Ha estat una conferència de premsa insòlita: durant més de quaranta minuts, el portaveu de la Comissió Europea, Margaritis Schinas, ha hagut de respondre desenes de preguntes, una rere l’altra, de periodistes internacionals sobre el referèndum català, les conseqüències que pot tenir i la passivitat europea davant de la violència policíaca. Al començament, Schinas ha llegit un comunicat en què la Comissió donava suport a Rajoy però avisava que ‘la violència no pot ser mai un instrument polític’ i feia una crida a ‘tots els actors implicats perquè passin de la confrontació al diàleg’. Però les preguntes, després, han estat constants. Fins i tot un periodista, molest, ha demanat quants ferits hi hauria d’haver perquè la UE hi intervingués d’una vegada. Vegeu el vídeo sencer amb la traducció simultània que ha ofert TV3: Schinas no ha volgut fer cap comentari sobre una possible declaració d’independència i s’ha remès al comunicat en les diverses ocasions en què li han preguntat quina seria la posició de la CE si el Parlament de Catalunya fes una declaració unilateral d’independència. Sobre si la CE estaria preparada per contribuir a una mediació, el portaveu ha dit que preferia no entrar en escenaris condicionals. També li han preguntat què farà la CE per ajudar al diàleg, i Schinas ha dit que no feia cap paper en aquest sentit i ha reafirmat la crida al diàleg entre les dues parts. ‘Violència’ i els valors de la UE ‘Com pot ser que Juncker digués al discurs de l’estat de la Unió que els valors eren el més important (entre ells, el de fer sentir la teva veu com a ciutadà) i la CE continuï dient que és un afer intern?’, ha demanat un corresponsal. ‘La constitució espanyola, com totes, inclou els valors als quals se cenyeix la CE’, ha dit el portaveu. Un periodista de l”Irish Times’ li ha demanat a Schinas que especifiqués a qui es referia com a responsable de la ‘violència’ de la qual parlava la Comissió en el comunicat. El portaveu no ha volgut precisar-ho i s’ha referit un altre cop al comunicat oficial, que més d’un periodista ha descrit com a ‘ambigu’. ‘Què significa per la CE ser guardiana dels tractats tenint en compte que aquests inclouen la Carta de Drets Fonamentals?’, ha llançat el mateix periodista. ‘Sí, la CE ho és i és la seva intenció fer-ho’, ha respost el portaveu. ‘Creu que la resposta policial va ser proporcional, com va dir el president del govern espanyol?’, li ha dit un altre periodista, al qual no ha contestat. El corresponsal del ‘Daily Telegraph’ ha demanat al portaveu per què la CE havia trigat tant a pronunciar-se i si la institució feia tot el possible ‘per ignorar-ho’. ‘Estic en desacord amb la seva afirmació. Som nosaltres els que decidim quan pronunciar-nos. No sé si és tard o d’hora, però hem fet un comunicat ara que creiem que els elements són rellevants’, ha contestat Schinas. El periodista també ha fet referència als missatges enviats per diferents líders europeus, com ara el primer ministre belga, Charles Michel, de condemna de la violència i li ha recordat que molta gent a Catalunya mirava cap a la UE com un referent moral. ‘Estan equivocats?’, li ha dit. El portaveu ha dit que no li corresponia a ell respondre aquesta pregunta i ha insistit en el missatge del comunicat. Un periodista de ‘Le Soir’, ha preguntat a la CE per què havia esperat fins ara per fer una crida al diàleg. Amb tot, Schinas ha repetit que abans d’expressar-se la institució havia reunit tots els elements. Encara un altre corresponsal ha retret a l’executiu que el president, Jean-Claude Juncker, no hagués comparegut avui davant la premsa i ha dit: ‘Quan veus gent gran i nens sent atacats en centres de votació, no ho entens com una amenaça als valors europeus?’ Debat sobre la situació a Catalunya El portaveu no ha descartat que el col·legi de comissaris fes un debat demà sobre la situació a Catalunya. Segons que ha dit, no hi ha una agenda concreta i, per tant, ‘hi ha la possibilitat de discutir-ho’. ‘Si el parlament decideix de debatre sobre aquesta qüestió, la Comissió hi participarà en el nivell adequat’, ha dit també davant una periodista que ha afirmat que alguns grups d’esquerra al Parlament Europeu havien demanat de debatre sobre la violència policíaca que va viure Catalunya ahir en el si del plenari a Estrasburg.

Summary: Lliçó insòlita dels periodistes europeus a la CE: ‘Quants ferits necessiteu per a intervenir?’


El Sinn Féin ha guanyat les eleccions legislatives a Irlanda, segons els primers resultats oficials i parcials, a l’espera de l’assignació total d’escons. En un resultat històric, la formació que reclama el referèndum de reunificació de l’illa compta amb el 23,9% dels vots. Fianna Fáil ha arribat al 21,2%, Fine Gael al 21% el partit verd al 7,6%, els laboristes al 5,3%, els socialdemòcrates el 3,1%, els anticapitalistes al 2,3% i Aontú al 1,9%. Els candidats independents han aconseguit l’11,2% dels vots. De moment, tot indica que el Sinn Féin ha guanyat davant dels dos partits que tradicionalment s’han repartit el govern, el Fianna Fáil i el Fine Gael. En les últimes eleccions, el partit va arribar al 13,8% dels vots. La candidata de la formació, Mary Lou Mc Donald’s, ha dit que començarà a fer els contactes per a formar un nou govern. Els membres del partit celebren en aquests moments la victòria a la seu de la formació. Sinn Féin banners and cheers behind Micheál Martin as he gets ready to go live on RTE #CNC #GE2020 pic.twitter.com/UMWigDOG8w — Sarah O' Dwyer (@SarahODwyer1) February 9, 2020 Absolute scenes! #GE2020 @MaryLouMcDonald pic.twitter.com/tBGX6jR7JS — Sinn Féin (@sinnfeinireland) February 9, 2020 Dessie Ellis with Sinn Fein supporters break out in a rendition of the rebel song Come Out , Ya Black and Tans. Latest tallies show he will top the poll on #dubnw pic.twitter.com/njTMuowVJg — RTEdublinNORTHWEST (@RTEdubNORTHWEST) February 9, 2020 La victòria del Sinn Féin, partit que ha reivindicat la reunificació d’Irlanda amb la convocatòria del referèndum a Irlanda del Nord –que forma part del Regne Unit– és històrica. Les eleccions van avançar-se fa tres setmanes en un moment polític marcat pel Brexit. Irlanda del Nord va votar majoritàriament ‘no’ al Brexit en el referèndum de 2016. La reunificació d’Irlanda pren força amb la possible victòria del Sinn Féin

Summary: Resultat històric del Sinn Féin: guanya les eleccions d’Irlanda segons els primers resultats oficials


Una setmana abans de la cimera pel referèndum El Periódico publicava un sondeig on es mostrava que un 85% de catalans estaven a favor del referèndum i una majoria estava a favor, encara que fos sense acord amb l’estat. El Periódico ha publicat ara en obert les taules completes de les preguntes i respostes dels enquestadors, les quals han estat estudiades per a poder presentar aquest anàlisi. Concretament s’ha creuat el record de vot amb les dades de participació i d’intenció de vot en el referèndum unilateral. 1. Seria un referèndum amb una gran participació En el cas de celebració d’un referèndum d’independència sense acord amb l’estat, unilateral, la participació seria prou alta com per a esvair qualsevol dubte respecte a la seva legitimitat. La mobilització molt alta dels independentistes sumada a una important mobilització parcial de l’unionisme tindria com a resultat una participació que se situaria al nivell de les eleccions de primer ordre i clarament superior a les eleccions europees o als referèndums vinculats dels Estatuts (60% i 49%) i de l’OTAN (59%). Entre els independentistes gairebé tothom aniria a votar (96% de Junts pel Sí i 97% de la CUP) i entre els que no es consideren independentistes un 36% aposten per participar-hi i votar, fins i tot si el referèndum no és acordat. Segons les dades facilitades per GESOP, doncs, en un referèndum unilateral d’independència (RUI), només anant a votar els que ja diuen en la resposta a l’enquesta actual que probablement o segur que anirien a votar, hi hauria un 64% de participació. 2. Hi hauria una majoria molt clara a favor de la independència Pel que fa al sentit del vot la mobilització dels electors de Junts pel Sí i la CUP atorga una enorme fortalesa al vot a favor de la independència ja que pràcticament tots votarien sí. A aquests caldria afegir un 33% de votants de CSQEP votaria a favor de la independència (una xifra similar al 32% a favor que recull el CEO), mentre que un 55% votarien en contra (57% el CEO). També votarien a favor de la independència un 9,9 dels votants del PSC i un 4,4 dels de Ciutadans. Amb aquestes xifres el resultat és que, entre els que afirmen que anirien a votar a un RUI, un 72,9 per cent dels enquestats votarien a favor de la independència i un 19,5 per cent en contra. Un u per cent afirma que votaria en blanc i el nombre d’enquestats que no saben encara què farien o no contesten seria del 7,8 per cent. Aquestes dades traduïdes a vot en referèndum, descomptant per tant els qui no saben encara què farien, significarien un 79,74 per cent de vots afirmatius contra un 20,26 per cent de vots negatius. Encara hi hauria, doncs un 7,8 per cent de la població indecisa, però. Entre els votants dels partits, la majoria d’indecisos es troben ara mateix entre els votants del PSC (8,1%), CSQEP (9,2%) i també la CUP (11,4%). L’abstenció En les eleccions amb més participació de la història de Catalunya (les estatals de 1982), l’abstenció va ser del 20,03%. A Catalunya no ha votat mai per tant més del vuitanta per cent del cos electoral i per això cal tenir en compte l’existència d’aquest bloc de població que simplement no sembla interessada en la vida política. Respecte als ciutadans que es van abstenir el 27-S l’enquesta recull que prop d’un deu per cent assegura que tampoc votarien en un referèndum. El que suposa més de 100.000 votants. El mateix succeeix amb una quarta part dels ciutadans que van votar blanc o nul, que asseguren que farien el mateix o no votarien. 3. L’unionisme té dues possibilitats però són contraposades En base a aquestes dades pels contraris a la independència, només hi ha dues formes, contraposades, de capgirar el resultat. Una opció seria boicotejar totalment el RUI i aconseguir que aquesta acció desmobilitzes tant tots els votants com perquè la participació fos molt baixa i per tant la legitimitat del referèndum fos qüestionable. Això té el problema que actualment ja hi ha un 76% dels votants dels comuns consideren que probablement o segur que anirien a votar. Això són tres quartes parts dels votants als quals se’ls hauria de convèncer, si aquesta fos la decisió del partit, que no anessin a votar. No sembla pas senzill. Per una altra banda afirmen també que aniran a votar un 12 per cent dels votants del PP, un 29 per cent dels votants de Ciutadans i un 33 per cent dels votants del PSC. I això malgrat que els partits als quals voten ja han deixat clar que s’oposen al referèndum unilateral. Amb aquestes dades a la mà l’opció d’un boicot eficaç per part de l’unionisme sembla completament descartable. Si un 33 per cent dels votants del PSC, tot i saber que el PSC no vol que participin tenen decidit participar-hi podem esperar que una part molt important del 76% dels votants de CSQEP que afirmen ja ara que participaran seguirien participant fins i tot si CSQEP fes una crida al boicot. I això ja situa la barrera de la participació clarament per damunt del seixanta per cent. La segona opció per l’unionisme, més democràtica, seria acceptar el repte, i intentar mobilitzar a favor del no el màxim de partidaris possibles. No els seria senzill a la vista de la potència del vot a favor a favor de la independència però sembla una opció més sensata que l’anterior. Això sí, amb un preu: entrar en campanya, podria convertir-se en la forma de vèncer l’independentisme a les urnes però, a la vegada una crida a la participació de les formacions o associacions unionistes donarien encara més legitimitat al resultat. Aquesta segona opció seria també la més sensata perquè amb la primera molt probablement el que aconseguiran serà dividir el vot no entre l’abstenció i el no, fet que clarament afavoreix els partidaris del Sí. Més informació: +Un 62% dels votants dels comuns, a favor del referèndum sense acordar amb el govern espanyol +Guia VilaWeb 2017: com es fa una república?

Summary: El RUI, segons les dades de GESOP, tindria un 63% de participació, amb un 79% de vots a favor de la independència


Membres crítics del PDECat i catalanistes contraris a la unilateralitat es reuniran el 21 de setembre en unes jornades que podrien marcar l’inici de l’escissió del partit, segons que ha publicat El Confidencial i ha pogut confirmar l’ACN. La reunió es farà al monestir de Poblet. Entre els reunits hi haurà també representants de més formacions polítiques, a títol individual. Fonts dels assistents a la reunió han dit a VilaWeb que és una iniciativa de la ‘societat civil’.

Summary: Membres del PDECat contraris a Puigdemont es reuniran a Poblet


La Comissió Europea (CE) ha tornat a alertar el govern espanyol que haurà de garantir la preservació dels cabals ecològics en els plans hidrològics que ha presentat per a validar, entre els quals el del riu Ebre. Com que es considera una qüestió prioritària també revisarà si aquests cabals garanteixen alhora el bon estat ecològic i ambiental de les zones afectades. Aquesta és la resposta que ha donat la comissió a les preguntes presentades per l’eurodiputat Francesc Gambús, que va qüestionar que el manteniment dels cabals ecològics prevists al pla hidrològic anterior s’adeqüés a la directiva marc de l’aigua. La CE ha recordat que ja va advertir el govern espanyol que, en el cas que no garantís el bon estat ecològic dels rius, s’haurien de comunicar de manera transparent les desviacions i les justificacions sobre la base de la viabilitat tècnica o d’uns costs desproporcionats. A més, ha respost que calia considerar els objectius dels hàbitats i les espècies protegides dependents de l’aigua a l’hora de fixar els cabals ecològics. Gambús ha criticat que no hi hagués hagut la comunicació i que el govern de Mariano Rajoy no hagués tingut en compte els objectius marcats per les directives d’aigua, d’ocells i biodiversitat per a elaborar els plans. És per això que l’eurodiputat reclama a la Comissió que actuï davant del que considera uns incompliments flagrants. L’eurodiputat també ha subratllat l’amenaça de la CE d’obrir un procediment d’infracció contra l’estat espanyol, tal com va fer en el cas del projecte de pantà de Biscarrués. Finalment, la Comissió Europea ha refermat que els terminis no són objecte de negociació en cas de possibles peticions de moratòria, i ha admès que l’estat espanyol havia lliurat fora de termini els plans hidrològics. Segons que ha recordat Gambús, s’haurien d’haver aprovat abans del desembre del 2015 i el govern espanyol ho va fer el 8 de gener del 2016.

Summary: Advertiment sever de Brussel·les al govern espanyol pel pla hidrològic


Els comitès d’empresa de TV3 i Catalunya Ràdio han acordat per unanimitat un calendari d’aturades parcials de quinze minuts entre novembre i desembre per a desblocar l’acord de trenta-cinc hores del conveni, la contractació per substitucions i pics de feina, una solució per als indefinits no fixos i un pla de renovació de la plantilla. També reclamen un contracte programa plurianual que doni estabilitat als mitjans públics i un nou consell de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals (CCMA) independent del govern i sense quotes de partit. Dijous, els representants dels treballadors faran assemblees per a informar sobre les protestes.

Summary: Els treballadors de TV3 i Catalunya Ràdio convoquen una desena d’aturades parcials


VilaWeb ha demanat a diverses personalitats independentistes què cal fer, després d’haver constatat la divisió que hi ha dins el govern de Catalunya, tal com es va veure al parlament. Aquesta sèrie especial vol ser una contribució al debat que, sens dubte, cal fer entre tots en un moment tan delicat com el present. Al final de la sèrie, publicarem una selecció dels comentaris que ens hagin enviat els nostres subscriptors. Parlem amb Jordi Matas, president de la sindicatura electoral del referèndum del Primer d’Octubre. —L’independentisme s’ha dividit en dos blocs? Quin significat té això si penseu que sí? —Sí. Em sembla força evident que l’independentisme està dividit en aquests moments. I la repercussió que pot tenir és que el moviment s’afebleixi. És ben clar que la divisió no enforteix, afebleix, i que, en unes circumstàncies tan complicades com les que tenim en aquests moments, perjudica els objectius que s’havien fixat. I a més, hi ha una altra divisió. La cosa més clara és la divisió de l’independentisme institucional o partidista. Ara, hi ha un altre independentisme, que és el de base, el del carrer, el del Primer d’Octubre, el d’aquells que vam votar a favor de la independència de Catalunya, que a vegades va a remolc de l’altre. De manera que, de retruc, hi ha una divisió de l’independentisme més social. Crec que és una mala notícia i que aquells que són al capdavant de l’institucional i partidista haurien de fer alguna cosa amb la màxima urgència possible. I fer-ho en un context preelectoral o electoral no és fàcil. Una vegada més, doncs, som en una mena de parèntesi de veure-les venir. —Què cal fer per a tornar a agafar la direcció del procés i deixar d’anar a remolc de la repressió de l’estat espanyol? —Cal evitar que la repressió ens afecti com ens afecta en aquests moments. I sé que és molt fàcil de dir, però d’amenaces n’hem rebut moltíssimes i de tota mena. En vam rebre del Tribunal Constitucional, que en el seu dia amenaçava que no faríem la consulta del 9-N. I la vam fer. En vam rebre de tota mena i condició –del TC, del govern espanyol, de tots els mitjans de comunicació– que no faríem el referèndum del Primer d’Octubre. I el vam fer. S’han rebut amenaces econòmiques d’empreses que sortirien corrents i ja hem vist que no ha estat així. I d’amenaces de repressió judicial, també en rebem. Aquestes amenaces judicials, no sé si han trastocat els plans i les estratègies dels partits polítics, però jo penso que són les que han fet més mal. I a mi em dol. Ara potser em passo del guió i de la pregunta, però em dol, sobretot, que hi hagi tanta gent que s’hi jugués tant –alguns ben poca cosa, però per a ells fer-ho era una gran proesa– amb el que va passar en el referèndum, el que va passar després, els milers d’encausats que hi ha en aquests moments, amb la repercussió que té en l’entorn dels encausats, dels empresonats, dels exiliats, etc., i que malgrat tot això, no hagin estat capaços de preservar aquesta unitat, d’enfortir els objectius en lloc d’afeblir-los, de dissenyar un guió a seguir, que de fet era la seva feina. La feina d’aquesta legislatura era, precisament, dissenyar la trajectòria a seguir. I no n’han estat capaços. Hi ha hagut molta incompetència de molta gent amb grans responsabilitats i també hi ha hagut una certa por. I, d’aquesta manera, en un context complicat com el que tenim, no es pot anar endavant. No es pot fer avançar un moviment així si és encapçalat per persones poc competents, amb poques idees i amb molta por. —Expliqueu una mesura urgent que proposaríeu al govern, als partits, a les associacions o a la gent, per rellançar el procés d’independència. —Jo proposaria una mobilització popular constant i permanent. Ja sé que això de vegades costa, però proposaria una mobilització popular permanent i una desobediència respecte d’aquelles decisions injustes que vénen de l’estat espanyol, que cada dia n’hi ha a cabassos. Això i prou: mobilització i desobediència.

Summary: Jordi Matas: ‘No es pot fer avançar un moviment encapçalat per gent poc competent, amb poques idees i amb molta por’


El líder de Més País, Íñigo Errejón, ha assegurat que no hi ha motius perquè el govern espanyol apliqui l’article 155 en contra de Catalunya, però ha explicat que en cas de ser aplicat abans de les eleccions del 10-N, això no condicionaria un possible pacte de govern de la seva formació amb el PSOE. ‘No l’acompanyaríem en aquesta decisió, però al mateix temps no s’hauria d’hipotecar un govern progressista a Espanya per aquesta decisió’, ha dit Errejón en una entrevista a la Cadena Ser, on s’ha preguntat si cal suspendre una autonomia per ‘problemes d’ordre públic’. Errejón, segons que ha explicat, no aspira a assolir un acord perfecte i ha precisat que ‘la situació política de Catalunya és un dels problemes d’Espanya’. Tanmateix, ha indicat que l’estat té molts altres problemes que no s’han d’oblidar. ‘Com que esperem a estar d’acord en tot per donar el primer pas, així ens quedem: cadascú encastellat parlant només per a la seva parròquia en la seva trinxera’, ha afegit. El líder de Més País ha avisat que està disposat a cedir per ‘un govern progressista’, però ha afirmat que no donarà suport a un pacte de Sánchez amb Ciutadans.

Summary: Errejón diu que l’aplicació del 155 no hipoteca un pacte de govern amb Sánchez


Castelló estrena aquest cap de setmana un nou cicle d’arts escèniques que busca donar cabuda en la producció teatral sense text. Es tracta del MUT!, el primer festival de dansa, teatre i circ que acull la ciutat i que es caracteritza per comptar amb dotze espectacles sense cap tipus de diàleg. Les propostes, que abracen tot el cap de setmana, són de companyies de procedència ben diversa perquè en aquest cas la llengua no és cap impediment. Els encarregats d’inaugurar el MUT! seran els integrants de Xarxa Teatre amb ‘Papers!’, un espectacle que reflexiona sobre els immigrants que arriben a Europa sense documentació. També es podrà veure ‘Handle with care’, de Diana Gadish, que investiga la forma d’estar del cos i que va ser estrenat a la fira de Tàrrega d’enguany. ‘Pelat’, de l’artista Joan Català és una arriscada proposta que esborra les fronteres entre la dansa, el circ, el teatre i la ‘performance’. Des de França arribarà ‘Silencis’, una proposta de dansa i humor que convida al públic a respirar a un ritme lent i profund. Però la programació no s’acaba aquí i també es podrà veure ‘El hombre que perdía los botones’, de la companyia Circ Pànic i ‘Inànimes’, un espectacle transporta el públic cap a un món introspectiu i dibuixa una història fantàstica i visceral, i alhora delicada i poètica. El festival s’acabarà diumenge amb la companyia La Trócola i la seva obra ‘Potted’, que parteix de la premissa de la innovació artística per a crear un espectacle únic. Finalment, MUT! tancarà amb ‘Iceberg’, de l’artista català Leandre.

Summary: Les arts escèniques sense text es reuneixen a Castelló al nou festival MUT!


El president de la Generalitat, Ximo Puig, ha anunciat que el 14 de febrer es reunirà a València la comissió mixta de la Generalitat i el Ministeri de Transports espanyol sobre la Rodalia ferroviària. En la primera sessió de control de l’any a les Corts, també ha anunciat la creació d’un bitllet ‘bo-Falles’, que serà vàlid per a viatjar de manera il·limitada durant la setmana de la festivitat, i també per la Magdalena i les Fogueres. El síndic de Compromís, Fran Ferri, ha dit que els valencians patien ‘el pitjor servei de Rodalia’ de l’estat espanyol i ha recordat que l’any passat es van anul·lar una mitjana de vint-i-un trens cada dia. Ferri ha exigit la transferència de les competències del servei, perquè ‘a Madrid no volen o no saben gestionar-lo bé’. Puig ha contestat que exigirien al govern espanyol que se’n comencés a parlar a la comissió del dia 14, però que mai no acceptaran la transferència si no va acompanyada del recursos necessaris. Durant la seva intervenció en el ple, Ferri ha penjat a la tribuna un triangle rosa, símbol amb què els nazis identificaven les persones LGTBI en els camps d’extermini, i ha dit: ‘Qui nega el passat està disposat a repetir-lo; nazis, mai més’. La setmana passada, els regidors de Vox a València van impedir una declaració institucional del consistori sobre el 75è aniversari de l’alliberament del camp de concentració d’Auschwitz perquè negaven la repressió a la població LGTBI, com deia el text. Puig també ha sol·licitat a les Corts que demà es convoqui una comissió mixta Consell-Corts per a preparar ‘la posició valenciana’ al pròxim Consell de Política Fiscal i Financera (CPFF), on el conseller d’Hisenda, Vicent Soler, defensarà el pagament de l’IVA però també un finançament just. La síndica del PP, Isabel Bonig, ha mostrat un requeriment al Consell de Ministres previ a la reclamació judicial dels 281 milions d’euros que deu de l’IVA, i s’ha ofert a trencar-lo si el ple del Consell començava aquest divendres el procés judicial per a reclamar allò que ‘correspon’ als valencians. ‘En la defensa dels valencians, prefereixo un front polític comú a fer la guerra política pel meu compte’, ha asseverat Bonig. Puig li ha atribuït ‘molta barra’ perquè, diu, el problema el va generar ‘exclusivament’ el govern del PP. Toni Cantó, síndic de Ciutadans, ha lamentat que amb l’ampliació del Port de València es podria haver demanat una nova declaració d’impacte ambiental (DIA), cosa que, segons ell, ‘allunya’ inversions i ha acusat el Consell d’’incompetència’. Puig li ha respost que calia conciliar medi i sostenibilitat, i li ha recomanat de ‘virar més cap al centre’. Durant el debat, el diputat de la formació taronja Emigdio Tormo ha dit que els socialistes governaven ‘amb els hereus dels qui mataven socialistes’. El conseller Arcadi España ho ha qualificat d’’intolerable’ i li ha demanat respecte.

Summary: El Consell i el govern espanyol analitzaran la transferència de la Rodalia a partir del 14 de febrer


L’alçament del secret de sumari del cas Alqueria sacseja la campanya electoral valenciana perquè afecta directament el PSPV i Compromís. La fiscalia acusa l’ex-president de la Diputació de València, Jorge Rodríguez, de possibles contractacions irregulars a Divalterra, empresa pública de la diputació. Concretament, hauria designat persones pròximes als socialistes i als nacionalistes per a càrrecs sense feina concreta, però remunerats. Després de saber-se la notícia, Rodríguez, que és batlle socialista d’Ontinyent, ha renunciat a repetir com a candidat, un gest que li ha agraït el secretari general del PSPV, Ximo Puig. El candidat a la presidència de la Generalitat ha aplaudit el gest perquè les responsabilitats polítiques van més enllà de les jurídiques i això clarifica les coses ‘davant tanta contaminació’. Puig ha contraposat l’actitud de Rodríguez amb la del PP en casos de corrupció i també ha reiterat que el PSPV es presentaria a tots els comicis. Per la seva banda, la candidata de Compromís, Mónica Oltra, ha manifestat la seva preocupació sobre el cas, però ha volgut remarcar que no havia estat pas ‘un saqueig de diners públics, sinó de contractacions no ajustades a dret que no s’havien d’haver produït’. Oltra ha recordat que Compromís sempre havia estat ‘contundent’ amb aquestes qüestions que poden fer perdre la confiança de la ciutadania en el sistema, i que per això van apartar immediatament dels seus càrrecs de Compromís la cogerent de Divalterra, Agustina Brines, investigada en la causa.

Summary: El cas Alqueria sacseja la campanya electoral valenciana


Aquesta setmana arriba a la gran pantalla Doctor Sueño, de Stephen King, film que reprèn la història del nen del film El resplandor de Stanley Kubrick. A més, també arriba a la gran pantalla la seqüel·la de Tarminator i el drama bèl·lic La trinchera infinita. Pels més menuts, s’estrena el film La oveja Shaun. La película: Granjaguedón. Doctor Sleep (Doctor Sueño). Direcció: Mike Flanagan. Intèrprets: Rebecca Ferguson, Emily Alyn Lind, Chelsea Talmadge, Alex Essoe; Ewan McGregor, Carel Struycken, Jacob Tremblay. Gènere: Terror. Esbós: Seqüel·la del film El resplandor. Dan Torrance lluita per trobar pau tot i estar marcat pel trauma que va patir de nen a l’Hotel Overlook. El seu silenci es veurà afectat quan coneix a l’Abra, una valent adolescent dotada amb un poderós do extrasensorial conegut com el ‘resplandor’. Terminator: Dark Fate (Terminator: Destino oscuro). Direcció: Tim Miller. Intèrprets: Linda Hamilton, Mackenzie Davis, Natalia Reyes; Arnold Schwarzenegger, Diego Boneta, Tristán Ulloa. Gènere: Acció. Esbós: El film continua la trama de Terminator 2: El juicio final en un món en perill per la creació de robots. La trinchera infinita. Direcció: Aitor Arregi, Jon Garaño, Jose Mari Goenaga. Intèrprets: DONES; HOMES. Gènere: Drama. Esbós: Una parella s’acaba de casar quan comença la Guerra del 1936-1939 i es veuen obligats a fer un forat a casa seva que serveixi d’amagatall provisional, que acabarà durant més de 30 anys. Sorry we missed you. Direcció: Ken Loach. Intèrprets: Debbie Honeywood, Nikki Marshall, Harriet Ghost, Katie Proctor; Kris Hitchen, Rhys Stone, Alfie Dobson, Mark Birch. Gènere: Drama. Esbós: Tot i treballar de valent, uns pares de família són conscients que mai tindran seguretat econòmica. Al pare li sorgeix una oportunitat i la família decideix apostar-ho tot. A Shaun the Sheep Movie: Farmageddon (La oveja Shaun. La película: Granjaguedón). Direcció: Will Becher, Richard Phelan. Gènere: Animació. Esbós: Unes llums estranyes anuncien l’arribada de visitants d’una galàxia molt llunyana, però a la granja Mossy Bottom l’ovella Shaun i el remat continuen vivint la seva vida.

Summary: Les estrenes: ‘Doctor Sueño’, de Stephen King, arriba a la gran pantalla


És innegable que, a l’hora d’adquirir productes, estem influïts enormement per la publicitat, la presentació i la terminologia que llueixen cadascun dels envasos que trobem en cada establiment. Dins d’aquesta tendència, caldria destacar que aquests anys els supermercats i els espots publicitaris s’han inundat amb reclams tan cridaners com «sense additius», «100 % natural», «casolà» o «recepta única», termes que desperten en el consumidor una connotació positiva, que es perceben com «millors». Una legislació molt laxa amb l’etiquetatge i amb la creativitat publicitària deixa moltes vegades el consumidor indefens davant d’aquests enganys. «Sense químics» o «sense números E» és un reclam més que recurrent en alguns productes alimentaris. Al marge dels més que evidents regatejos que es fan a la legislació amb aquestes mencions, es llança un missatge equívoc a la societat, que pot arribar a entendre que els additius són perillosos o que el menjar té «químics». Parlar del terme químic en un aliment, les molècules del qual incorporem a la nostra estructura o amb les quals obtenim energia, és bastant irònic. Tot és química, podríem dir. Però aquest ús ens indica aquella connotació negativa del químic entès com a «tòxic». Els additius moltes vegades tenen funcions desitjables des del punt de vista de la seguretat i de la prolongació de la vida útil dels aliments. És cert que hi ha additius més superflus, amb funcions centrades a millorar només l’aspecte organolèptic, però no per això hem de ficar tots en el mateix sac. Es pot afirmar que són segurs, i que aquells dubtes sobre la seua suposada «perillositat» no estan fonamentats, encara que tampoc siguen innocus. No es tracta de fer por amb la seua presència, sinó de ser conscients de la seua funció i quan poden ser més o menys convenients. Aquells aliments que no continguen números E amb una alta probabilitat seran més saludables, no perquè els additius siguen perjudicials per se, sinó perquè una alimentació saludable ha d’estar basada en productes frescos. Això es pot entendre fàcilment amb un exemple: una fruita és més saludable que un suc, igual com un cereal integral és preferible a una galeta, pel mateix motiu que el peix fresc és preferible a una vareta de lluç. La preocupació caldria canalitzar-la contra els productes ultraprocessats, no contra els additius. Per contra, i davant d’aquestes connotacions negatives a què moltes vegades s’associa els termes químic o artificial, sorgeix la tendència a aplicar a diferents productes el terme natural. Des del punt de vista de la legislació aquest terme tendeix a no significar res, a causa de la llacuna legal que empara allò que és 100 % natural. No obstant això, caldria preguntar-se: què és natural en alimentació avui dia? I ja de pas: quin problema hi ha si un producte és artificial? Llig l’article sencer a la web de Mètode. Aitor Sánchez García. Dietista-nutricionista, tecnòleg alimentari i autor del blog de nutrició Mi dieta cojea, Madrid. Què és Mètode?

Summary: El segrest de les paraules en nutrició


Arriba la tardor calenta dels treballadors públics a Catalunya. A partir d’avui el govern haurà d’entomar convocatòries de vaga que culminaran el 12 de desembre. Metges, mestres i funcionaris en general són convocats a mobilitzar-se amb l’objectiu compartit de revertir, si més no, una part de les retallades, millorar la seva situació laboral i el funcionament dels serveis públics, cadascú al seu sector. Si hi ha creixement econòmic, diuen, els professionals i els ciutadans ho han de notar en els serveis bàsics. Mentre el govern denuncia les cotilles de Madrid als comptes de la Generalitat, la indignació recorre els passadissos dels centres d’atenció primària i les escoles, segons els sindicats. Les negociacions que els departaments de Salut, Ensenyament, i Polítiques Digitals i Administració Pública han començat amb els convocants han embarrancat i, quant a la vaga de metges d’atenció primària que comença avui i la de mestres de dijous, ja és gairebé impossible que un acord de darrera hora les pugui desconvocar. En el fons, la majoria dels sindicats i departaments esperen que l’elaboració del pressupost de l’any vinent resolgui algunes de les demandes, però el govern encara ha de negociar-lo amb els grups parlamentaris. Els calendaris no casen, les convocatòries de vaga se succeeixen i s’escalfa l’ànim dels sindicats. Marea blanca: els metges, la protesta més llarga La primera aturada és la de metges i treballadors dels centres d’atenció primària. Metges de Catalunya, el sindicat majoritari dels facultatius, ha instat a fer vaga fins el divendres als metges de família, pediatres, odontòlegs i ginecòlegs de primària de l’Institut Català de la Salut (ICS). La convocatòria interpel·la 5.700 facultatius de 288 equips d’atenció primària. Reclamen la reducció a 28 visites diàries per consulta a tot estirar, la reposició dels 920 professionals perduts amb les retallades des del 2010, la recuperació del poder adquisitiu perdut aquests darrers anys, que asseguren que és del 30% (una pèrdua retributiva acumulada de 50.000 euros), i l’increment dels recursos en el pressupost per a l’assistència bàsica. Creuen que l’atenció primària ha de rebre pel cap baix el 25% dels recursos de què disposa el departament de Salut. ‘El teu metge/metgessa mira més l’ordinador que a tu? Ens programen més d’una persona a la mateixa hora i minut. No podem controlar totes les visites que hem de fer cada dia.’ Amb l’etiqueta #dignitatAP, alguns metges han denunciat a les xarxes la pèrdua de drets laborals i el desgast acumulat pel sistema públic arran de les polítiques d’austeritat. El sindicat de metges va demanar de reunir-se amb el vice-president del govern, Pere Aragonès, abans i després de la convocatòria de vaga, segons fonts de Metges de Catalunya. Aragonès va assumir la cartera de la consellera de Salut quan Alba Vergés va començar la baixa per maternitat. Segons fonts de la vice-presidència, va derivar les trobades a Salut i ha estat l’ICS qui ha gestionat les negociacions. Les converses es van encallar dimecres. En un recés de la cinquena reunió amb el comitè de vaga, Metges de Catalunya va saber que el director gerent de l’ICS, Josep Maria Argimon, havia enviat un correu a tota la plantilla anunciant algunes millores. El sindicat va qualificar de ‘joc brut’ que s’avancessin mesures a fora de la taula de negociació. L’ICS contrarestava la convocatòria de vaga garantint als treballadors que contractarien 201 metges de família, un temps mitjà de dotze minuts per visita, una dedicació anual de 1.100 hores a l’atenció directa, que apujarien els salaris per recuperar el nivell anterior a la tisorada i una oferta planificada de contractes llargs i d’interinitat als residents de medicina de família i pediatria. Argimon també hi reconeixia que la recuperació pressupostària ha estat més lenta a la primària en comparació a l’hospitalària, i reconeixia el compromís dels professionals envers els pacients i l’eficiència en la reorganització dels equips. En conèixer la comunicació, Metges de Catalunya se’n va anar de la reunió. Les converses no s’han reprès des de llavors. El sindicat ha fixat ara dues condicions per a asseure’s a negociar i vol que Salut els les deixi per escrit: exigeix que es garanteixi un mínim de dotze minuts per visita presencial (i no una mitjana de 12 minuts, com prometia l’ICS) i de sis per a les no presencials. Això fan un màxim total de 23 visites presencials i 5 de no presencials cada dia. Metges de Catalunya va estendre la vaga als professionals de la xarxa sanitària concertada amb el Servei Català de la Salut. Són 10.000 facultatius de 53 hospitals d’aguts, 86 equips d’atenció primària, 50 sectors sociosanitaris i 25 de salut mental que gestionen la Unió Catalana d’Hospitals, el Consorci Associació Patronal Sanitària i Social i l’Associació Catalana d’Entitats de la Salut. La Generalitat va intentar restar força a la convocatòria amb un altre moviment, tancant un pacte de millora de les condicions laborals amb CCOO, UGT i el sindicat d’infermeria SATSE, que Metges de Catalunya no va subscriure. Aquests sindicats van signar dimarts un preacord per al segon conveni de la sanitat concertada, que també té l’aval de les patronals afectades per la convocatòria de vaga. El govern va destacar que el conveni millora les condicions d’aquests professionals sanitaris i equipara els sous dels metges d’atenció primària i d’hospital. Metges de Catalunya sosté que les mesures són insuficients, que no hi ha una equiparació salarial efectiva i que no s’esmena la desregularització del règim de jornada i de descansos del personal sanitari. La setmana vinent no tan sols els metges fan vaga. També hi són convocats tots els professionals de l’atenció primària. Els ha interpel·lat la Confederació General del Treball (CGT) i Rebel·lió Atenció Primària, amb el suport del Fòrum Català d’Atenció Primària, Marea Blanca i la Confederació d’Associacions de Veïns de Catalunya. Els ciutadans organitzats també fan pinya per garantir un servei digne als CAP. En aquest cas, defensen millores laborals i salarials per a enfortir el sistema públic: la recuperació del pressupost assignat als equips d’atenció primària (el 20%) i de les plantilles amb tots els professionals perduts en aquests equips d’ençà que va començar la crisi; la separació de les gerències d’atenció primària i d’atenció hospitalària; i la recuperació econòmica dels drets perduts durant els darrers anys en el sou o dels dies de lliure disposició. Representants de la IAC, CGT, Intersindical-CSC, SEPC, ASPEPC-SPS en una conferència de premsa sobre la vaga de dijous. Fotografia: ACN Els mestres exigeixen el retorn de l’antic horari lectiu Enmig de l’elaboració del pressupost, els mestres també han alçat la veu. Els sindicats USTEC-STEs, l’ASPEPC-SPS i CGT han promogut una vaga per aquest dijous. Denuncien igualment que, després de cinc anys de creixement econòmic, no s’han revertit les retallades que, de manera extraordinària, es van aplicar en començar la crisi. Alerten que l’austeritat ha deteriorat les condicions laborals i la qualitat de l’ensenyament públic, amb un infrafinançament que incompleix la llei d’Educació de Catalunya, que en fixa la inversió en un 6% del PIB. USTEC-STEs alerta que ara mateix arriba al 2,04%. El conseller Josep Bargalló s’hi va reunir abans de la convocatòria de la vaga, segons fonts del sindicat de mestres i del departament de Salut. La USTEC admet que ha trobat en Bargalló un canvi de tarannà ‘important’ en relació a les conselleres precedents. Però això, de moment, no els és prou. El portaveu nacional d’USTEC-STEs, Ramon Font, subratlla que la manifestació que també han organitzat per dijous acabarà al Parlament de Catalunya perquè totes les forces parlamentàries hi són interpel·lades. De fet, per a poder aprovar el pressupost de l’any vinent, el govern necessitarà, si més no, el suport d’un altre grup parlamentari, i els comuns són els qui s’han exhibit més predisposats a negociar-lo. Del decàleg de reivindicacions, el sindicat de mestres, integrat a la Intersindical Alternativa de Catalunya (IAC), n’ha fixat una d’irrenunciable: el retorn a l’horari lectiu anterior a les retallades, 23 hores a primària i 18 a secundària. En les meses de negociació no s’ha concretat cap millora, segons fonts del sindicat i de la conselleria. Ensenyament recorda que qualsevol iniciativa té afectació pressupostària i subratllen que els comptes per a l’any vinent encara s’han de negociar. El govern assegura que vol que es recuperin els drets laborals perduts però que caldrà veure amb quin volum de recursos compten. Aragonès treballa en un pressupost amb 1.600 milions més de despesa no financera. L’increment és degut a la suma de nous ingressos i seria superior si no fos perquè l’objectiu de dèficit serà del 0,1%, llevat que Pedro Sánchez aconsegueixi d’ampliar el sostre general de l’estat espanyol. Economia avança que pretén de recuperar partides en educació, salut, benestar i seguretat, i confia que això facilitarà que els comuns o el PSC hi donin suport. Els mestres han arrossegat més sectors a la vaga de dijous, tot i que no la secunden CCOO i UGT. La IAC, la CGT, la Intersindical-CSC, la Coordinadora Obrera Sindical (COS), el Sindicat de Professors de Secundària (ASPEPC-SPS) i el Sindicat d’Estudiants dels Països Catalans (SEPC), clamen plegats contra la tisorada. A més de fer una crida a la vaga al personal dels centres educatius, han interpel·lat els treballadors de l’ICS i han registrat una aturada de dues hores (de les dotze a les dues del migdia) a la resta d’àmbits de la funció pública per reivindicar sobretot el retorn de les pagues extra del 2013 i el 2014. Una reclamació compartida pels sindicats majoritaris, CCOO i UGT, que han convocat una altra vaga del sector públic pel 12 de desembre. La IAC no en comparteix el rerefons. A més, la Intersindical va demanar dijous per carta a Torra que hi intervingués. Ha reclamat la substitució de l’equip de funció pública del departament de Jordi Puigneró perquè la proposta de recuperar les pagues en vuit anys és ‘inacceptable’, diuen. A les universitats també es poden buidar les aules. L’assemblea de professors universitaris va aprovar de fer vaga dimecres i dijous. Representants del personal docent i investigador, personal d’administració i serveis i estudiants de gairebé totes les universitats públiques van acordar a començament de mes de denunciar la precarietat laboral i la mercantilització del col·lectiu universitari. Els estudiants exigeixen la rebaixa de les taxes universitàries i concentraran les protestes dijous. El secretari general de la UGT, Camil Ros; la secretària de Serveis Públics de la UGT, Encarna Fernández; la portaveu de CCOO, Montse Ros i el coordinador d’àrea pública de CCOO, Joan Maria Sentís, mostrant el registre de la vaga del 12-D. Fotografia: ACN El clam de CCOO i UGT: el 12 de desembre No sembla fàcil tampoc que el govern i els sindicats majoritaris acostin postures atesa la convocatòria de vaga del 12 de desembre. Tots els treballadors públics hi són cridats: personal sanitari, bombers, mossos, mestres, etc. La reivindicació principal també és el retorn de les pagues extra del 2013 i el 2014, després de la devolució de la del 2012. A final d’octubre, el departament de Puigneró va proposar un calendari per a retornar-les en vuit anys i l’ajornament per al 2019 del 10% de la del 2013 que l’anterior govern s’havia compromès a pagar enguany. CCOO, la UGT i la IAC es van aixecar de la mesa general de la funció pública el 31 d’octubre quan els ho van detallar, indignats. El retorn de les dues pagues significa un total de 1.100 milions d’euros per a la Generalitat. El 10% compromès, uns 50. El govern de Torra i Aragonès culpa l’espanyol de la impossibilitat de tornar les pagues amb l’agilitat que voldria. Argumenta que la llei de pressuposts general de l’estat, en la disposició addicional 41a, detalla que el restabliment de les retribucions només es podrà aprovar si l’administració en qüestió compleix els objectius de dèficit i de deute i la regla de despesa. La Generalitat es va ajustar l’any passat als dos primers, però no al tercer. Aragonès va enviar dimecres una carta a la ministra d’Hisenda, María Jesús Montero, per demanar-li una modificació de la llei que permeti el retorn de les pagues i per denunciar els greuges dels treballadors públics catalans en relació als de les altres autonomies. Aragonès hi remarcava que la Generalitat s’ajustarà també enguany a l’objectiu de dèficit; un any, per cert, de pròrroga pressupostària després de la recuperació de les institucions catalanes per l’aplicació del 155. ‘El nostre compromís amb la sostenibilitat financera és ferm, però també ha de ser-ho la defensa dels drets econòmics dels treballadors públics’, li deia. Dijous Aragonès va enviar una altra carta a tots els grups parlamentaris per a demanar-los que se sumessin a la reivindicació davant el govern espanyol. El dia abans els sindicats s’havien reunit a la cambra amb els grups per traslladar-los les demandes. De fet, el conflicte s’arrossega de l’estiu. Al juliol Puigneró va informar CCOO, la UGT i la IAC que enguany no tornaria el 10% de l’extra del 2013. D’aquesta manera s’incomplia el compromís assumit per l’anterior consellera de Governació, Meritxell Borràs, el juny de l’any passat en la Mesa de la Funció Pública. Des de l’octubre, amb el debat de política general al parlament, també s’incompleix un mandat parlamentari. La cambra va aprovar una resolució dels comuns pactada amb el PSC que instava el govern a tornar durant l’any vinent la del 2013 i, la del 2014, durant el 2020. JxCat i ERC, que havien perdut la majoria parlamentària per la suspensió del vot dels diputats de JxCat amenaçats per Pablo Llarena i l’allunyament de la CUP, s’hi van abstenir. La resta de hi van votar a favor. La portaveu d’Esquerra al parlament, Anna Caula, va advertir llavors que no calia ‘jugar amb la gent prometent coses’ que no es poden assumir, encara que ells també siguin partidaris del retorn. Va recordar que el volum de milions requerits equival a tot el pressupost del departament de Justícia i quatre vegades el de Cultura. Les negociacions, encallades ‘No és una qüestió de voluntat sinó d’impossibilitat’, remarca el departament de Puigneró. Esperen que els sindicats tornin a la taula de negociació per continuar-ne parlant, però aquests ho veuen d’una altra manera i critiquen que no hagin retirat la proposta inicial i no els n’hagin proposat cap altra. El coordinador de l’Àrea Pública de CCOO de Catalunya, Joan Maria Sentís, assenyala que, per a l’administració, 50 milions d’euros no són un gran esforç, sinó ‘prioritzar’. ‘Demostren molt mala voluntat’, afirma. Carles Villalante, secretari de política institucional de la UGT de Catalunya, exigeix garanties i seguretat de compliment en qualsevol compromís que assumeixi el govern d’ara endavant, una vegada constatats els incompliments. A més al·lega que la disposició addicional 41a no és un entrebanc si el govern té voluntat real de retornar els diners que deu als treballadors. Els sindicats palpen un alt nivell de conflictivitat i d’angoixa a peu de carrer per la situació generada. CCOO i la UGT esperen que el 12-D sigui un èxit, mentre estudien si convoquen una manifestació. Hi són cridats vora 300.000 treballadors vinculats al sector públic. Pere Aragonès i Quim Torra, en el ple d’aquesta setmana al parlament. Fotografia: ACN Després de vint dies de posicions blocades, dimarts la UGT i CCOO van demanar per carta a Torra una reunió per a abordar la situació. Tots dos sindicats consideraven inacceptable la proposta del govern en la darrera reunió de la Mesa General de Negociació de l’Administració de la Generalitat de Catalunya el 31 d’octubre. I asseguraven que estaven oberts al diàleg i la negociació perquè es compleixin els acords signats i les resolucions aprovades al parlament. ‘CCOO i la UGT no pretenem cap altra cosa que la defensa dels drets de les treballadores i treballadors públics, recuperar les pagues extres que els deuen i revertir totes les retallades retributives i de drets dels darrers anys i alhora garantir l’òptima prestació dels serveis públics que la ciutadania de Catalunya mereix’, li deien. Representants de tots dos sindicats van lliurar la carta i es van reunir amb el cap de l’oficina del president de la Generalitat, Josep Rius. Torra s’havia desplaçat a Vacarisses arran del descarrilament del tren de Rodalies. A la sortida de Palau, els representants sindicals es van trobar amb Puigneró, que entrava a la reunió del consell executiu, i van conversar una estona. La setmana abans havien demanat una reunió amb Aragonès. Segons fonts del departament d’Economia, cerquen una data per a la trobada. Hi ha alguns gests, però per als sindicats no són prou cosa. Puigneró també ha anunciat aquesta setmana que el desembre s’aprovarà una oferta pública d’ocupació de 15.000 places per a reduir la temporalitat i l’interinatge, la meitat de les anunciades al juliol. Serà per a docents, personal administratiu i tècnic, i laborals. A banda, l’ICS en traurà 10.000 i més i en restaran 5.000 per a Ensenyament que es concretaran més endavant. És així com el govern de Torra i Aragonès negociarà el pressupost amb els partits: amb l’alè de les reivindicacions sindicals al clatell. El seguiment de les vagues pot ser determinant per a pressionar un executiu que no ha suplert el pas a l’oposició de la CUP amb un altre soci estable durant un any d’eleccions sindicals, a més.

Summary: Els treballadors públics de Catalunya, en peu de guerra: totes les vagues que vénen


Els que hagin d’entrar o sortir de Barcelona han de saber que la Ronda Litoral estarà tallada durant tot aquest cap de setmana entre el passeig de la Zona Franca i Montjuïc. El tram afectat serà de més de tres quilòmetres i anirà des del punt quilomètric 15,5 fins al 12, en direcció al Nus de la Trinitat. L’afectació començarà avui a les onze del vespre i durarà fins diumenge a les tres de la tarda. La causa de les afectacions són les obres de reahibilitació a càrrec del ministeri de Foment espanyol. Els vehicles es desviaran per la zona portuària, des de la sortida 14 fins a l’entrada 20. Per una banda, es recomana l’ús de vies alternatives com la Ronda de Dalt o l’autovia de Castelldefels, la C-31, que entra a Barcelona per la Gran Via, durant tot el cap de setmana. ℹ Aquest cap de setmana afectacions de trànsit a la Ronda Litoral/ B-10 per obres que porta a terme @fomento https://t.co/I2oC2WXeE1 — Trànsit (@transit) August 4, 2017 ⚠ 🚧 Avís: Talls de circulació a la Ronda Litoral a partir d’avui fins diumenge ⬇ pic.twitter.com/XDhKQoTeYW — Port de Barcelona (@portdebarcelona) August 4, 2017

Summary: La Ronda Litoral, tallada per obres tot el cap de setmana


Centenars de manifestants s’han concentrat aquesta vesprada davant la delegació del govern espanyol a València per expressar el seu rebuig a la repressió en les mobilitzacions a Catalunya contra la sentència del Tribunal Suprem espanyol. Durant la concentració s’han cridat proclames contra la policia i contra el feixisme, que ahir va actuar impunement a Barcelona, agredint diversos manifestants. El moment més emotiu ha estat quan ha arribat una columna de Benimaclet amb desenes d’antifeixistes. Vegeu-ho ací: #valenciaseralatombadelfeixisme #Llibertatpresospolitics pic.twitter.com/ZJwfeuS7lR — Pau Martínez (@PauMartinez_G) October 18, 2019 Precisament, l’extrema dreta ha volgut contraprogramar la concentració antifeixista convocant-ne una altra a pocs metres, a la qual ha assistit menys gent. Una vintena d’ultres han corejat lemes com ‘Puigdemont a prisión’ mentre exhibien banderes de la Falange. Els antifeixistes han respost amb el crit ‘València serà la tomba del feixisme’. Un cordó de la policia espanyola ha fet un cordó per a separar les dues concentracions, sense que hi hagi hagut incidents. Aquest fil del periodista Miquel Ramos explica com ha anat: VALÈNCIA: las 18:30 hay convocada una concentración contra la represión en Catalunya, con el correspondiente permiso de Delegación de Gobierno. La extrema derecha ha convocado a la misma hora en el mismo sitio para impedirla. Las autoridades lo saben. Veremos qué pasa. pic.twitter.com/SvwgATYrve — Miquel Ramos (@Miquel_R) October 18, 2019 Tot i que la policia espanyola havia d’impedir incidents, finalment ha carregat contra la concentració antifeixista, provocant diversos ferits i detenint un manifestant, segons informa el Sindicat d’Estudiants dels Països Catalans (SEPC). En canvi, ha deixat marxar els feixistes sense cap problema. 🔴📹 Càrregues també a #València a la concentració solidària. Una persona detinguda. La ràtzia s'estèn, l'Estat desemmascara el que mai no va eliminar: repressió per eliminar tota organització popular. Però no ens aturaran! 💪🏾 pic.twitter.com/Q0m5K31Pp3 — SEPC (@SEPC_nacional) October 18, 2019 🔴📹 Càrregues policials a #València després de la concentració solidària. Una persona detinguda. #NoClaudiquem pic.twitter.com/w0vRGiNvc0 — Arran #NoClaudiquem (@Arran_jovent) October 18, 2019 La policía nacional apaliza entre 3 a un chaval en València, tras intentar disolver la concentración en apoyo a Cataluña mientras dejaba que los fascistas se quedaran. #SpainIsAFascitEstate #Represion #Valencia #Catalunya #VagaGeneral18O pic.twitter.com/ubBxMrTwHO — Joven Obrero (@JovenObrero) October 18, 2019

Summary: Multitudinària concentració a València contra la repressió a Catalunya


La catedràtica Mavi Mestre (Oliva, 1956) ha estat elegida avui com a primera rectora de la Universitat de València. Mestre ha derrotat Vicent Martínez per un estret marge de vots després d’una segona volta. Mestre és catedràtica de psicologia bàsica i els últims vuit anys ha estat vice-rectora d’Ordenació Acadèmica, Professorat i Sostenibilitat. Mestre ha aconseguit el 52,98% del vot ponderat, pel 47,02% de Martínez. Mai cap dona havia estat rectora de cap universitat del País Valencià. En total, han votat e 8.534 persones en un cens de 55.254 votants. A la primera volta, Mestre ja fou la candidata més votada amb el 43,17% del vot ponderat, molt a prop de superar el 50%. Més informació: Universitat de València: tres candidatures per a un sol rectorat

Summary: Mavi Mestre, elegida primera rectora de la Universitat de València


La presó Model de Barcelona va tancar les portes el passat 8 de juny, tot just 113 anys després de la seva construcció. Abans que l’espai serveixi per acollir equipaments educatius i sanitaris, l’exposició “La Model ens parla” en repassa la història a través de 13 personatges diferents. La mostra, que també inclou la visita per les principals galeries i espais de la presó, es podrà visitar fins al 26 de novembre i de moment està tenint una gran acollida. La Clara Ardévol l’ha visitat i en repassa el més destacat. L’exposició “La Model ens parla” | Foto: Clara Ardèvol Creuo les portes de la Model. De moment, només m’ha cridat l’atenció l’estat atrotinat de les parets exteriors, però intueixo que el que m’espera a dins m’impactarà molt més. Un funcionari ens obre una d’aquestes portes automàtiques amb reixes de ferro que surten a les pel·lícules. Però això no és Orange Is The New Black ni sembla que el centre tingui un mínim tret de modernitat. Camino fins al famós panòptic, el cor de la Model. Des d’aquí es poden observar totes les galeries. Trio la cinquea, la que pretén conservar la memòria del centre a través de 13 històries diferents. Els primers anys: una presó moderna per a una ciutat moderna Costa d’imaginar, però la Nova Esquerra de l’Eixample avui plena de bars musicals i restaurants japonesos era només un conglomerat de camps el 1904. Barcelona tenia 500.000 habitants, però apuntava maneres d’urbs. La que començava a ser una ciutat moderna no es podia conformar només amb l’obsoleta presó Reina Amàlia, sinó que necessitava un centre amb més bons equipaments i que vetllés per la reinserció. El moviment regeneracionista de principi de segle considerava que les presons havien de complir aquesta funció i no esdevenir un mer càstig, i aquesta era una de les grans innovacions que suposava la Model, juntament amb el seu disseny. El model arquitectònic triat, el sistema panòptic, estava format per una torre central des de la qual naixien les galeries, que facilitaven així la vigilància des d’un únic punt. Cada cel·la recrea una història: la de Ferrer i Guàrdia, la dels instigadors del complot de Garraf, la dels delegats de l’Assemblea de Catalunya… fins i tot la del famós “Vaquilla”. En la de Companys, sorprenentment, s’hi veu una taula amb cafès i unes cadires. Les històries de Lluís Companys i Salvador Seguí van de la mà, i és que ambdós van ser empresonats l’any 1920 degut a la repressió del moviment obrer duta a terme per la dictadura de Primo de Rivera. A més, eren amics de tota la vida. Els finals d’ambdós són de sobres coneguts: Companys va ser detingut de nou el 1940 i afusellat a Montjuïc, mentre que Seguí va morir assassinat el 1923 per un pistoler del Sindicat Lliure. Hores abans de morir, segons expliquen, havia quedat amb Companys per fer un cafè. Podeu continuar llegint l’article ací.

Summary: La Model fa memòria


La cap executiva de Hong Kong, Carrie Lam, ha anunciat la suspensió de la proposta de llei d’extradició de delinqüents a la Xina després de les històriques protestes de la ciutadania contra el que entenien com una vulneració dels drets fonamentals per la falta de protecció jurídica a la qual s’exposaven els acusats al país asiàtic. ‘Després d’estudiar la qüestió en els últims dos dies, vull anunciar que suspendrem temporalment l’esmena’, ha fet saber Lam en roda de premsa. Lam ha volgut defensar els esforços realitzats per les institucions de Hong Kong per a acomodar la proposta a les demandes dels ciutadans i les organitzacions pels drets humans, i que s’han vist resposts amb rebuig generalitzat. ‘Crec que el govern hauria de fer tot el possible per a trobar una manera de resoldre tot buit legal, al mateix temps que es fa justícia per als morts i es millora el sistema legal de Hong Kong’, ha explicat Lam, qui ha manifestat la seva intenció de ‘mantenir el contacte amb la societat, amb una actitud oberta’, abans de prendre una nova decisió. Hong Kong: un mur humà omple els carrers contra les amenaces xineses

Summary: Hong Kong suspèn temporalment la proposta de llei d’extradició


La reordenació de freqüències de televisió digital terrestre pel Segon Dividend Digital, que ha d’alliberar espai radioelèctric per al desplegament de la telefonia mòbil 5G, obliga des d’avui a resintonitzar els canals a la majoria de comarques de Catalunya. El canvi de freqüència ha generat problemes a Catalunya Nord, que han deixat de rebre el senyal del múltiplex de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals (que inclou TV3, el 33, 3/24, Esport 3 i IB3) per incompatibilitat entre els canals dels estats espanyol i francès. Malgrat tot, fonts de TV3 han explicat a VilaWeb que ja treballen en una solució que garanteixi la continuïtat de les emissions a Catalunya Nord. Les úniques comarques on no caldrà resintonitzar els canals són l’Alt Penedès, l’Anoia, el Baix Llobregat, el Barcelonès, el Garraf, el Maresme, el Vallès Occidental i el Vallès Oriental. Cal tenir en compte, a més, que aquesta mesura no afecta només les cadenes de la CCMA, sinó totes les que fins ara s’ubicaven a la franja entre 694 i 790 MHz de l’espectre radioelèctric. Als habitatges unifamiliars amb antena individual i els edificis amb amplificador de banda ampla (immobles de fins a 3 o 4 domicilis) n’hi ha prou amb resintonitzar els canals amb el comandament del televisor. En canvi, als edificis amb centraletes programables o amplificadors monocanal caldrà que l’’administrador de la finca o el president de la comunitat de veïns es posi en contacte amb l’empresa instal·ladora de l’antena perquè faci l’adaptació corresponent. Després, cada veí haurà de resintonitzar els canals amb el comandament del televisor. Durant el canvi de freqüències de TDT, amb la finalitat de facilitar la transició i minimitzar l’impacte per a la ciutadania, les cadenes de televisió emetran simultàniament a través de les freqüències nova i antiga abans d’apagar la vella. L’emissió simultània durarà sis mesos en la majoria de municipis i, en els que sigui més ràpida, tres.

Summary: TV3 garantirà la continuïtat d’emissions a Catalunya Nord malgrat la reordenació de freqüències


Havíem d’haver fet aquesta entrevista en vídeo. Perquè l’hauríeu de veure com explica això que explica i com riu i com canvia la cara i el to de veu quan parla de tot això que parla. I com riu. Encara que diu que s’ho ha passat malament escrivint. Que ha patit i ha plorat. I s’ha angoixat acompanyada d’aquests personatges mesos i mesos. Però ara riu molt. Ens diu que ‘escriure és una mica una bogeria’. Parlem de Núria Cadenes (@ncadenes) i la seva nova novel·la ‘Tota la veritat’ (la Magrana, 2016). Va rebre el VII Premi Crims de Tinta. Sí, és la seva primera novel·la negra i ja fa cim. Havia fet una breu incursió en el gènere amb un conte al recull ‘Elles també maten’ (Llibres del Delicte, 2014). ‘Tota la veritat’ no és una novel·la de gènere i prou. No tracta tan sols d’un crim. És un retrat de les violències –moltes i molt diferents– amb què convivim. És un racó, Dolmeriu, on els personatges llisquen a poc a poc pendent avall. És un relat ple de personatges ben reals que no poden aguantar la mirada davant el mirall. I també, com no pot ser altrament, una dosi de crítica social i molt humana. Un mosaic que el lector anirà construint peça per peça a mesura que s’endinsi en aquest pou de bona llengua. —’Aquí hi ha més porqueria que al pal d’un galliner.’ És una frase de la novel·la. És un resum d’allò que has volgut explicar? No som davant un crim per resoldre i prou… —Exacte. Una lectora que ja l’ha llegida em va dir una cosa que em va agradar molt. A vegades no ets conscient d’allò que has transmès fins que algú no t’ho diu. Va dir: ‘Hi ha un mort que és evident des de la primera pàgina i que travessa tota la novel·la, però al final el mort no és el cadàver sinó tots nosaltres.’ Potser aquesta és la idea. Aquest anar-se podrint sense saber-ho i anar vivint com si no passés res. I amagar la porqueria sota la catifa. O, més que sota la catifa, tinc la sensació que és com una pàtina de suor i de brutícia, de llim, sobre la qual rellisquem. A vegades, individualment i col·lectivament, vivim sobre certa porqueria que no és agradable de veure. Però no vol dir que no s’hagi de mirar. I sí: hi ha més merda que al pal d’un galliner. Volia posar aquesta frase a la coberta posterior del llibre. Però em van dir que potser no seria adequat. —Contraproduent… — —Hi dibuixes aquella gent que és incapaç d’aguantar la mirada. —D’això me’n vaig adonar quan l’havia acabada. Hi ha força miralls. Gent que es mira i se sorprèn de la cara que fa. Però no tant per una qüestió física, sinó com un reflex d’allò amb què s’ha convertit. Aquesta degradació física que s’associa a allò amb què hom s’ha convertit. Hi ha persones que surten de casa i no es volen mirar al mirall. Un dels rerefons de la història és aquest: anar vivint i aconseguir de ser capaços d’aguantar la mirada quan ens mirem al mirall. Quan no ho pots fer o allò que veus no t’agrada, és el moment de seure una estona i pensar què en fem, de la nostra vida. A ‘Tota la veritat’, els personatges no se l’aguanten gaire, la mirada. Em sembla. Al final no sé si se’n salva cap. —És una novel·la amb un crim, però la mort d’aquesta persona és segurament la cosa menys violenta de totes. No parles d’un món tranquil que de cop es trasbalsa, sinó d’un món trasbalsat on la mort pot ser un punt de serenor. —La idea és aquesta. Sí. La mort fa que pugin a Dolmeriu —’aquest puto poble ple de pols’— tot de mitjans de comunicació per explicar les galindainetes que envolten la mort d’aquest individu sense tenir cap interès per allò que passa al poble. Hi passen coses bèsties. Passen a Dolmeriu, però passen arreu. No és que Dolmeriu concentri totes les essències de la maldat. Justament són situacions massa quotidianes. Això és el fet més inquietant. Els prostíbuls són a les nostres carreteres. I no ens importa un rave en quines condicions tenen tancades les dones. Com les fan viure. No ens interessen les seves vides. No les volem veure. —És aquella violència del ‘què hi farem’, tal com l’anomenes tu. —Sí. Del què hi farem. Són coses que no criden l’atenció i, per tant, no generen necessitat d’acció. No ens sentim malament de no actuar. No hi estem pas obligats. Hi passem els ulls sense mirar-ho. Ara deia això del prostíbul, però hi ha moltes històries de violència quotidiana que trobem normal. Per poc que esgratinyis al teu voltant, segur que en trobes. Coses que t’han explicat, que has sentit, que has vist… I no en fem història d’això. En canvi, ens deixem sotragar pels casos especialment truculents. Els mitjans hi paren atenció i aleshores tot són cops al pit i ‘oh, oh, oh!’ Fotografia: Josep Casulleras Nualart. —Hi ha una violència espectacular que surt al telenotícies, però hi ha també una violència quotidiana que hem acceptat com una cosa normal… —Sí. Hauríem de fer-nos-ho mirar. La recerca d’un psicòpata –hi ha deu mil històries sobre un assassí que talla el dit petit del peu i el penja a la finestra – m’interessa entre poc i gens. M’interessen més les novel·les que et retraten i et deixen angoixat pensant ‘com som’ o ‘com sóc’. Per això, Dolmeriu és un poble inventat, però és un poble d’aquí. Escric sobre allò que conec. —És una història amb moltes veus. Molts personatges que construeixen el relat amb les seves aportacions breus. Molts personatges en tan sols 170 pàgines. Com t’ho has fet? —La idea és la condensació. M’agrada molt la narració curta. Molt. Llegir-ne i escriure’n. Fa un temps parlava de literatura amb en Ferran Torrent. Jo li deia que fes contes, perquè m’agrada el seu tremp literari. Em deia: ‘No! Jo no faig contes. Per escriure un conte, necessites tot un univers. I un cop tens aquest univers, més val aprofitar-lo i fer una novel·la’ . I és cert. Necessites tot l’univers encara que no l’escriguis. Encara que tan sols es vegi un petit detall d’aquell univers. Hi ha de ser. És una reflexió molt interessant. I demostra que quan fas una narració curta o una d’aquestes vinyetes que conformen la meva novel·la, hi ha molt més d’allò que queda escrit. Cada personatge, encara que surti tan sols tres o quatre vegades, existeix i té la seva vida abans i després de sortir en aquesta novel·la. Si hi és, aquest univers, quedarà reflectit encara que quedin escrites quatre línies. —Puc demanar un secret? Quan escrius aquesta novel·la, què tens primer, els personatges o el crim i la trama? —Mmmm… . Em fas barrinar. Perquè diria que ha estat un procés que ha anat alhora. En realitat, el primer que tenia era Dolmeriu. —Com si el poble fos un personatge… —Sí. I els personatges que el fan. Fins i tot, penso que… Sí. Dolmeriu. És Dolmeriu. Després necessites un eix –encara que sigui una excusa– que justifiqui aquests tres dies que passaràs a Dolmeriu. I aquest és en Robert Mascaró, allà mort. Els personatges són el fil que ho traven tot. Fan acte de presència d’una manera orgànica. Hi ha qui no pot començar a escriure sense tenir decidits el principi i el final, i tot allò que passarà. Jo ho he intentat en alguna ocasió, però no hi ha manera. Els vaig escrivint i no es deixen. Prenen vida pròpia, els personatges. Se me’n van cap a una altra banda. La Verònica Vilamitjana em queia millor al començament que al final. Però és qui és. I em fa una mica de ràbia que sigui així. I li deia: ‘Noia! Espavila’t!’ No es deixen. Fan patir i sovint intento que siguin més bones persones. Però m’agrada que tinguin vida i caràcter. Què hi farem! —La teva llengua és molt rica. I en aquest cas, fer una novel·la negra no t’ha frenat. Al contrari. T’has divertit estirant la llengua i fent-la actuar. N’ets conscient? —Jo escric per explicar històries, però sobretot escric per la llengua. És una necessitat de llengua. És un impuls de llengua, més que no una necessitat. I no ho puc destriar de l’experiència literària. No ho puc fer de cap més manera. M’agrada el català. I m’agrada com pots teixir-lo amb la seva musicalitat, o la diversitat semàntica. O fent jocs… La llengua és molt plàstica i m’agrada treballar-la. És un plaer fer-ho. No concebo l’escriptura d’una manera més àtona. No em sortiria. Una novel·la és també la seva forma, els personatges, el relat… però també és la llengua que utilitzes. —És un plaer llegir quan la llengua és bona. —És que de vegades un mot justifica una vinyeta. O això que va passar amb ‘embotinyat’. És un mot que a casa el meu pare defensa que s’ha dit sempre. Jo no me l’he inventat. El donava per existent. Quan el vaig intentar treure de la novel·la (pactant amb la correctora algunes alternatives), després el trobava a faltar. Era com si li hagués fet una mala passada. Era com si ‘embotinyat’ plorés en un racó cada vegada que llegia la paraula que l’havia substituït. L’hi havia de posar. Hi ha mots que els acabes gairebé personificant. També amb el mot ‘cóm’. A mi m’agrada posar-los. M’agrada que l’Antònia, quan té tota aquesta gent que ha vingut de fora al seu hostal i li demanen si no té tofu i que els tregui els ravenets perquè piquen…, els ofereixi aigua en un cóm. Un cóm és per a l’aviram. I li responen: ‘Guai.’ No saben què els diu. Pensen que és una cosa rústica i els fa gràcia. Però ella els ha clavat una bona patacada . Hi ha molta mala llet de l’Antònia en aquesta frase, però els altres són com peixets de colors en un parc temàtic. —T’has divertit escrivint sobre un crim! No pares de riure! —Sí, però també he patit molt. Hi ha moments que he plorat. Sobretot quan escrivia la part final. Hi ha alguna escena que és difícil i personatges que fan molta ràbia. Ara fa poc escrivia un conte amb uns personatges horribles. Mentre escrivia, matant periquitos —coses que passen—, estava angoixada i li demanava ‘per què ho fas?’ a ella. ‘Com és que ets tan malparida?’ Però després pensava què feia jo escrivint allò… i patint d’aquella manera. No té gens de sentit. Però no ho pots evitar. Amb la novel·la passava exactament igual. M’ho passava bé, però també patia. És una muntanya russa. Fotografia: Josep Casulleras Nualart —És una immersió total. Un buidatge emocional complet. —Sí. Per exemple, no sé com vaig anar a parar a Schönberg, als quartets de corda. I me’ls posava per escriure. Va arribar un moment que ja no podia escriure si no em posava els auriculars i els escoltava. Té passatges prou corprenedors. Ara, quan llegeixo algun tros de la novel·la, sento Schönberg. I, és clar, això no li passa a ningú més. Però la novel·la no hauria estat igual sense aquesta música. Per això, ‘Schönberg’ és una de les últimes paraules que surten al llibre. Escrivint, et diverteixes perquè abans has patit. I pateixes perquè saps que et pots divertir. Escriure és una mica una bogeria. Pensa que durant un any i mig vas pel món acompanyada d’uns personatges una mica estranys. —Ara és l’hora d’una història d’amor, una història romàntica, doncs. — Per tenir una companyia més positiva, oi? Sí, però no crec que em surti. Bé, no se sap mai. —També has aprofitat la novel·la per repassar periodistes, policies, homes de negocis, advocats… Estem tan malament? —Home, tu els coneixes els periodistes, oi?  En saps alguna cosa, no? —Jo no parlaré. L’autora ets tu. —Bé… però tampoc no se salven els lampistes en aquesta novel·la. Ni ningú. És un panorama d’humanitats. No vull dir que… Però no. Els periodistes no hi queden gaire bé. I jo n’he fet, de periodista. Per tant, tampoc no hi quedo gaire bé. Però no hi explico coses que no siguin reals. Encara que també cal deixar clar que una novel·la tan sols explica una mirada. Un fragment. Un costat. No és cap llibre de tesi, aquest. No és cap tesi sobre el món del periodisme. No ho pretenc. Tan sols unes situacions que passen durant tres dies en un lloc concret i amb uns personatges concrets. El periodista, l’R. R., en les primeres versions que vaig fer quedava molt més bé que no ha quedat al final. Tots els personatges tenen la seva evolució. M’agradava que algú quedés salvat d’aquell món. Però no. Per què ell havia de ser millor que els altres? —’Sense ser-ne conscients, ens llaurem la pròpia infelicitat.’ Ho vas dir en la presentació del llibre per explicar els personatges de ‘Tota la veritat’. —Podríem prendre camins que ens omplirien més. Ens compliquem la vida. A vegades hi ha gent que és com és. Que són així. Però hi ha gent que hauria pogut ser diferent. Que tenia aspiracions d’una vida més plena. I, per comoditat, s’han deixat portar. Han relliscat damunt d’aquell llim que dèiem al principi. I quan s’aturen i miren enrere, troben un buit esfereïdor. —Un buit, anant molt bé. —Exacte. Sí. Anant molt bé.  —El lector d’aquesta novel·la no ho té fàcil. No li ho has posat fàcil. No ho dic per dissuadir ningú, al contrari. Sembla que exigeixis un lector actiu. El de ‘Tota la veritat’ és un lector-teixidor. —És exactament així. No pretenc explicar-ho tot. L’únic que hi ha de tota la veritat és el títol. I és un joc. Perquè tota la veritat no hi és. Ni a la novel·la ni enlloc. Sí que pretenc crear la complicitat amb el lector perquè a mi m’agrada que em tractin pensant que sóc més o menys intel·ligent. Fins i tot m’agrada que em tractin com a més intel·ligent que no sóc. Això t’estimula. M’agrada que completin l’obra. Que en treguin la seves conclusions. I això passa. L’altre dia una lectora em va explicar la seva versió de la novel·la. Em va deixar meravellada. I li vaig dir: ‘Torna-ho a repetir, que ho vull enregistrar! Perquè el llibre és això que dius tu! Jo no ho havia sabut dir així.’ Aquesta lectora va condensar què era aquest llibre en un paràgraf. Ho va explicar millor que jo. Jo aspiro a lectors així. I n’hi ha un fum. N’hi ha un fum, de lectors així. Ací podeu veure Núria Cadenes llegint un fragment de la novel·la seleccionat per ella:

Summary: Núria Cadenes: ‘He patit molt escrivint la novel·la… i he plorat’


És, probablement, una de les novel·les de l’estiu. La reconeguda escriptora xilena Isabel Allende (Lima, 1942) va publicar el maig passat el seu últim llibre, Largo pétalo de mar, cridat a ser un supervendes, com la majoria de textos seus. És ben probable, doncs, que molts de vosaltres l’hàgiu seleccionat com a lectura d’aquestes vacances. Agafant per al títol una metàfora del gran poeta Pablo Neruda per a descriure el seu Xile natal, l’autora hi aborda per primera vegada la presència catalana en aquest llarg i estret país sud-americà, sobretot destacada arran de l’arribada, el setembre de 1939, del vaixell Winnipeg, noliejat pel mateix Neruda des de París i carregat amb dos milers llargs de republicans catalans i espanyols. A Largo pétalo de mar, el protagonista principal és Víctor Dalmau, a qui l’escriptora fa dir a l’últim capítol: ‘En el meu cas, si faig comptes, veig que la meva vida està marcada per la Guerra Civil en la meva joventut i després pel cop militar , pels camps de concentració i els exilis. No vaig escollir res de tot allò, simplement em va tocar.’ Tant aquest resum vital com el nom del protagonista principal ens remeten a l’osonenc Víctor Pey, a qui de fet Allende dedica el llibre sense amagar-se’n. Com confessa a l’epíleg ella mateixa, gràcies a l’amistat i a les entrevistes a l’exili veneçolà amb aquest enginyer català –fill d’un sacerdot anticlerical de Sant Vicenç de Torelló i d’una val·lisoletana–, ella va tenir el primer contacte aproundit amb les vicissituds de milers de republicans a Xile i amb la vida de l’activa i potent comunitat catalana al seu país d’origen. Així, doncs, aquest previsible nou best-seller és, en el fons, un viu i profund homenatge a un personatge de novel·la que va viure intensament fins a cent tres anys i va sobreviure a un doble exili: el 1939, fugint del cop d’estat de Francisco Franco, cap a Xile; i el 1973, fugint del cop d’estat d’Augusto Pinochet, cap a Veneçuela. Alerta, espòiler! Si llegiu l’obituari que li va dedicar el diari ‘El 9 Nou’ el 15 de desembre de 2017, en ocasió de la seva mort a Santiago de Xile, trobareu condensats els ingredients essencials de l’última novel·la de la néta de Salvador Allende… amic personal de Pey. I una mica més: Als anys seixanta, ja plenament establert a Xile com a enginyer, Víctor Pey va comprar el diari amb més tiratge i influència del país, Clarín, editat des de 1954, i el va enfocar cap a l’esquerra. Amb l’arribada de Salvador Allende al poder, el 1970, no és estrany que el rotatiu passés a ser considerat el portaveu oficiós del seu govern. I per això mateix el dia del cop d’estat feixista, l’11 de setembre de 1973, com solia recordar Pey, els militars primer van anar al Clarín i després al palau de La Moneda. Allende va ser assassinat; Pey va haver d’emprendre per segona vegada l’exili; i Pinochet li va confiscar el diari, que la família i l’advocat valencià Joan Garcés encara treballen per recuperar. · Què és Com a casa? · Tots els articles · Suggeriments per a la secció: marti.crespo@partal.cat

Summary: Víctor Pey, una vida de novel·la


Tres comandaments de la policia espanyola que van dirigir les actuacions del Primer d’Octubre al col·legi electoral de l’avinguda del Segre de Lleida, a la seu del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies, han negat que els seus subordinats agredissin ningú. Tots tres han declarat per videoconferència des de Ceuta al jutjat d’instrucció 4 de Lleida que porta el cas. L’Associació d’Advocacia per la Democràcia, considera que en les seves declaracions s’han contradit i recorda que aquell primer d’octubre de 2017 es van registrar en aquell col·legi una quarantena de ferits per cops als braços, al cap i a les costelles i atacs d’angoixa. Fins i tot també hi va haver un ferit amb una espatlla dislocada, que va ser trasllat a l’hospital en ambulància. Els investigats han respost les preguntes de la seva defensa, representada per l’Advocada de l’Estat, i també les efectuades per l’acusació, l’Associació d’Advocacia per la Democràcia. No han pogut respondre però les de la fiscalia, ja que no s’hi ha presentat ningú del ministeri públic. Durant la seva declaració, tal com expliquen des d’Advocacia per la Democràcia, han reconegut sorpresa pel tipus de persones, majoritàriament gent gran, que van trobar congregades a l’entrada del col·legi. Han manifestat que les van tractar ‘amb delicades'” i que van intentar una mediació. Han assegurat que en alguns casos les persones ‘es llençaven pel terra’ i han negat que els seus subordinats haguessin fet servir la força bruta sense previ avís. Així mateix han negat haver fet servir els escuts i els protectors dels braços per colpejar les persones en la meitat superior del cos ni haver estirat dels cabells a les dones o agafat pel coll i per la roba, esquinçant-la, als homes. Des de l’Associació, però, asseguren que els agents han incorregut en algunes ‘contradiccions flagrants’ entre els dos policies que declaraven des del jutjat de Ceuta respecte al que ho feia des d’una comissaria de Ceuta. Per altra banda, l’associació ha lamentat l’absència de la fiscalia, una absència, diuen, que concorda amb l’actuació que fins al moment ha tingut el Ministeri Fiscal en aquesta querella col·lectiva d’una trentena de lleidatans ferits en el col·legi electoral esmentat, ‘on a tothora ha fet costat als investigats adherint-se a la seva defensa tècnica exercida per l’Advocacia de l’Estat i no a les víctimes denunciants’. Malgrat tot, asseguren, l’entitat valora positivament el darrer impuls donat a la causa per part del nou jutge instructor -el tercer en fer-se càrrec d’aquesta causa- que segueix duent a terme diligències de prova a l’efecte d’investigar els fets denunciats.

Summary: Tres comandaments policíacs de l’1-O a Lleida neguen les agressions contra els votants


La Guàrdia Civil ha engegat aquest matí una operació contra el tràfic de drogues a Mallorca, on s’han practicat una trentena de registres domiciliaris en diversos punts de l’illa, que s’estén a més a les demarcacions de Lleida, Barcelona i Osca. Segons que ha informat un portaveu del cos policíac, a Mallorca s’han realitzat registres en els municipis d’Andratx, Inca, Muro, Santa Margalida, La Pobla i Llucmajor. El desplegament té per objectiu ‘la neutralització d’un grup criminal dedicat al tràfic de drogues’, han indicat les mateixes fonts. La intervenció està emparada per una investigació judicial sobre la qual hi ha decretada secret de sumari.

Summary: Macrooperatiu contra el tràfic de drogues a Mallorca, el Principat i Osca


Amb l’escalfament de la temperatura mundial accelerat i confirmat, els efectes del canvi climàtic són ben visibles diàriament en molts racons del planeta. Això es pot comprovar de manera ben fàcil i gràfica en el compte d’Instagram Everyday Climate Change, mantingut pel fotògraf nord-americà James Whitlow Delano i amb col·laboradors de tots cinc continents. Amb quasi mil imatges acumulades i cinquanta mil seguidors fins ara, l’autor hi selecciona i hi penja fotografies que mostren les causes i els efectes negatius de la pujada de la temperatura mitjana al món, del Sudan Meridional a l’Índia, passant per Itàlia i els EUA. Les fotografies seleccionades per James Whitlow Delano solen incloure explicacions que les contextualitzen i n’indiquen la vinculació amb l’escalfament mundial.

Summary: Everyday Climate Change, el compte d’Instagram que documenta el canvi climàtic


El president dels Estats Units, Donald Trump, ha donat suport a la candidatura de Boris Johnson per a reemplaçar Theresa May com a primer ministre del Regne Unit i ha instat a tots els candidats en una entrevista concedida al diari britànic ‘The Sun’ a que es comprometin a augmentar la despesa pública en defensa. ‘Crec que Boris faria una bona feina. Seria excel·lent’, ha dit Trump sobre l’ex-ministre d’Exteriors i un dels favorits per succeir May com a líder del Partit Conservador. En aquesta mateixa entrevista, Trump ha assenyalat que el ministre de Medi Ambient, Michael Gove, qui ha criticat la seva postura sobre Iran, no ha cercat el seu suport de la mateixa forma que si ho han fet altres líders conservadors. Així mateix, el mandatari nord-americà ha elogiat la proposta del ministre d’Exteriors, Jeremy Hunt, d’augmentar la despesa en defensa. ‘El Regne Unit hauria de poder defensar-se. És un lloc fantàstic i molt especial’, ha destacat després d’explicar que una major inversió pública en matèria de defensa podria impulsar les exportacions d’equip militar nord-americà. Trump va felicitar Johnson en la seva última visita a Gran Bretanya el juliol de 2018 dient que creia que tenia les habilitats necessàries per ser primer ministre. El mandatari nord-americà realitzarà a partir de dilluns una visita d’Estat al Regne Unit en la qual es reunirà amb la reina Isabel II al Palau de Buckingham. El desordre polític en què es troba sumit el Regne Unit es va cobrar la setmana passada el cap de May, que el divendres –un dia després de les eleccions– es va veure forçada a anunciar que deixaria de liderar el Partit Conservador el 7 de juny. A partir de llavors s’obrirà un procés de successió que se saldarà al juliol amb el nomenament d’un nou ‘premier’. En aquest sentit, Trump ha criticat la forma en la qual el Regne Unit ha negociat la seva sortida de la Unió Europea. ‘El Regne Unit ha permès que la Unió Europea tingués totes les cartes’, ha assenyalat.

Summary: Trump dóna suport a la candidatura de Boris Johnson per a reemplaçar Theresa May


Llibres, tradició, música, roses, representacions de la llegenda, fires, accions florals, cinema, cultura alternativa, castells, escriptors internacionals… Sant Jordi és una de les festes més arrelades i participatives del país i, per això, pels volts del 23 d’abril, a tot arreu s’organitzen centenars d’actes. Els més populars són les parades a l’aire lliure que venen llibres i roses. A molts llocs també es fan espectacles per a la mainada, en què s’explica la llegenda i es fan tot d’actes per a reivindicar la llengua i la cultura. Però també hi ha indrets que han sabut donar un toc distintiu a la festa, bé jugant amb elements de la tradició, bé creant actes de bell nou. Us n’oferim una tria: Moros i Cristians. Banyeres de Mariola. Quan es fa? Del 22 al 25 d’abril. Tot i que Sant Jordi i Moros i Cristians són dues idees que s’associen immediatament a Alcoi, per aquestes dates a Banyeres de Mariola també se celebra aquesta festa. Documentada des del segle XVIII, dura tres dies i es compon d’entrades, dianes, alardos i ambaixades. El dia central és el 23 d’abril, quan es fan les desfilades de les esquadres i es treu la imatge de sant Jordi en processó. Pregó de Sant Jordi amb Mia Couto. Barcelona. Quan es fa? Dilluns, 23 d’abril. Des que Barcelona va ser escollida Ciutat de la Literatura per la UNESCO, cada any per Sant Jordi es convida un autor internacional a llegir el pregó de la Lectura. Després de Yasmina Reza, John Banville i Claudio Magris, enguany l’escollit és l’escriptor moçambiquès Mia Couto. Farà el discurs al Saló de Cent de l’Ajuntament de Barcelona en un acte públic i, tot seguit, hi haurà una ballada de sardanes a la plaça de Sant Jaume. Especial Llibres Sant Jordi 2019: més de 300 recomancions Sant Jordi musical. Barcelona. Quan es fa? Dilluns, 23 d’abril. Per Sant Jordi, roses, llibres i música! Amb aquest lema, l’Antiga Fàbrica d’Estrella Damm programa una jornada plena de concerts, del migdia al vespre, i signatures de discs, com ara Oques Grasses, Ramon Mirabet, Lildami, Lax’n’Busto, Obeses, Pavvla i Cesk Freixas. Roses a la façana de la Casa Batlló. Barcelona. Quan es fa? Del 20 al 23 d’abril. Entre tots els edificis de Gaudí, la Casa Batlló és la que té una inspiració més clara en la llegenda de Sant Jordi: el teulat sembla el llom del drac, i la torre, una espasa clavada. A més, per la diada es fa una intervenció artística a la façana que omple el forjat dels balcons de roses vermelles. Off Sant Jordi a l‘Antic Teatre. Barcelona. Quan es fa? Dimarts, 23 d’abril. Ja fa molts anys que aquest equipament barceloní organitza el Sant Jordi més alternatiu de la capital amb taules rodones sobre feminisme, llibertat d’expressió, signatures de llibres, espectacles literaris i un bon reguitzell de tallers per a la mainada. Especial llibres de literatura infantil i juvenil BCN Film Fest. Barcelona. Quan es fa? Del 22 al 30 d’abril. Per Sant Jordi roses, llibres i… també films! La secció oficial d’aquest festival que es fa als cinemes Verdi està formada per divuit films d’arreu, tretze dels quals són estrenes. L’oferta del festival es completa amb diverses taules rodones en què participaran Agustí Villaronga, Manuel Huerga, Neus Ballús i Juan Antonio Bayona. Entre els convidats, també hi ha Jeremy Irons, Mike Leight i Rupert Everett. Llegendes gòtiques al Museu d‘Art de Girona. Girona. Quan es fa? Dilluns, 23 d’abril. El Museu d’Art de Girona té diversos retaules gòtics en què apareix Sant Jordi i s’hi explica la seva llegenda. Per això, cada any per la diada organitza una activitat infantil en què, amb el teatre, contes i les obres del museu, es poden descobrir tots els detalls de la llegenda de Sant Jordi i els seus atributs. La Fogonada. Mataró. Quan es fa? Dimarts, 23 d’abril a partir de les deu del vespre. Mataró és una de les poques ciutats de Catalunya que ha aconseguit de crear una versió pròpia de la festa de Sant Jordi. Cada 23 d’abril al vespre es fa la Fogonada, una particular representació de la llegenda interpretada pel bestiari festiu de la ciutat que barreja el teatre de carrer amb la pólvora. Santa Jordina, una nova heroïna que desafia la tradició Fira del Llibre en Català. Molins de Rei. Quan es fa? Dimarts, 23 d’abril. Per Sant Jordi, a molts pobles del país es venen llibres a l’aire lliure, però el tret distintiu de la fira que es fa a Molins de Rei és que s’especialitza en publicacions en català. Setmana Medieval. Montblanc. Quan es fa? Del 23 d’abril al 5 de maig. Algunes versions de la llegenda de Sant Jordi situen els fets a la vila de Montblanc i, segurament per això, cada any, pels volts de Sant Jordi, s’hi fa la Setmana Medieval. És una festa que dura una setmana llarga, aprofitant el conjunt medieval del poble per recrear la història de Sant Jordi, la princesa i el drac. Festa Major. Sant Jordi Desvalls. Quan es fa? Al voltant del 23 d’abril. Aquest poble del Gironès és un dels pocs del país que té Sant Jordi com a patró. Per això, pels volts de la diada fa festa major. Entre les activitats, destaquen les sardanes, balls de festa major i una baixada d’andròmines. Llibres amb segones i terceres vides. Palma. Quan es fa? Fins al 5 de maig. El Jardí de la Misericòrdia s’omple de llibres de segona mà amb motiu de la Fira del Llibre Antic i d’Ocasió. Un molt bon pretext per a donar una nova oportunitat a un llibre, trobar-hi peces descatalogades i, potser, alguna joia editorial! A més, hi participen llibreries de vell provinents de Mallorca i València. Castells a Tarragona. Tarragona. Quan es fa? Dimarts, 23 d’abril. Per Sant Jordi, les quatre colles castelleres de la ciutat –els Xiquets de Tarragona, la Colla Jove Xiquets de Tarragona, els Xiquets del Serrallo i els Castellers de Sant Pere i Sant Pau– fan una actuació conjunta. També hi haurà parades de roses, llibres i signatures d’autors a la rambla Nova, epicentre del Sant Jordi tarragoní. Revetlla de Sant Jordi a les biblioteques. Diverses biblioteques públiques del Principat. Quan es fa? Durant tot l’abril. Ja fa set anys que les biblioteques se sumen a la festa del llibre organitzant una revetlla dedicada als lectors. Però les condicions excepcionals del calendari obliguen els equipaments a adaptar-s’hi, i en compte de fer la revetlla el 22 d’abril, cada biblioteca tria la data més convenient.

Summary: Què podem fer per Sant Jordi? Catorze activitats a tot el país


L’escriptor Quim Monzó i la lingüista i directora del Grup d’Estudi de Llengües Amenaçades, Carme Junyent, van ser convidats dimarts a RAC1 per parlar de la tendència de desdoblar en masculí i femení: ‘El femení d’un pilot és una pilota i són paraules completament diferents. El gènere no té res a veure amb el sexe i hi ha gent, majoritàriament polítics, que ho tenen molt mal entès.’ Quim Monzó va dir que aquesta tendència era una de les estupideses més grans que s’havien fet en la història lingüística. Carme Junyent va afegir que canviant les paraules no es canviava la realitat de les dones. Junyent ja ho havia explicat amb claredat en aquesta entrevista a VilaWeb: ‘Que s’acabi aquesta comèdia de desdoblar en masculí i femení’. També podeu el seu article recent: ‘Els límits de la incompetència’ Ací podeu escoltar la conversa entre Monzó i Junyent:

Summary: Carme Junyent i Quim Monzó parlen del ‘tots i totes’: ‘Una de les estupideses més grans que s’han fet en la història’


La Universitat Oberta de Catalunya (UOC) investirà el 30 d’octubre a la historiadora feminista anglesa i catedràtica d’Estudis Clàssics de la Universitat de Cambridge Mary Beard com a doctora honoris causa en reconeixement a la seva trajectòria professional. Considerada una de les principals especialistes en la història de l’antiga Roma, serà investida en un acte al Saló de Cent de l’Ajuntament de Barcelona, amb la presència de la batllessa, Ada Colau. Feminista compromesa, és autora de ‘La veu i el poder de les dones’, una obra que mostra com la història ha tractat a les dones i els personatges femenins poderosos d’ençà de la Grècia clàssica. És autora de més d’una quinzena d’obres sobre temàtica clàssica, entre les quals destaquen ‘Pompeia’, ‘SPQR: una història de l’antiga Roma’ i ‘El triomf romà’, entre d’altres.

Summary: La UOC investirà doctora honoris causa a la historiadora Mary Beard


La Botiga de VilaWeb inaugura el seu horari de Nadal, durant el qual obrirà els dissabtes i ampliarà l’horari habitual d’atenció al client. La Botiga de VilaWeb es troba situada a l’edifici de la redacció, al carrer Ferlandina 43 de Barcelona, on trobareu tot de productes de regal, que van des dels llibres a la gastronomia, des d’objectes com rellotges o tèxtil fins a calendaris o joguines. Tots els productes de la Botiga també els podeu comprar directament per internet des d’aquesta pàgina i us els enviarem a casa. L’horari especial de Nadal és el següent: –entre setmana a partir del 21 de desembre l’horari habitual s’amplia i no tanquem al migdia. La Botiga estarà oberta des de les 11.00 fins a les 20.30 hores. -la Botiga obrirà els dissabtes 12 i 19 de desembre i també el dissabte 2 de gener. L’horari dels dissabtes serà de 10.30 a 14.30 i de 16.00 a 20.30. També obrirem diumenge 3 de gener, de 10.30 a 14.30.

Summary: La Botiga de VilaWeb inaugura l’horari de Nadal, obrint també al migdia i els dissabtes


La germana de l’ex-batllessa de València Rita Barberá i esposa de l’advocat José María Corbín, Assumpció Barberà, així com les seves tres filles estan sent investigades pel Jutjat d’Instrucció número 13 de València. La investigació forma part de l’operació pel suposat cobrament de comissions il·legals a contractistes de l’Ajuntament de València en l’etapa de govern del PP. Ahir la policia va detenir José María Corbín, cunyat de Rita Barberá i advocat de l’ex-secretària del grup popular de l’Ajuntament de València Mari Carmen García-Fuster, i el seu soci Diego Elum. Segons que han informat a Efe fonts de la investigació, avui agents de la Unitat Central Operativa (UCO) de la Guàrdia Civil han escorcollat el domicili d’Elum a la urbanització el Tossalet de Xàbia (Marina Alta). A continuació han escorcollat el xalet de Corbín en aquesta mateixa urbanització. Per ara són dotze les persones investigades en aquesta operació, però fonts judicials expliquen que la xifra encara pot créixer. Es desconeix la quantitat de la qual es va poder apropiar Corbín a través de les suposades gestions il·lícites, ja que segons aquestes fonts és aviat per quantificar-la, tot i que diuen que ‘és important’. El suposat cobrament de comissions a contractistes de l’Ajuntament de València (adjudicataris d’obra pública però també d’altres serveis) s’emmarca exclusivament en el període en què Rita Barberá va ser batllessa, segons els investigadors. En les últimes hores els agents de l’UCO han escorcollat, almenys, l’habitatge i el despatx de Corbín, i una altra desena d’empreses implicades. Entre altres empreses, els agents van ser a la Central Operativa de Sanejament, dependent de la Regidoria del Cicle Integral de l’Aigua de l’Ajuntament de València. Entre les últimes actuacions com a advocat de Corbín hi ha la defensa de l’exsecretària del grup popular a l’Ajuntament de València Mari Carmen García-Fuster, processada en el marc d’una investigació per blanqueig de capitals i delicte electoral.

Summary: Investiguen la germana i les nebodes de Rita Barberá per haver demanat comissions


Unes 200 persones s’han concentrat al davant del consolat del Brasil per defensar la integritat de l’Amazones on denuncien que hi ha ‘un incendi provocat per un govern que no creu en el canvi climàtic i que té interessos econòmics en destruir l’Amazones, cosa que suposa un desastre per a tothom’, segons ha explicat Isidre Castanyé, un portaveu dels manifestants. Al crit de ‘Bolsonaro, dimissió‘ durant uns minuts els manifestants han tallat la Diagonal entre la Via Augusta i el Passeig de Gràcia. Extinction Rebellion exigeix ‘que es digui la veritat, que es redueixin les emissions i una democràcia real’. Fotografia: EFE/ Quique GarcíaFotografia: EFE/ Quique GarcíaFotografia: EFE/ Quique GarcíaFotografia: EFE/ Quique GarcíaFotografia: EFE/ Quique GarcíaFotografia: EFE/ Quique GarcíaFotografia: EFE/ Quique GarcíaFotografia: ACN/ Miquel CodolarFotografia: ACN/ Miquel Codolar La concentració també estava convocada per Fridays for future. Els manifestants portaven pintades i pancartes en favor de la conservació de l’Amazones i en contra del govern de Bolsonaro. Han fet diversos parlaments i han cridat a la participació en diverses activitats que duran a terme els pròxims dies. Si bé la concentració d’aquest divendres estava directament relacionada amb l’Amazònia, han difós diverses activitats que duran a terme durant les setmanes vinents. Isidre Castanyé ha explicat que del 20 al 27 l’entitat col·laborarà amb els estudiants amb vaga pel clima. També impulsaran la primera vaga general pel clima del 27 de setembre. I el 7 d’octubre volen fer la ‘segona rebel·lió internacional’. Bolsonaro acusa sense proves les ONG de causar els incendis a l’Amazònia Disfressats de peixos al Museu Marítim Diumenge vinent a dos quarts de cinc de la tarda faran una performance amb disfresses d’animals marins al voltant i dins del Museu Marítim de Barcelona. Volen alertar de la crescuda del nivell del mar a Barcelona. La directora artística d’Extinction Rebellion, Jennifer, ha explicat que l’objectiu d’aquesta ‘protesta pacífica’ és portar una ‘esperança’ vers els ciutadans que pateixen el ‘dol’ de conèixer la situació en què està el clima. ‘L’art ajuda a la gent a tenir esperança i a actuar’, ha reblat.

Summary: FOTOGRAFIES: Tallen la Diagonal de Barcelona en defensa de l’Amazones al crit de ‘Bolsonaro, dimissió’