents no ha tingut èxit. Només Valls va aconseguir d’entrar a l’Ajuntament de Barcelona, però pactant amb Ciutadans, de qui ja s’ha desvinculat.

Summary: La sociovergència intenta ressuscitar a Poblet


El PSOE ha publicat un comunicat enmig de la reunió entre Pablo Casado (PP) i Albert Rivera (Ciutadans) per a pressionar-los perquè facilitin la investidura de Pedro Sánchez amb una abstenció. Concretament, es dirigeixen a Ciutadans assegurant que es compleixen les tres condicions que ha posat Rivera: el compromís d’aplicar el 155 a Catalunya si s’escau i de no atorgar indults als presos polítics, el fet que hi hagi un ‘govern constitucionalista’ a Navarra i el compromís de no apujar els imposts. En el comunicat, el PSOE també els demana al PP i Ciutadans un ‘exercici de responsabilitat’ perquè el govern espanyol ‘no depengui de les forces independentistes’. Els socialistes en tindrien prou amb l’abstenció de Ciutadans si Unides Podem decideix de mantenir l’abstenció que va anunciar divendres. Sánchez podria ser investit amb una majoria simple amb els vots del PSOE i del PRC i les abstencions d’Unides Podem, Ciutadans, ERC, el PNB, EH Bildu i Compromís, mentre que només el PP, Vox, JxCat i Coalició Canària votarien en contra de Sánchez, si aquests grups mantenen el vot del ple d’investidura del juliol. Comunicat oficial del PSOE. El partit reitera que les condicions que reclama Ciutadans ja es compleixen. Els socialistes insisteixen en la petició d’abstenció de la formació d’Albert Rivera per facilitar la configuració “d’un govern progressista.” pic.twitter.com/Jnd7GRKcf6 — Albert Calatrava (@albertcalatrava) September 16, 2019

Summary: Sánchez es descara i demana el vot del PP i Ciutadans per a marginar l’independentisme


La Plataforma d’Afectats per la Hipoteca ha registrat aquest dimecres al congrés espanyol el projecte de llei d’habitatge de la PAH per acabar amb els desnonaments, els deutes hipotecaris impagables i la pobresa energètica i regular els preus del lloguer, a més de permetre reallotjar temporalment a famílies en emergència a pisos buits de la banca. El text compta amb el suport públic dels grups d’Units Podem, PDeCAT, ERC, Compromís i EH Bildu. El portaveu de la llei d’habitatge de la PAH, Luis Sanmartín, ha recordat que el 2013 la plataforma va presentar una ILP hipotecària però el PP la va bloquejar i ha denunciat que ‘avui dia no només continuen els desnonaments sinó que l’emergència ha evolucionat i empitjorat’. Sanmartín ha assegurat que hi ha centenars de milers de famílies que tenen problemes per pagar el lloguer i que han de viure al carrer amb els seus fills sense un reallotjament garantit per l’administració. En aquest sentit, el portaveu de la llei d’habitatge de la PAH ha denunciat l’escàndol de Rodrigo Rato amb Bankia que, segons ha dit, va permetre inflar la bombolla immobiliària i que es produïssin els desnonaments ‘que avui dia seguim patint’. El portaveu de la llei d’habitatge de la PAH ha donat dades concretes i ha explicat que actualment cada vuit minuts es produeix un desnonament, en els darrers anys els preus del lloguer han pujat un 30% i aquest hivern cinc milions de llars pateixen fred per no poder fer front a les factures de les subministradores d’energia. Per això, ha apuntat, la PAH ha registrat aquest projecte de llei estatal que recull mesures per cancel·lar els deutes hipotecaris per sempre més, aturar tots els desnonaments, reallotjar famílies en pisos de la banca ‘injustificadament’ buits, garantir llum, aigua i gas a totes les famílies i regular els preus del lloguer ‘com es fa en altres països de la Unió Europea’. ‘Sabem que serà difícil que això tiri endavant però és molt important entendre que els drets bàsics han d’estar recollits en una llei’, ha assenyalat Sanmartín, que ha explicat que també han impulsat lleis a diverses comunitats autònomes i ha recordat que, a Catalunya, en una de les iniciatives presentades han aconseguit aturar més de 39.000 talls de subministrament. Sanmartín ha subratllat que legislar pel dret a l’habitatge ‘és possible’ però alhora ha lamentat que cada vegada que un parlament autonòmic legisla en aquest sentit, el govern del PP recorre la llei al Tribunal Constitucional espanyol ‘al·legant que els parlaments autonòmics no tenen les competències per legislar en matèria d’habitatge’. Per la seva banda, la portaveu d’Units Podem al congrés espanyol, Irene Montero, considera que és una molt bona notícia que la societat civil a Espanya estigui articulada, forta. És urgent que la llei s’aprovi i es debati al congrés perquè es tracta de mesures de sentit comú i d’absolut consens social. Ha denunciat que milers de famílies estan sotmeses a una ‘violació sistemàtica’ dels drets humans i ha recordat que la UE ha imposat una multa de més de 100.000 euros diaris a Espanya per incompliment de la normativa europea de drets del consumidor per no adaptar la llei hipotecària. El text de llei conjumina, d’una banda, les demandes que provenen de les famílies afectades per l’emergència habitacional i, d’altra banda, recull les propostes que des dels grups parlamentaris s’han realitzat al text en un procés de negociació i integració que ha durat més de nou mesos. ‘El govern del PP i el grup parlamentari de Ciutadans han de tenir ara altura democràtica, comprometent-se públicament al fet que no interposaran un veto a les nostres demandes’, assenyala la PAH. ‘Que deixin treballar i debatre al congrés una llei ciutadana que ja subscriuen més d’un centenar d’Ajuntaments, centenars de col·lectius socials i fins i tot la mateixa ONU’, reclama.

Summary: La PAH registra al congrés espanyol un projecte de llei d’habitatge per acabar amb els desnonaments i regular el preu del lloguer


L’actual batlle Perpinyà, Jean-Marc Pujol, ha confirmat que tornaria a optar al càrrec a les eleccions municipals del mes de març vinent. Després de mantenir la incògnita durant mesos, ha revelat la seva intenció en una conferència de premsa convocada en un cafè al peu del Castellet. Basant-se en un sondatge fet el mes de juliol per encàrrec del partit els Republicans, Jean-Marc Pujol ha explicat que és el candidat més ben situat per a batre el candidat de l’extrema dreta, Louis Aliot. Ha reconegut que tenia dubtes, però el resultat de l’enquesta l’ha ajudat a decidir-se. Dos dels seus antics adjunts, Romain Grau i Olivier Amiel, ja han anunciat la seva candidatura, però Jean-Marc Pujol ha dit que encara espera agrupar totes les candidatures de dreta i centre-dreta. Per ell, la unitat és necessària per a guanyar el Reagrupament Nacional i no ha donat res per tancat, després de recordar que la data límit de presentació de candidatures és el 27 de febrer de l’any que ve.

Summary: El batlle de Perpinyà, Jean-Marc Pujol, es presentarà a la reelecció


Stathis Kouvelakis és membre del comitè central de Syriza i professor al King College de Londres. Kouvelakis forma part de l’ala més esquerranosa de Syriza, justament la que s’ha oposat al rescat signat pel primer ministre Alexis Tsipras. Fa dos dies Kouvelakis va ser entrevistat per Jacobin, revista radical editada a Nova York (EUA). És una entrevista llarga, densa i dura sobre la posició de Tsipras i el futur de Grècia. I Kouvelakis també té temps per citar la CUP com un dels seus referents. Concretament, en la importància que la CUP dóna a la mobilització al carrer respecte de la política més institucional. I com aquest factor ha tingut el seu pes en el resultat final. El fragment de l’entrevista on curt esmentat el partit anticapitalista català és el següent: –Quines coses creu que no entenia quan va començar tot aquest procés, i ara en canvi entén millor? –Podríem dir, a posteriori, que algunes seccions de l’esquerra grega, les menys lligades a la política de partit, podrien haver pres iniciatives com Podem o potser, de manera més realista, iniciatives com les de la CUP catalana, amb sectors que potser sí que són de l’extrema esquerra, però que tenen un aire més lligat al ‘movimentisme’ . Però, un altre cop, no hi havia sectors preparats per fer això. Tothom estava massa lligat a les limitacions de les estructures existents i l’únic intent de repartir les cartes d’una altra manera no es va materialitzar. En aquest cas, perquè el pes de l’ultraesquerranisme tradicional era massa fort.

Summary: Syriza identifica la CUP com un dels seus referents


Centenars de manifestants s’han concentrat aquest divendres al crit de ‘Hong Kong lliure’ a l’Aeroport de l’antiga colònia britànica, en un moment en el qual les autoritats de Singapur han demanat als seus ciutadans que no s’acostin al territori hongkonguès. Alguns manifestants, protegits amb cascos i asseguts a la zona d’arribades de l’aeroport, han exhibit pancartes que demanen al Govern que retire la llei d’extradició, que està suspesa però encara registrada al Parlament, i han cridat i cantat lemes com ‘Hong Kong lliure’. If you were a tourist arriving at #HongKong today ~ pic.twitter.com/KWD4RW0e8R — Frances Sit (@frances_sit) July 26, 2019 Hundreds of protesters gather at Hong Kong international airport terminal 1 arrival hall. Many are said to be airport and airline employees. pic.twitter.com/deDuwgmYZ0 — Aria Hangyu Chen 陳航宇 (@ariahychen) July 26, 2019 Les autoritats aeroportuàries han afirmat que els vols no es veuran afectats per la protesta, tot i que han aconsellat als passatgers que arriben amb més antelació davant del risc que hi hagi cancel·lacions. Hong Kong ha viscut en els darrers dos mesos la seua pitjor crisi per les manifestacions massives contra la llei d’extradició al territori continental xinès que va impulsar la cap del Govern hongkonguès, Carrie Lam. Milers de manifestants surten als carrers d’Hong Kong en una nova marxa per la democràcia El que va començar com una protesta contra la llei d’extradició, que ja s’ha suspès, s’ha convertit en tota una mobilització a favor d’aconseguir més democràcia a Hong Kong. A més, els manifestants exigeixen la dimissió de Carrie Lam i els turistes xinesos no poden accedir al territori hongkonguès per decisió de les autoritats.

Summary: Centenars de manifestants es concentren a l’aeroport de Hong Kong al crit de ‘Hong Kong lliure’


La forma dels estats i el concepte de ciutadania no han deixat d’evolucionar des de la Grècia clàssica, quan els experts en situen l’origen. La ciutadania és, al cap i a la fi, l’estatus jurídic que permet a una persona de ser membre d’un estat. La concreció d’aquest vincle del ciutadà amb l’estat ha tingut formes diferents al llarg de la història, acompanyant l’evolució mateixa dels estats, els drets i deures, les formes institucionals i una legalitat en mutació permanent. La revolució tecnològica, amb internet al centre, ha afavorit la globalització i, amb aquesta, ha esborrat o, si més no, difuminat el rigor de la territorialitat estatal. Territori i estat, pràcticament indissociables durant molts segles, són ara dos aspectes que poden no coincidir. Hi ha estats virtuals, microestats, ciutats estat i les formes no deixen de prendre nous camins inescrutats. Una nova forma de sobirania És en aquest procés de canvi i evolució constant que Estònia s’ha fet un nom com a meca de l’e-govern i les solucions administratives digitals. Un dels seus programes més impactants ha estat, precisament, el d’oferir una mena de ciutadania virtual als ciutadans de qualsevol país del món. L’anomenada e-Residency és una subversió total a les formes tradicionals de sobirania i de vinculació de les persones amb els estats, segons que han identificat experts com Jaak Erik Laja per Open Democracy. Des que es va activar fa poc més de tres anys, la ciutadania digital estoniana ha estat adoptada per vint-i-set mil persones de cent quaranta-tres països diferents. Aquesta ciutadania virtual, que es pot adoptar amb una facilitat i rapidesa sorprenent, ofereix al nou ciutadà alguns serveis i facilitats que no tindria cap estranger. El creixement de la comunitat i els serveis La dada més sorprenent d’aquesta experiència és que el número de nous ciutadans virtuals de la República d’Estònia iguala –i alguns mesos, supera– la taxa de natalitat del país. El mateix govern va donar aquesta dada el juliol passat. Cada setmana hi havia una mitjana de 270 naixements i una mitjana de 269 nous ciutadans virtuals. El cas és que la ciutadania virtual ofereix un paquet de serveis i facilitats que posen en qüestió les limitacions tradicionals de ciutadania. En molts casos, els serveis que ofereix l’e-Residency estan relacionats a la creació d’empresa i la gestió de negocis. Però també es facilita la tramitació de documents, la gestió administrativa i l’obertura de comptes bancaris, entre més. Amb tot, la participació política i el dret de vot queden exclosos del programa del govern estonià. La sacsejada del Brexit La capacitat d’aquest model de trencar les formes tradicionals s’ha vist recentment amb el procés de sortida del Regne Unit de la Unió Europea. Les prestacions del programa e-Residency han ofert a les empreses britàniques de mantenir-se dins de la Unió Europea i poder continuar operant en el mercat comú europeu sense les restriccions d’una companyia de país extracomunitari. Tant és així que Estònia hi va veure una oportunitat per a captar inversió i múscul econòmic i va dedicar un apartat del programa específicament al Brexit (http://www.howtostayin.eu/). Moneda específica? L’evolució d’aquest format de ciutadania pot ser encara més gran si Estònia és capaç finalment d’impulsar una criptomoneda pròpia, l’Estcoin, tal com explica el director gerent de l’e-Residency, Kaspar Korjus, en un article recent. De moment, la moneda no té el suport del Banc Central Europeu, que prohibeix que els estats membres de la UE tinguin monedes –virtuals o no– que puguin competir amb l’euro. Per tant, l’estat estonià no dóna caràcter oficial al projecte d’Estcoin. Korjus considera que la moneda que impulsa no ha de competir amb l’euro, sinó que pot ser complementària. Si aconsegueix alguna mena de reconeixement oficial per al projecte, l’Estcoin pot transformar encara més la noció de sobirania en el marc europeu. L’e–República, al programa de Puigdemont El model d’Estònia és observat per uns quants països que poden aprofitar la flexibilitat que els ofereix la seva dimensió per explorar en el terreny de la ciutadania digital. És una idea que no ha passat per alt al president Carles Puigdemont, que, coneixedor de les tendències més avançades en aquest camp, ha portat al programa electoral de Junts per Catalunya una proposta concreta per a avançar en aquesta direcció: l’estat digital. Ho presentava així: ‘La principal força del procés de construcció d’un nou “estat digital” també és la gent, i això implica que hem d’apostar, en el present i futur de la nostra ciutadania, per assolir com més aviat millor una ciutadania digital plena, invertint en la formació digital i STEM (acrònim de ciència, tecnologia, enginyeria i matemàtiques, en les seves sigles en anglès) dels nostres ciutadans, apoderant-los tecnològicament i digital, i vetllant pels seus drets i deures digitals.’ Ciberseguretat i moneda digital catalana I afegia aquestes consideracions: ‘Hem de dotar la nostra ciutadania de les eines per a innovar en un món digital i hem d’endegar la constitució d’un estat veritablement modern, la primera República nadiua digital, l’e-República, una nació digital i intel·ligent de referència internacional, dibuixant una proposta innovadora de república digital del segle XXI que defugi del vell concepte d’estat analògic del segle passat, un país modern i atractiu que abandoni el vell concepte de “l’estat sóc jo” per passar a “l’estat sou vosaltres (els ciutadans)”.’ Entre més aspectes a desenvolupar, Puigdemont proposa de dotar la ciutadania d’una identitat digital catalana autogestionada; aprovar una llei catalana de drets i deures digitals; fer de Catalunya un país cibersegur, musculant l’Agència de Ciberseguretat de Catalunya; i fomentar la creació d’una moneda digital catalana. Una petita incursió Abans de la suspensió de les institucions democràtiques amb el 155, el govern de la Generalitat va anunciar que volia crear un programa de residència digital inspirat en el model estonià. Concretament, la Generalitat havia previst d’oferir un certificat de residència digital a les empreses de tot el món que volguessin operar a Catalunya sense haver-se d’establir físicament al país. De moment, el govern no preveia d’ampliar aquesta mena de certificat al concepte de ciutadania pensada per les persones físiques com ha fet Estònia. Per tant, la proposta del govern se circumscrivia en l’àmbit de la dinamització econòmica. Oportunitats per al govern a l’exili? L’evolució del programa estonià de ciutadania digital i de les rèpliques que pugui tenir en altres països en un futur pròxim pot acabar transformant els vincles dels ciutadans amb els estats. Actualment, aquesta relació està molt vinculada al lloc de residència, encara que les migracions i les limitacions imposades pels estats tradicionals provoquen situacions de reconeixement transitòries i temporals. L’actualització dels estats en el marc de la globalització pot portar a desvincular la ciutadania de l’estatalitat pensada des de la territorialitat. Com pot aprofitar aquesta dinàmica la Catalunya actual, amb un president i mig govern a l’exili? La imaginació i les exploracions poden portar a molts camins inexplorats. Per exemple, quan es qüestiona la capacitat de governar el país des de la distància, el model estonià ofereix algunes respostes amb la seva implementació d’administració digital. Opcions per a explorar més enllà Més enllà de la situació conjuntural actual, la dimensió i les característiques de Catalunya li permeten d’optar clarament per formes modernes administratives, de promoció econòmica i, sobretot, de ciutadania. Estònia es va poder repensar de bell nou en el moment d’accedir a la independència. I amb pocs anys ha esdevingut la referència europea i internacional en el desenvolupament digital i les noves formes d’administració flexible i àgil. Podrà la República Catalana esquivar el problema del control del territori a partir de virtualitzar l’estat, baldament sigui de manera temporal? També pot ser un camí a explorar per l’absència d’entitats financeres que protegeixin els comptes del govern o dels ciutadans catalans. Què passaria si la Generalitat obtingués la capacitat d’operar des dels bancs estonians? Tot plegat són finestres que s’obren i que, segons l’evolució que tingui el conflicte amb Espanya, es poden explorar i poden oferir oportunitats i solucions als impediments viscuts aquests últims mesos.

Summary: Estònia: una porta oberta que Catalunya pot explorar


Aquest cap de setmana, el PSC farà el seu catorzè congrés, on ha d’aprovar el projecte per a mirar de convertir-se en la primera força no independentista a Catalunya. Segons que havia informat Catalunya Ràdio, la proposta estratègica del PSC per a resoldre el conflicte entre Catalunya i Espanya –i que s’ha d’aprovar al congrés– era un nou estatut, amb la intenció de reformar, després, la constitució espanyola. Anàlisi: El PSC vol renéixer de les cendres de Ciutadans Però una estona després, el partit ha aclarit la informació difosa. Fonts del PSC recorden que el paràgraf 30è del text de la ponència del congrés advoca per una reforma de l’estatut –i de la constitució espanyola– en un sentit federal, però sense haver de fer un nou text. A més, la ponència diu: ‘No hi ha les majories ni els consensos suficients a Catalunya i Espanya per a emprendre les reformes necessàries, però quan hi siguin caldrà emprar els dos terços que són necessaris a Catalunya i les tres cinquenes parts del congrés i el senat que calen a Espanya per a reformar l’estatut i la constitució, respectivament, per dotar-los de sentit federal. No un nou text.’ La ponència també diu que ‘les noves formes de relació’, la decisió i la seva articulació han de ser fruit d’un acord entre les forces catalanes pactat a tot l’estat espanyol i referendat pel conjunt de la ciutadania. Les mateixes fonts també aclareixen que el debat al congrés del PSC no té res a veure amb les negociacions per a una eventual investidura.

Summary: El PSC rebaixa la proposta d’un nou estatut a una reforma a mitjà termini


El vice-president de la Generalitat i conseller d’Economia, Pere Aragonès, ha reclamat avui al president del govern espanyol, Pedro Sánchez, reprendre el diàleg entre l’executiu espanyol i la Generalitat a partir de la ‘Declaració de Pedrables’ que tots dos van subscriure el desembre del 2018. Ho ha dit en la XXXV Reunió del Cercle d’Economia, que se celebra a Sitges patrocinada pel Consorci de la Zona Franca de Barcelona (CZFB), Caixabank i KPMG: ‘Aquesta declaració és una oportunitat i l’hem de recuperar amb la nova legislatura a l’estat’. El també número 3 d’ERC ha criticat que hi ha un immobilisme del PSOE cap a la situació de Catalunya i, davant d’un públic amb presència majoritària d’empresaris, ha considerat que aquest immobilisme genera inestabilitat política i econòmica.

Summary: Aragonès demana a Sánchez de reprendre el diàleg amb la ‘Declaració de Pedralbes’


Aquest dissabte s’ha conegut la mort de Fermí Sidera, blocaire de VilaWeb, el primer cap de correcció del diari El Punt, i una persona molt respectada per les seva defensa de la llengua i el país. Sidera mantenia a VilaWeb des de l’any 2007 el bloc ‘L’Hereu Riera‘, on escrivia comentaris d’actualitat, acompanyats sempre d’uns dibuixos molt particulars. Us recomanem especialment que visiteu el bloc i gaudiu dels articles que va escriure durant anys. Fermí Sidera va nàixer a La Cellera de Ter, al 1954, va estudiar filologia a la Universitat de Barcelona i va ser corrector al diari El Punt des dels seus inicis. Segons el periodista Xevi Planas, allà Sidera ‘va treballar amb paciència d’alquimista formant correctors per al primer diari en català de la democràcia amb un model de llengua pròxim als lectors’. També havia estat redactor a L’Atípic i havia regentat una llibreria a Anglès. Actualment estava pre-jubilat i estudiava un grau d’humanitat. En la seva faceta de dibuixant era conegut com a Min. +Article de Fermí Sidera a la Revista de Girona en el qual explica els seus problemes de salut i part de la seva vida.

Summary: S’ha mort Fermí Sidera, autor del bloc de VilaWeb ‘L’Hereu Riera’


El ministre de l’Interior, Fernando Grande-Marlaska, ha felicitat els agents de la policia espanyola que van actuar en les protestes després de la sentència del judici contra el procés i que, ha dit, van treballar ‘perfectament coordinats’ amb els Mossos d’Esquadra i la Guàrdia Civil. EH Bildu li havia demanat si pensava investigar-ne les actuacions, després que manifestants perdessin un ull o un testicle, i també si se n’havia condecorat algun; unes preguntes que el diputat Jon Iñarritu li ha formulat després d’interrogar-lo sobre la previsió de retirar les condecoracions a policies que hagin vulnerat drets humans, amb especial referència al torturador franquista ‘Billy el Niño‘. El ministre l’ha instat a donar suport a la proposició de llei de memòria històrica per a regular-ho. El diputat d’EH Bildu ha dit en la sessió plenària del congrés espanyol que les condecoracions ‘segueixen sent problemàtiques’ i ha posat com a exemple les crítiques dels darrers dies de sindicats policíacs sobre la concessió de medalles per l’operació coneguda com a ‘Ícar’ a Catalunya, després de la sentència del judici contra el procés, en aquest cas perquè les consideren insuficients. ‘No només és problemàtic que es mantinguin les condecoracions a agents del franquisme, sinó a aquells que fan avui dia el mateix que feia la policia franquista i ‘Billy el Niño’, ha dit el diputat. Iñarritu havia demanat prèviament al ministre sobre quan i de quina manera el govern espanyol pensava retirar les condecoracions als agents que haguessin vulnerat drets humans, con ‘Billy el Niño’. Grande-Marlaska li ha recordat que han presentat una proposició de llei de memòria història que, entre altres iniciatives, preveu la retirada de condecoracions als policies que s’hagin mostrat contraris als valors i principis constitucionals, abans o després del reconeixement. El ministre de l’Interior ha assegurat que el marc legislatiu és necessari per retirar-les i ha instat EH Bildu a donar-hi suport i a ‘enriquir’ la proposició de llei durant. Iñarritu ha confirmat que hi donarien suport i ha recalcat que volen que la retirada de medalles es faci extensiva més enllà dels torturadors del franquisme i que arribi a altres, com el coronel de la Guàrdia Civil Manuel Sánchez Corbí, que va ser condemnat per tortures als anys 90 i parcialment indultat pel govern d’Aznar.

Summary: Marlaska felicita els agents de la policia espanyola per la seva actuació en les protestes després de la sentència


El govern valencià sembla disposat a no escatimar esforços a pal·liar els possibles efectes del Brexit en el turisme del País Valencià i a fer tant com calgui per reforçar les empreses valencianes al mercat britànic. El president de la Generalitat, Ximo Puig, s’ha reunit amb entitats financeres i empreses a la capital britànica per a refermar les relacions comercials del País Valencià amb el Regne Unit i presentar la seva oferta turística amb vista a la futura sortida del país de la Unió Europea. Puig ha proposat un pla anti-Brexit d’onze milions d’euros per a refermar les relacions comercials i les exportacions amb els consumidors britànics. A més, el Consell ha ideat una campanya adreçada al mercat del Regne Unit per a reforçar la imatge de les destinacions turístiques amb una marca de qualitat i de confiança. Amb aquestes mesures, la Generalitat vol afavorir un clima d’estabilitat després de les eleccions generals britàniques del 12 de desembre. ‘Amb incertesa no hi ha inversió’, ha dit Puig. Així mateix, ha recordat que les exportacions i la recepció de turistes han continuat avançant, amb quasi tres milions de visitants britànics l’últim any.

Summary: Puig presenta als empresaris anglesos l’estratègia ‘anti-Brexit’


Comparar la incidència del càncer entre espècies dona lloc a algunes idees poc intuïtives: els animals més longeus i de major grandària no són tan propensos al càncer com caldria esperar. Abans d’explicar el motiu, primer pensem en per què seria esperable que el risc de càncer augmentara amb la grandària de l’organisme i la seua esperança de vida. Per a això, fem un pas arrere i tornem a pensar en el càncer com el resultat de la multicel·lularitat. Els organismes multicel·lulars es desenvolupen a partir d’una única cèl·lula i necessiten divisions cel·lulars per a assolir la seua grandària «ideal». Una vegada han crescut, podríem pensar que es deté la divisió cel·lular, però això no és així: es continuen necessitant divisions cel·lulars per diverses raons que van des de la curació de ferides fins a la incapacitat del tracte intestinal per a diferenciar entre el menjar i el seu propi revestiment durant la digestió de matèria orgànica. Cada divisió cel·lular comporta el risc que es produïsca una mutació carcinogènica que, si no és detectada, es transmetrà a tots els descendents de la cèl·lula. Per tant, per pur atzar és previsible que un major nombre de cèl·lules es traduïsca en una major probabilitat que es produïsquen mutacions perilloses en un animal. D’igual manera, els animals més longeus tenen més temps per a acumular aquestes mutacions. Les dades de càncer en humans abonen aquesta expectativa: ser 10 centímetres més alt augmenta el risc de contraure càncer en aproximadament un 10 % (Nunney, 2018). Aquesta variació de grandària és moderada, si pensem en tot el rang de grandàries corporals del món animal. De fet, extrapolant a partir d’aquestes dades, podríem argumentar que els éssers humans, com que són 1.000 vegades més grans i 30 vegades més longeus que els ratolins, haurien de patir càncer de manera habitual (Peto, 1977), i els elefants o les balenes haurien de ser tan propensos al càncer que ni tan sols podrien arribar a l’edat reproductiva. I no obstant això… ho fan. Aquesta observació es coneix com «paradoxa de Peto». Per a ser més precisos, la paradoxa es refereix al fet que no existeix un augment en la incidència de càncer en relació amb l’esperança de vida i la grandària corporal entre espècies (Abegglen et al., 2015). Aquesta falta de correlació té implicacions de gran abast: els animals grans i longeus han d’haver evolucionat per a combatre un risc a priori major de càncer. Què ens poden ensenyar altres espècies sobre inhibició del càncer? Intrigats per la paradoxa de Peto, els investigadors s’han llançat a explorar per què els animals de gran grandària i llarga vida són tan robustos contra el càncer. Si bé seria difícil defensar l’ús de les balenes de laboratori en lloc de les rates de laboratori, altres mètodes menys agressius d’anàlisi genòmica han portat al descobriment dels possibles mecanismes que aquests animals poden haver adquirit en la seua evolució cap a una vida «major». Els elefants, per exemple, tenen 19 còpies extra del gen TP53, un gen crucial per a la inhibició de tumors que coordina diverses respostes enfront de l’ADN danyat, des de la interrupció de la divisió cel·lular fins a la mort cel·lular programada (Abegglen et al., 2015). Els experiments indiquen que aquestes còpies extra ajuden de debò: quan es tracta elefants amb agents per a danyar l’ADN, la seua taxa de mort cel·lular (el que es coneix com a apoptosi) augmenta respecte a la de les cèl·lules humanes (Abegglen et al., 2015). En altres paraules, pot ser que els teixits dels elefants estiguen més «alerta» que els dels humans pel que fa a jutjar la salut de les seues cèl·lules; els cossos dels elefants maten les seues cèl·lules danyades més ràpidament i reciclen el seu material com a aliment per a altres cèl·lules, en lloc de permetre que un llinatge cel·lular potencialment perillós participe en el futur del teixit. Les rates talp glabres o farumfers ens mostren un altre cas curiós d’evasió del càncer. Tenen una vida sorprenentment llarga (fins a 32 anys en captivitat) i tenen una incidència de càncer extremadament baixa (sis casos coneguts). Això ha desconcertat els investigadors en envelliment i càncer durant molt de temps (Seluanov, Gladyshev, Vijg i Gorbunova, 2018). O així era fins que un equip que estudiava aquesta espècie va realitzar una troballa important: les cèl·lules del farumfer es divideixen molt lentament en condicions de laboratori (Seluanov et al., 2018). Les cèl·lules normals d’un teixit deixen de dividir-se quan assoleixen una determinada densitat. Els organismes multicel·lulars utilitzen aquest mecanisme, denominat «inhibició per contacte», per a mantenir la divisió cel·lular sota control. Perdre la inhibició per contacte és una de les característiques de les cèl·lules canceroses, ja que fer-ho els permet continuar dividint-se encara que assolisquen una densitat alta. Les cèl·lules del farumfer secreten una molècula única que augmenta la seua sensibilitat a la inhibició per contacte (Seluanov et al., 2018). Aquest és un dels mecanismes que podrien estar utilitzant per a afrontar el càncer. Un altre dels mecanismes d’aquesta espècie per a mantenir sota control les seues cèl·lules és l’augment de la sensibilitat enfront de l’ADN danyat: les cèl·lules del farumfer pateixen apoptosi quan perden un dels supressors tumorals (concretament p53, RB o p19ARF), mentre que en humans o ratolins la mateixa pèrdua provoca una major divisió cel·lular (Seluanov et al., 2018). Cada divisió cel·lular comporta el risc que es produïsca una mutació carcinogènica. Això hauria d’implicar que un nombre major de cèl·lules comporta una major probabilitat que es produïsquen mutacions perilloses en un animal, especialment quan aquests viuen molt de temps. No obstant això, espècies com els elefants (que són alhora grans i longeus) o les rates talp glabres (que poden viure fins a 32 anys en captivitat) semblen haver desenvolupat estratègies de gestió del risc cel·lular que es tradueixen en una incidència de càncer molt escassa. / Sofia Zubiria (e) i John Brighenti (d) Hem identificat una sèrie de canvis genòmics, com la variació del nombre de còpies en els gens relacionats amb el càncer (com hem explicat abans en el cas dels elefants), en els animals longeus o de gran grandària (o tots dos), incloent-hi, per exemple, les rates penades i les balenes (Tollis, Schiffman i Boddy, 2017). Comparar les seqüències genètiques i funcions d’aquests gens ja ha impulsat descobriments relacionats amb la gestió del risc de càncer en els elefants i en les rates talp glabres i, per tant, ha permès destacar vies d’investigació prometedores que també poden nodrir la investigació clínica sobre el càncer. L’estudi comparat del càncer ens dona una idea d’on buscar; la bellesa d’aquesta línia d’investigació és que comença valorant quines característiques de la vida han existit des que la multicelul·laritat va aparèixer per primera vegada, i després examina aquelles observacions que no s’ajusten al resultat esperat (una incidència de càncer similar entre espècies de diferent grandària i longevitat) per a assenyalar aquelles espècies que puguen resultar particularment interessants (les grans com les balenes, o aquelles que viuen més temps de l’esperat tenint en compte la grandària corporal, com les rates penades). Pot el càncer afectar l’evolució de la diversitat biològica? Una simple mirada superficial a la naturalesa ens revela que les espècies varien en grandària; com s’ha assenyalat anteriorment, això té implicacions per a la gestió de la divisió cel·lular. Les diferències de grandària són importants no solament per als mecanismes relacionats amb el risc de càncer i la supressió de tumors. La grandària corporal és en realitat un tret clau que influeix en molts aspectes de l’ecologia i l’evolució de les espècies. Per exemple, els animals grans solen viure més temps, mentre que els més petits tendeixen a reproduir-se abans i a tenir més descendència. En una espècie concreta, ser més gran que els teus conespecífics sol donar un avantatge competitiu i, de fet, les espècies tendeixen a evolucionar cap a una grandària major amb el temps, en el que es coneix com la regla de Cope (Kingsolver i Pfennig, 2004). Per què algunes espècies continuen sent petites és, per tant, un enigma de la biologia evolutiva (Blanckenhorn, 2000). Inevitablement, ens preguntem si el risc de càncer pot evitar que un llinatge augmente de grandària, llevat que tinga la sort d’adquirir trets com els dels elefants esmentats anteriorment. Llig l’article complet al web de Mètode Hanna Kokko. Professora d’Ecologia Evolutiva en la Universitat de Zuric (Suïssa), a la qual va arribar en 2014 després de gaudir d’una beca Australian Laureate. Va completar el seu doctorat en 1997 en la Universitat de Hèlsinki (Finlàndia). Sempre ha estat interessada en la lògica matemàtica que subjau en la biologia, i, des de la seua estada en l’Institut d’Estudis Avançats de Berlín en 2014, s’ha interessat pel càncer com a fenomen de la història de la vida. E. Yagmur Erten. Doctoranda en Biologia Evolutiva de la Universitat de Zuric (Suïssa). La seua investigació s’interessa pels models matemàtics i computacionals dedicats a estudiar qüestions evolutives. Actualment treballa modelant la història de l’evolució de la vida en relació amb el risc de càncer. Durant el seu màster en el programa MEME (Erasmus Mundus Master Programme in Evolutionary Biology), va treballar en temes relacionats amb l’evolució cultural i l’epidemiologia evolutiva. Què és Mètode?

Summary: Formes diverses de pensar sobre el càncer


Els Mossos d’Esquadra han respost a la delegada del govern espanyol a Catalunya, Teresa Cunillera, en relació amb la pancarta contra el rei d’Espanya que va aparèixer a la plaça Catalunya de Barcelona el 16 d’agost a la nit. Cunillera havia demanat explicacions en una nota de premsa publicada el dia 17, en què deia que possiblement s’havien vulnerat les garanties de seguretat de l’acte permetent que continués penjada a l’edifici. Però la policia respon que la seguretat de l’acte es va garantir en tot moment. Segons la carta que avui ha tramès a Cunillera el director general dels Mossos, Andreu J. Martínez, ‘res no va impedir ni dificultar la garantia de la plena seguretat, atès que, tal com us he expressat, la seguretat de l’esdeveniment es va garantir en tot moment’. A la carta li recorda que Cunillera, personalment, era a la plaça de Catalunya el dia 17 a la matinada i que, per tant, va ser testimoni que els responsables del dispositiu de seguretat, on hi havia diversos cossos policials, van considerar convenient de retirar la pancarta i es va emprendre ‘alguna actuació preliminar’. En la seva carta, Cunillera havia precisat que la retirada de la pancarta havia estat ‘exigida per la Jefatura Superior del Cuerpo Nacional de Policía a Catalunya’, cos que també formava part del dispositiu de seguretat de la plaça aquella nit. Els Mossos ara aclareixen que, efectivament, es van fer aquestes accions prèvies però que la direcció general dels Mossos, havent constatat que la pancarta no feia perillar la seguretat dels béns ni de les persones, va prendre finalment la decisió de no retirar-la, malgrat la demanda de la policia espanyola. I va delimitar un perímetre de seguretat amb tanques al carrer que impedís qualsevol possible problema. El director general de la policia aclareix en la carta que la competència dels Mossos només tenia a veure amb el possible risc de la pancarta sobre l’acte, però que decidir si la pancarta comptava amb l’autorització corresponent o no era competència de l’Ajuntament de Barcelona, al qual es va comunicar la decisió. En la seva carta, Cunillera també demanava a l’Ajuntament de Barcelona informació sobre la instal·lació de la pancarta, si havia estat sol·licitada o no i si s’ajustava a les ordenances municipals o no.

Summary: La resposta dels Mossos sobre la pancarta del rei d’Espanya aclareix com es va prendre la decisió de mantenir-la


El Tribunal Suprem ha inadmès a tràmit i arxivat la querella interposada pel Partit Comunista d’Espanya (PCE), Esquerra Unida (EU) i el fòum d’Advocats i Advocades d’Esquerres contra el rei emèrit espanyol Juan Carlos, Corinna Zy Sayn Wittgensten, el director del CNI Fèlix Sanz, l’ex-comissari Villarejo i altres persones per 13 delictes, en relació al contingut d’unes gravacions de converses que s’haurien mantingut el juny del 2015 entre Corinna, Juan Villalonga i Villarejo. El tribunal refusa la querella perquè considera que els fets ja van ser investigats i arxivats pel jutjat d’instrucció 6 de l’Audiència espanyola, el 7 de setembre passat, en no trobar indicis suficients per continuar el procediment, i sense que hagi estat recorreguda la decisió. El tribunal considera que no pot ‘emparar’ que el desacord contra l’aute d’aquest primer arxivament es tradueixi en la presentació d’una nova querella pels mateixos fets, amb la intenció de buscar la incoació d’un altre procés penal davant un òrgan jurisdiccional diferent. En el procés arxivat per l’Audiència Nacional no es va elevar al Suprem cap exposició ‘raonada’ que posés de manifest l’existència d’indicis de criminalitat contra algun aforat i particularment contra el rei emèrit. La querella es va interposar per la comissió de la possible comissió de fins a 13 delictes, entre els que hi hauria constitució de grup criminal, tràfic d’influències, suborn o frau.

Summary: El TS arxiva la querella contra el rei emèrit espanyol i Corinna


En el moment que es talla la comunicació, dins el locutori 29 dels Lledoners, Raül Romeva prem els llavis en un senyal de desaprovació perquè els quaranta minuts escassos de comunicació sempre són pocs per a dir tot allò que es vol dir. Però s’alça i, bo i mirant-nos amb un somriure, mou els braços cap amunt, amb els palmells de les mans enlaire, i li sentim dir a través del vidre i malgrat l’intèrfon emmudit que no s’hi val a defallir, que no pot ser que hi hagi frustració i que cal continuar endavant. Fa dues setmanes que el Tribunal Suprem espanyol l’ha condemnat a dotze anys de presó per sedició i malversació, fent befa fins i tot a la sentència de la seva condició d’home compromès amb la pau i amb la resolució de conflictes. Però en la conversa que hem tingut amb ell defuig l’odi i la frustració i remarca el significat profund de la seva condemna i la dels seus companys: ‘Jo no m’he jugat dotze anys de la meva vida per a res, sinó per la República Catalana.’ Parla amb una energia desbordant i encomanadissa i prem tot sovint l’índex contra el vidre que ens separa, com si rubriqués així els seus arguments. Els arguments per a fer valer els passos fets fins ara, els de la tardor del 2017, aquest diumenge d’octubre que fa dos anys exactes del 27-O. No arribem a recordar-nos l’efemèride, però sembla que els tres periodistes que compartim locutori i Romeva mateix en som ben conscients. ‘Si nosaltres no haguéssim fet els passos que vam fer, si no haguéssim obert el debat que vam obrir, no hauríem arribat fins aquí’, diu. Té viu el record de quan el van anar a cercar per a ser un dels caps de llista de la candidatura de Junts pel Sí a les eleccions del 2015, en un moment en què s’havia enretirat de la primera línia política i es dedicava a fer classes a la universitat. Repassa el trajecte fet d’aleshores fins ara, i veu que calia fer-ho, que aquell 27 de setembre va servir per a calibrar forces, que el Primer d’Octubre que va venir després fou ‘el punt de no-retorn’, i que la seva decisió d’entomar la presó i el judici també tenen un sentit. Un judici polític que Romeva ens ajuda a mirar amb uns altres ulls al llibre Des del banc dels acusats (Ara Llibres). És la seva crònica dels quatre mesos al Tribunal Suprem, escrita i dibuixada, amb vinyetes amb uns tocs d’humor una mica amarg, perquè transmeten la cruesa d’un procés penal viciat. Com quan Marchena i el tribunal menystenien les víctimes de la brutalitat policíaca. Il·lustració del llibre ‘Des del banc dels acusats’ (Ara Llibres). Autor: Raül Romeva. ‘La sentència era necessària’, afirma. ‘Perquè vam defensar d’anar a judici pagant un preu alt, perquè cal explicar que aquesta sentència significa un precedent de dimensió europea, fixa jurisprudència a Europa perquè uns altres tribunals puguin fer el mateix. És la criminalització de drets fonamentals.’ Aquest pas pot ser útil perquè internacionalment es vegi que la repressió continua, que no s’atura pas. ‘La comunitat internacional no es mourà fins que no vegi que això els toca, que els afecta directament’, diu. ‘Penseu que a Bòsnia mataven milers de persones i no movien ni un dit; que cada dia hi ha gent que perd la vida al Mediterrani, i no mouen ni un dit. Europa calla, sí. Hi havia la percepció que el problema de Catalunya era Rajoy, i que quan ell se n’anés i arribés el PSOE l’actitud seria dialogant i el problema desapareixeria. I ara han vist que no.’ També l’estat espanyol veu que no desapareix pas el problema amb aquestes condemnes. ‘Es pensaven que ficant-nos a la presó ho aturarien. Hem d’entendre que per més que ens ha costat dotze anys de presó, no aconseguiran res, perquè això creixerà. Nosaltres, els presos, som l’excusa, no pas el problema. El problema té moltes més capes.’ I aquestes capes es veuen ara, emergeixen amb les mobilitzacions d’aquests dies. Romeva les veu inevitables, lògiques dins la dinàmica dels fets i de l’espiral repressiva. ‘Aquests que es mobilitzen ara són els nostres fills, que actuen amb una lògica política nova. Nosaltres som presos de la vella lògica.’ Il·lustració del llibre ‘Des del banc dels acusats’ (Ara Llibres). Autor: Raül Romeva. I cita el sociòleg Jeremy Rifkin, teòric de la Tercera Revolució Industrial. ‘Som en una nova era, en una quarta revolució industrial en què tot s’interrelaciona, la informàtica, l’energia, la mobilitat… Els consumidors també són productors, són “prosumidors”, i això també passa en política, en què la gent jove ja no es veu només com un votant, sinó com un actor polític. Hi ha una vinculació amb Hong Kong, amb Greta Thunberg, en un món interconnectat. I han dit que ja no volen ser actors secundaris, sinó que volen ser protagonistes. Han dit: ‘N’estem farts que no se’ns tingui en compte.’ Són joves que s’emmirallen en Fridays for Future, que veuen amenaçat el seu planeta, i que no entenen per què per posar una papereta en una urna han de pegar a la gent.’ La mobilització, per a Romeva, és un dels vectors necessaris perquè la comunitat internacional se senti interpel·lada, a més de les majories electorals que pensa que l’independentisme ha de conquerir, tant el 10 de novembre com a les eleccions que puguin venir. I quina mena de mobilitzacions? Com les que hi ha hagut aquestes darreres dues setmanes a Catalunya? La resposta: ‘Les mobilitzacions, com més multitudinàries, inclusives, transversals i plurals, millor. A les Marxes per la Llibertat hi havia banderes espanyoles i tot, com va passar el 3-O. I això té molt més impacte que no pas una manifestació només amb estelades.’ I blocar l’aeroport? ‘És una acció que crida l’atenció. Som en una nova era de mobilitzacions que no controlen les entitats que fins ara les havien organitzades. És una intel·ligència col·lectiva, els líders no se sap qui són’. Una conseqüència més de la repressió, i ell n’és una prova, del risc que corren els lideratges en un context repressiu com l’actual. Il·lustració del llibre ‘Des del banc dels acusats’ (Ara Llibres). Autor: Raül Romeva. Romeva demana perspectiva per a no caure en la frustració, no pensar que els resultats poden ser immediats. ‘Hem de pensar que nosaltres no som el centre del món. I cal tenir una visió global i intergeneracional.’ La via per a resoldre el conflicte ha de ser forçar l’estat a pactar un referèndum que no vol pactar de cap manera. ‘No hem de deixar de dir el que volem aconseguir encara que ells no ho vulguin. Ja sé que el referèndum pactat ara no l’acceptaran, però ho hem de dir! El fet important és la determinació de tots per la independència.’ Però dins l’independentisme hi ha divisió. ‘No n’hi ha pas més que la que hi havia i la que veia el 2015’, respon Romeva. ‘I ara cal que el 10-N sigui una mostra més de la demanda per una República.’ Un cop l’intèrfon s’apaga, Romeva s’alça i ens alcem tots. Fem el ritual d’ajuntar les mans obertes i els punys separats pel vidre. I s’acomiada de nosaltres, aquest 27 d’octubre de 2019, amb aquest missatge: ‘I ara deixem de dir d’una vegada que hem fracassat. D’acord, puc acceptar que no hem guanyat, però ells tampoc.’

Summary: Raül Romeva: ‘No m’he jugat dotze anys de la meva vida per a res’


El president del govern espanyol, Pedro Sánchez, ha anunciat que mobilitzarà uns 200.000 milions d’euros, és a dir, un 20% del PIB de l’estat espanyol, per pal·liar l’impacte social i econòmic del coronavirus 2019. Segons Sánchez, 117.000 milions provindran del sector públic i 83.000 seran recursos privats. Tot i que ha dit que les mesures es desplegarien ‘en un termini molt curt’ de temps, no ha volgut concretar més. Tota la informació sobre el Coronavirus, minut a minut Dins el paquet de mesures, el govern espanyol ha habilitat 600 milions en prestacions per reforçar els serveis bàsics de les comunitats autònomes i els ens locals. En aquest sentit, Sánchez ha dit que la prioritat eren els col·lectius vulnerables, especialment la gent gran. Per això s’ha compromès a garantir els subministraments i els serveis de comunicació. A més, ha anunciat una moratòria de les quotes hipotecàries per evitar desnonaments mentre duri ‘la situació d’emergència’. De totes maneres, el gruix dels ajuts són per a les empreses, per a evitar un augment de la desocupació. El govern espanyol crearà una línia d’avals de 100.000 milions que permetrà mobilitzar 200.000 milions en el sector econòmic si el sector privat s’hi incorpora. Pel que fa als ERTO, Sánchez ha dit que els promouria sempre que serveixin per a evitar acomiadaments. També ha dit que tots serien considerats de força major i que els treballadors tindrien dret de subsidi de desocupació encara que no complissin els requisits. A més, no computaran sobre un eventual subsidi futur. D’altra banda, s’eximirà a les empreses de les quotes de la Seguretat Social. Finalment, el president espanyol ha explicat que el consell de ministres havia decidit destinar trenta milions d’euros en el desenvolupament de vaccins contra el coronavirus 2019 i futures pandèmies. Les mesures anunciades per Sánchez fan curt si es compara amb les mesures molt més contundents i àgils que han estat anunciades per altres estats europeus. Així, per exemple, a l’estat francès s’ha suspès el pagament d’imposts i cotitzacions socials i de les factures de l’aigua, la llum i el gas, a més dels lloguers a petites empreses, autònoms i comerciants de qualsevol mena. I s’ha establert que per activar-ho només cal enviar un correu electrònic. També s’ha creat una indemnització especial per a les dones soles que han de tenir cura dels fills i s’ha acordat que tothom que vulgui estar-se a casa rebrà la prestació de l’atur. De la mateixa manera, els taxis i els hotels s’han posat al servei de l’estat, que pagarà per fer-ne ús en suport a les mesures sanitàries. A Alemanya, el govern ha ampliat la compensació d’atur Kurzarbeitergeld, que es va crear el 2008 en la crisi financera. Tots els treballadors que vulguin romandre a casa s’hi podran acollir sense necessitat de cap més justificació. També a Alemanya, el govern federal ha posat en marxa un fons de 500.000 milions d’euros, més del doble del total econòmic de totes les mesures espanyoles, en préstecs disponibles per a totes les empreses, amb independència de la seva mida i importància econòmica. I fins i tot, l’estat de Baviera ha aprovat un fons de 10.000 milions d’euros per a adquirir participacions d’empreses en dificultats si calgués. Tant el govern francès com l’alemany i l’italià també han aprovat mesures per a poder nacionalitzar empreses si arriba el cas. En la compareixença de premsa de Sánchez, li han preguntat si preveia possibles nacionalitzacions com aquests països i ha dit que no, argumentant que la crisi seria temporal.

Summary: Sánchez també fa curt amb les mesures econòmiques contra el coronavirus