Alemanya no és tan sols el país més poblat de tota la Unió Europea, amb vuitanta-tres milions d’habitants. També és el cinquè país del món amb més casos de coronavirus 2019. En té, de moment, 35.740, però només s’hi han mort 186 persones. A l’estat espanyol, per exemple, hi ha 47.610 malalts registrats, i els morts ja arriben a 3.434. Traduïm-ho amb percentatges i més exemples. A Itàlia, el 9,5% dels casos positius s’han acabat morint. A Espanya, un 6,8%. A França, que té 13.000 casos menys que Alemanya, un 4,3%. Però a l’estat germànic, la xifra és baixíssima: només un 0,4%, segons les dades de la universitat nord-americana John Hopkins, un dels campus amb estudis en epidemiologia més avançats. Per què? El director del Centre d’Emergències i Alertes Sanitàries espanyol, Fernando Simón, no va saber què dir quan divendres proppassat li van demanar que justifiqués aquesta diferència: ‘No ho puc explicar. Fem un esforç per mirar d’entendre què passa a Alemanya.’ Diversos experts apunten que la principal diferència són els primers passos que va fer Alemanya quan va identificar casos. A còpia de fer molts tests, van poder resseguir de manera efectiva cadenes de contagis i contenir clústers, és a dir, els epicentres de brots. La gràcia és que, a la pràctica, això permet a Alemanya de tenir un paisatge complet de la manera com ha funcionat i funciona l’epidèmia al seu país, molt més que en aquells llocs, com a l’estat espanyol, on ja tan sols es testen les persones amb més símptomes o més vulnerables, i on el sistema, al llindar de col·lapsar-se, s’ha hagut de resignar a haver de fer càlculs per via d’estimacions. Reinhard Busse, cap del departament de gestió sanitària de la Berlin University of Technology diu en declaracions al diari nord-americà Washington Post: ‘Al començament, quan teníem relativament pocs casos, quan va ser el moment de trobar-los i aïllar-los, ho vam fer molt bé: aquesta és la raó principal.’ Però n’hi ha que remarquen que Alemanya no és cap excepció, i que la corba creixerà. Tanmateix, hi ha més factors que hi poden haver contribuït. A Alemanya s’han proveït de més llits i més respiradors artificials les unitats de cures intensives. La població és molt més jove, de mitjana, que no pas a l’estat espanyol o a Itàlia, i la seqüència temporal del brot alemany va començar més de quinze dies després. Tot això hi ha tingut un paper cabdal. Però cap d’aquests factors no hauria estat decisiu sense el primer: fer una grandíssima quantitat de tests ha estat realment la clau. El cas és que, seguint aquesta lògica, i tal com indiquen diversos experts que han parlat amb VilaWeb aquestes darreres setmanes, sembla evident que tot plegat demostra que a Espanya, França o Itàlia hi ha milers de casos sense diagnosticar i, per tant, desenes de cadenes de contagi sense controlar. També ho diu un estudi que ha difós l’epidemiòleg Oriol Mitjà. Alemanya sembla que ha detectat un 69% dels casos. L’estat espanyol, un 5%. Fins ara, Itàlia ha efectuat 40.000 proves cada setmana. Alemanya aviat n’haurà fetes 160.000 també cada setmana. El govern espanyol va dir que havia comprat més de mig milió de tests ràpids per a detectar infeccions, i avui la consellera Vergés ha dit que n’hi ha més de 200.000 pendents d’arribar a Catalunya pròximament. Fins ara, s’han dut a terme unes 625 proves per cada milió d’habitants. A Alemanya se’n poden haver fet, aproximadament, 4.000 per milió. A més, aquí els pacients a qui s’ha fet el test són principalment hospitalitzats, que representen tan sols la meitat dels casos totals a l’estat espanyol. 𝗟𝗮 𝗮𝗹𝘁𝗮 𝘁𝗮𝘀𝗮 𝗱𝗲 𝗹𝗲𝘁𝗮𝗹𝗶𝗱𝗮𝗱 (𝟲%) 𝗲𝘀𝘁𝗶𝗺𝗮𝗱𝗮 𝗽𝗮𝗿𝗮 𝗘𝘀𝗽𝗮𝗻̃𝗮 𝗲𝘀 𝘂𝗻𝗮 𝘀𝗼𝗯𝗿𝗲𝗲𝘀𝘁𝗶𝗺𝗮𝗰𝗶𝗼́𝗻 porque se han diagnósticado sólo una pequeña fracción de los positivos leves. El número de casos (reales) es enorme –más de medio millón–. — Oriol Mitja (@oriolmitja) March 24, 2020 Una de les claus menys esmentades és que la mort per coronavirus arriba força més tard que la infecció. És un procés lent, de més de quinze dies. Quan es va detectar el brot al nord d’Itàlia, els científics creuen que ja era en una fase avançada, i que per això els decessos es van precipitar en poc més d’una setmana. També en aquell moment es van detectar els primers casos alemanys, però es dedueix que el brot feia molt menys que hi havia arribat. Com que Alemanya el va detectar més aviat, va poder actuar més aviat. Això té conseqüències: com que, segons que sembla, la tendència és que els primers infectats, almenys als països europeus, són gent jove, que viatja més, a Alemanya van detectar casos de coronavirus en fase primerenca i en persones que no pertanyien a col·lectius de risc. Per tant, no hi havia hagut prou temps per a contagiar un nombre prou important de persones grans perquè la mortalitat es disparés. A Alemanya, només el 20% dels pacients tenen més de 60 anys; la mitjana hi és de 47. A Itàlia, la mitjana és de 66, i el 58% dels contagiats tenen més de 60 anys.

Summary: Les claus de l’èxit de la recepta alemanya contra la Covid-19


El congrés de l’Índia ha aprovat un projecte de llei del govern per a donar la ciutadania a membres de minories religioses perseguits en els països musulmans veïns. És la primera vegada que el país aprova d’atorgar la nacionalitat sobre la base de la fe. El ministre d’Interior, Amit Shah, va anunciar el mes passat en seu parlamentària que les minories no musulmanes – sikhs, cristians, hindús o budistes, entre d’altres – que han anat al país procedents de Bangla Desh, Pakistan i l’Afganistan rebran la ciutadania índia acord amb aquest projecte de llei. El primer ministre, Narendra Modi, ja ho va voler aprovar ara fa tres anys, però finalment es va retirar la proposta arran les protestes al nord-est de l’estat, una regió amb gran diversitat ètnica i religiosa, així com pel fet que el seu soci menor li retirés el suport parlamentari. Els crítics han advertit que es tracta d’una llei anti-musulmana i algunes formacions ja han avançat que s’oposaran a l’aprovació a la cambra alta. El partit de Modi, el BJP, té majoria absolta a la cambra baixa però haurà de cercar consensos a la cambra alta, on també ha d’obtenir majoria perquè la llei sigui definitivament aprovada. L’Índia divideix el Caixmir en dos territoris federals per a augmentar el control sobre la regió

Summary: El congrés de l’Índia aprova una polèmica llei per atorgar la nacionalitat basant-se en la religió


El jutge de l’Audiència espanyola, José de la Mata ha citat a declarar el deu de febrer vinent a l’ex-president de la Generalitat, Jordi Pujol, i la seva dona Marta Ferrusola. Tots dos hauran de declarar davant el jutge acusats d’un delicte de blanqueig de capitals. De la Mata ha assumit la competència del cas que fins ara portava el jutjat d’instrucció número 31 de Barcelona. L’endemà, l’onze de febrer, el magistrat de l’Audiència espanyola també ha citat a declarar el fill gran dels Pujol, Jordi Pujol Ferrusola, a petició pròpia.

Summary: L’Audiència espanyola cita a declarar com a encausats Jordi Pujol i Marta Ferrusola


Després del seguiment multitudinari de les protestes dels dos últims Vuit de Març, enguany els col·lectius feministes dels Països Catalans tornen a preparar una jornada reivindicativa que inclou convocatòries de vaga laboral feminista, com s’havia fet el 2019 i el 2018. El 8 de març serà diumenge i això ha suscitat un cert debat dins el moviment i els sindicats. S’havien proposat opcions diverses: fer vaga el dia 8 encara que sigui diumenge, fer-ne el 8 i el 9, i no fer-ne. De moment, la majoria de sindicats que han convocat la vaga l’han convocada només per al 8 de març. De totes maneres, la vaga feminista no és únicament laboral, també és de cures i de consum, i el moviment feminista i els sindicats conviden a fer-les. Tot i que previsiblement la vaga enguany no tindrà tant seguiment, es preveu que les mobilitzacions al carrer seran molt potents, precisament perquè en la major part de sectors el diumenge és festiu. Els sindicats majoritaris no convocaran la vaga CCOO i UGT ja es van desmarcar dels altres sindicats en anys anteriors i van convocar aturades parcials de dues hores per torn i no pas una vaga d’un dia sencer. Però l’any passat UGT va registrar una convocatòria de dues hores per torn, amb cobertura de 24 hores. Enguany, ambdós sindicats ha decidit de no convocar vaga ni el 8 ni el 9 de març. S’ha refusat de fer vaga el dia 8 perquè, essent diumenge, s’hi adheririen molts menys treballadors, i també el dia 9 i prou, perquè el moviment feminista ha acabat descartant aquesta data. Representants de la secció de Dona i Igualtat de l’UGT expliquen que commemorar un dia internacional com aquest fora de la data corresponent no té trellat, perquè restaria força a la reivindicació. Així mateix, sostenir una vaga de dos dies seria encara més complicat, i per això de moment cap sindicat no ha donat suport a aquesta opció. Els vuit indicadors que mostren la desigualtat entre homes i dones CCOO i UGT, doncs, diuen que s’estimen més centrar els esforços a fer que les mobilitzacions del dia 8 siguin un èxit i a portar les reivindicacions feministes a l’àmbit laboral amb estratègies diferents, com ara assemblees o actes de protesta. CCOO farà accions sostingudes durant més de dues setmanes, fins el 8 de març. UGT també organitzarà actes, mobilitzacions i assemblees i la secció d’Igualtat recorda que la vaga és també de consum i de cures, dues reivindicacions a què donen suport com a sindicat. Convocatòries que varien segons el territori i el sindicat CCOO i UGT no són els únics sindicats que no convocaran la vaga. Tampoc no ho farà la CNT. Fonts d’aquest sindicat expliquen que el baix seguiment que tindria una vaga un diumenge la desvaloraria com a eina de lluita. Sí que l’han convocada i hi donen suport sindicats com ara la Intersindical-CSC, la IAC, l’STEI Intersindical o el Sindicat COS. La Intersindical Valenciana i alguns altres sindicats han decidit de convocar la vaga només en algunes comarques, concretament al Comtat, l’Alcoià, la Marina Alta, la Marina Baixa, l’Alt Vinalopó, el Vinalopó Mitjà, el Baix Vinalopó, l’Alacantí i el Baix Segura. La CGT sí que ha registrat el pre-avís de vaga al Principat, però l’ha descartada al País Valencià i les Illes. En tots els casos els sindicats donaran suport a les mobilitzacions. Vaga d’estudiants el 6 de març Els sindicats del món de l’ensenyament, com USTEC·STEs i el SEPC, també donen suport a la vaga, per bé que no s’alterarà el funcionament d’escoles, instituts i universitats perquè no s’ha convocat vaga entre setmana. Sí que ha convocat vaga entre setmana, pel 6 de març, el Sindicat d’Estudiants de Catalunya. Quinze sèries feministes per a veure aquest març Què denuncia la vaga del 8-M? El Dia Internacional de les Dones es denuncien la violència, els desavantatges i les discriminacions de què són objecte les dones pel fet de ser dones. Les reivindicacions, per tant, són variades, per bé que el 8 de març –tradicionalment reconegut com el Dia Internacional de la Dona Treballadora– i la vaga laboral en si posen èmfasi en les reivindicacions relacionades amb el treball. A banda l’escletxa salarial entre homes i dones, també es denunciarà la feminització de la pobresa, el fet que les feines més mal regulades i més mal remunerades recaiguin en les dones i la doble jornada laboral –entre la feina fora de casa i la de casa– que moltes es troben obligades a fer. Per això el moviment feminista exigeix que el temps destinat a les cures sigui reconegut en el càlcul de les pensions. Més enllà de les reivindicacions laborals, el 8 de març també servirà per a denunciar la violència masclista en totes les formes. Els col·lectius feministes exigeixen més recursos per a combatre-la, lleis que ataquin totes les formes de violència contra les dones, formació obligatòria en perspectiva de gènere al poder judicial, en els cossos i forces de seguretat i a les administracions i mesures per a eradicar tota mena de violència sexual, també l’assetjament sexual a la feina. De Rosie the Riveter al Pussyhat: la història gràfica del feminisme A l’ensenyament, el moviment feminista reivindica la coeducació, exigeix que no es facin invisibles les dones a les aules ni als llibres de text i demana una millora de l’educació afectivo-sexual en els més joves. Com l’any passat, el Vuit de Març d’enguany tindrà un caràcter interseccional i antiracista, que reconeix els drets de les dones immigrants i racialitzades, doblement afectades en àmbits com el laboral. Per això el moviment feminista també demana la derogació de la llei d’estrangeria, el tancament immediat dels centres d’internament d’estrangers (CIE) i l’assumpció de responsabilitats dels estats pel que fa a la crisi dels refugiats. L’empresa pot prendre mesures contra les treballadores que facin vaga? Com que la vaga serà convocada pels sindicats, és completament legal i registrada, com qualsevol altra. Tindrà repercussions en el sou segons les hores de vaga, però les empreses no poden acomiadar les treballadores ni aplicar-los cap mesura disciplinària pel fet d’haver-hi participat ni poden exigir-los que avisin amb antelació. Vaga del consum Pot semblar que el consum no té cap relació amb l’opressió de les dones, però va estretament vinculat amb les feines de casa i per això és un dels àmbits que es tindran en compte el 8 de març. Les dones són les responsables majoritàries del consum quotidià: de comprar el menjar i els productes de neteja. Es calcula que el 61,47% dels desplaçaments per a acomplir aquestes tasques el fan les dones. Per tant, aturar el consum és una altra manera de reivindicar aquesta feina invisible. Els col·lectius feministes, doncs, cada 8 de març insten a comprar tan sols allò que sigui necessari durant el dia o, si pot ser, no comprar res. Vaga de cures Els col·lectius feministes i els sindicats també animen les dones a desentendre’s de les feines de casa i de les feines relacionades amb la cura dels familiars el 8 de març. Malgrat que en molts casos és difícil, animen a deixar, tant com sigui possible, totes aquestes tasques als familiars propers. I si sóc home, què? Tot i que serà una vaga de dones que serveix per a reivindicar-ne els drets i palesar-ne la feina, els homes també podran donar-hi suport. Com que és previst que les dones que donin suport a la vaga facin una aturada, els homes que vulguin defensar-la podran cobrir-les en l’entorn laboral i estudiantil, tenir cura dels familiars i assistir a les mobilitzacions. Legalment, els homes poden fer vaga. Tanmateix, els col·lectius feministes alerten que si també la segueixen perd una part del sentit: poder comprovar com es paralitza el món quan les dones s’aturen. Principals concentracions Encara no se sap ni l’hora ni el lloc de totes les mobilitzacions a les ciutats del país, però ja s’han fet públiques les primeres convocatòries. Barcelona: piquet central a les 07.30 a Diagonal amb Passeig de Gràcia i concentració a la plaça de la Universitat a les 17.00 València: IES Lluís Vives, 18.00 Girona: plaça de l’U d’octubre, 18.00 Lleida: plaça 8 de març, 18.30 Tortosa: plaça de Barcelona, 12.00 Tarragona: plaça Imperial Tarraco, 17.30 Palma: plaça d’Espanya, 12.00 Alacant: plaça de la Porta de Sant Francesc, 11.00 Castelló: plaça de Maria Agustina, 18.00 Elx: plaça Els Algeps, 11.30 Santa Perpètua de la Moguda: Parc Central, 12.30 Santa Coloma de Gramenet: plaça de la Vila, 12.00 Escaldes-Engordany: plaça Coprínceps, 17.00 Perpinyà: plaça de la República, 16.00 (manifestació i flash mob) Eivissa: parc de la Pau, 18.00 Ontinyent: plaça de la Concepció, 18.30 Maó: plaça de la Constitució, 18.00 Alzira: plaça Major, 11:30 Manresa: Ben Plantada, 18:30 Badalona: plaça de la Vila, 17:30 Marxes nocturnes Barcelona: sortida metro Trinitat Nova, 20.00 Girona: edifici de Correus, 23.30 Esparraguera: plaça de la Unió, 20.00 Rubí: (no mixta) plaça Nova, 20.00 Mataró: davant l’ajuntament, 21:30 Guissona: plaça de la Plana, 19.00 La Garriga: (timbalada) pista número 1 de la Garriga, 20:30 Sant Cugat del Vallès: (no mixta) Rubí, 20.00 La Seu d’Urgell: Pl. Monges, 19.30 Altres actes Barcelona: concentració de dones periodistes a les 12.00 a Jardinets de Gràcia i conferències ‘WOW‘ –‘Women of Wonderland’– al CCCB a partir de les 08.40. Girona: taller d’autodefensa feminista i xerrada ‘Lluites col·lectives als sectors de cures’ a les 12.00 a l’ateneu Salvadora Català i performança ‘Un violador en el teu camí’ a les 16.30 a la plaça 1 d’octubre. València: performança ‘Un violador en el teu camí’ a les 12.00 a la plaça de la Mare de Déu. Tarragona: taller d’autodefensa feminista i projecció de ‘Tàrraco violeta’ a la seu de l’ANC. Tot a partir de les 11.00.

Summary: Vaga feminista: tota la informació sobre el 8 de març


Aquest dissabte comença l’any 4718 segons el calendari tradicional xinès, corresponent a l’any de la Rata de Metall. L’arribada de l’Any Nou Xinès és un esdeveniment molt important per a la comunitat xinesa de tot el món. Per això, no és estrany que als Països Catalans s’organitzin diverses desfilades per a donar la benvinguda al nou any. Les més importants seran aquest cap de setmana, a València i Manresa, i el vinent, a Barcelona. A València, per novè any consecutiu, aquest dissabte s’hi fa la desfilada de l’Any Nou Xinès. La comunitat xinesa de València omplirà de música i llum els carrers del centre de la ciutat. La desfilada començarà al carrer de Pelai i continuarà pels de Xàtiva i Marqués de Sotelo fins a la plaça de l’Ajuntament. L’any passat, més de 20.000 persones es van acostar al centre per veure l’espectacle. Aquesta no és l’única activitat que ha organitzat l’Institut Confuci de la Universitat de València. La plaça de l’Ajuntament acollirà durant tot el dia concerts, balls tradicionals xinesos, classes de taitxí i kungfu, demostracions de cal·ligrafia xina, a més de degustacions de te tradicional i plats típics. Diumenge serà el torn de Manresa. L’Associació xinesa de la Catalunya Central ha organitzat, amb el suport de l’ajuntament, tot d’activitats per a donar la benvinguda al nou any. La festa començarà a la una amb una desfilada que anirà de la plaça de Sant Domènec fins a la plana de l’Om, passant per la Muralla de Sant Domènec, la plaça d’Europa i la plaça Major. A les tres de la tarda, a la Sala dels Carlins es farà un espectacle amb danses i òperes típiques de la cultura xinesa. A Barcelona, la celebració es farà esperar uns dies més. Serà l’1 de febrer al passeig de Lluís Companys. Els organitzadors, entre els quals la Fundació Institut Confuci de Barcelona i la Casa Àsia, han programat un seguit d’activitats lúdiques, festives i culturals que es faran al voltant de l’Arc del Triomf. La festa començarà a les 11.30 amb una desfilada amb dracs xinesos i catalans, i continuarà fins a les 20.00 amb diversos espectacles i mostres culturals i gastronòmiques xineses.

Summary: València, Manresa i Barcelona celebren l’arribada de l’Any Nou Xinès


El president de la Generalitat, Artur Mas, ha pronunciat avui el missatge institucional de Cap d’Any. S’ha referit a la situació actual dient: ‘Els representants elegits el 27 de setembre han d’assumir la responsabilitat de dirigir les institucions públiques en anys de gran complexitat i de reptes majúsculs.’ Ha afegit que aquesta responsabilitat no es podia defugir ‘un cop has passat per les urnes i has rebut el mandat democràtic de la població’. També ha destacat el ‘camí extraordinari’ que havia recorregut el país aquest últim any, quan ‘el projecte nacional i el projecte social s’han donat la mà i caminen junts en la voluntat i la il·lusió de fer de Catalunya un gran país; és a dir, un bon país per a tota la seva gent’. Per Mas, l’any que som a punt d’encetar ‘serà decisiu per a convertir aquest anhel àmpliament compartit en una esplèndida realitat’. ‘El deure de decidir’ dels representants polítics En el discurs, el president ha dit que la situació política actual era ‘d’una enorme complexitat’, tant a Catalunya com a l’estat espanyol, i que això obligava ‘a dialogar, a negociar i a pactar; és a dir, a decidir entre idees, persones i partits molt diferents’. ‘Com a president de Catalunya –ha manifestat– tinc molt present el dret de decidir del nostre poble, fonament de la nostra sobirania, però també tinc molt present el deure de decidir dels nostres representants polítics.’ I ha advertit: ‘Que no sigui fàcil no ens allibera, a cap de nosaltres, del nostre deure de decidir’, que en situacions com les actuals ‘resulta indefugible’, ha remarcat. ‘Calen governs forts, estables i dialogants’ Mas ha subratllat la importància de ‘tenir un nou govern i una estabilitat que permetin de fer bona feina i complir els mandats rebuts a les urnes’. ‘A Espanya i a Catalunya –ha dit– convenen governs estables, dialogants i oberts al pacte, cadascú des de la seva legitimitat democràtica.’ Fent referència al panorama postelectoral espanyol, ha comentat: ‘Aquells que en les darreres setmanes han fet mofa i escarni de la situació política catalana hauran d’aplicar en les seves pròpies cases la teràpia per resoldre aritmètiques de suma molt complicada.’ I, quant a la situació catalana, ha insistit: ‘Catalunya té clar que vol decidir el seu futur i tots som necessaris per a fer-ho possible; continuar ignorant-ho o menystenint-ho no aportarà cap solució de futur.’ També ha esperonat els catalans a saber ‘treure lliçons de les incerteses econòmiques, socials i polítiques d’aquests darrers anys per construir projectes de futur col·lectius, on el progrés, el benestar, la justícia, la democràcia i la llibertat en siguin pilars fonamentals’. I ha afegit: ‘Els temps d’incerteses són també temps d’oportunitats. El jonc més flexible és aquell que resisteix millor les inclemències del moment i pot tornar a redreçar-se quan aquestes han passat.’ Vegeu el vídeo íntegre del discurs de Cap d’Any:

Summary: Mas diu que els representants elegits a les urnes no poden ‘defugir responsabilitats’


Avui és Santa Llúcia i la dita popular diu que el dia comença a créixer. Si bé és cert que el sol es pon una mica mica més tard que ahir, també ha sortit una mica mica més tard. Comptat i debatut, doncs, encara no creix. L’allargament és més perceptible de Reis endavant, quan la gent diu aquella frase: ‘Ara ja s’hi coneix, amb el dia.’ Deu dites mal dites El nostre refranyer és molt ric en dites sobre el creixement (i l’escurçament) del dia, sobretot els mesos de desembre, gener i febrer. N’hem triades una quinzena. Per Santa Llúcia, un pas de puça És el 13 de desembre. Al matí el dia es continua escurçant (el sol surt a les 8.09, un minut més tard que no pas ahir), però al vespre s’allarga un xic (el sol es pon a les 17.23, un minut més tard que no ahir). Per Nadal, un pas de pardal 25 de desembre. Al matí el dia encara s’escurça (es fa de dia a les 8.16), però el sol guanya terreny al vespre (es pon a les 17.28). Variants: Per Nadal, el dia s’estira un pam; Per Nadal, creix el dia un pas de gall; El dia no creixerà fins que Jesús no naixerà; El dia creixerà quan Jesús naixerà. Per Sant Esteve, un pas de llebre 26 de desembre. Segons el Calendari dels pagesos, no hi ha diferència d’insolació entre Nadal i Sant Esteve. Per Ninou, un pas de bou Primer de gener, Cap d’Any o Ninou (és a dir, ‘any nou’). El dia encara s’escurça al matí, però ja creix força per l’altre cap (el sol surt a les 8.18 i es pon a les 17.33) Variants: Per Cap d’Any, el dia s’allarga un pam; Per Ninou s’allarga el dia, però no s’allarga el sou; Per Any Nou, el dia s’estira un sou; El dia no es mou fins per Ninou. Per Reis, un pas de vell 6 de gener. Al matí, el dia no va ni endavant ni enrere, però al vespre continua avançant (el sol surt a les 8.18 i es pon a les 17.37) Variants: Per Reis, un pas d’anyells; Per Reis, un pas de camell; Pels Reis, el dia creix, i ruc qui no ho coneix; Pels Reis el temps creix i el fred neix. Per Sant Antoni, un pas de dimoni 17 de gener. El dia ja ha guanyat una mica de terreny al matí i molt al vespre (el sol ix a les 8.15 i es pon a les 17.49). Variants: A Sant Anton, un pas de bou; Per Sant Anton, a les cinc hi ha sol; Per Sant Antoni Abat, mitja hora per cap; Per Sant Antoni de gener, a les cinc el sol veuré; Per Sant Antoni del porquet, a les cinc ja es veu solet. Per Sant Sebastià, un pas de marrà 20 de gener. No acabem de saber veure la diferència entre els passos dels dimonis i els dels marrans, però el cas és que en tres dies hem guanyat cinc minuts de claror: el sol ix a les 8.13 i es pon a les 17.52. Variants: Per Sant Sebastià, cent passes de ca; Per Sant Sebastià, un pas de milà; Per Sant Sebastià, una hora més de dia hi ha; Per Sant Sebastià, ruc serà qui no se n’adonarà. Per Santa Agnès, una hora més 21 de gener. La percepció popular és que el dia s’ha allargat una hora, però segons el Calendari dels pagesos tan sols dura vint-i-set minuts més que un mes enrere: el sol surt a les 8.13 i es pon a les 17.54. Per Sant Vicent de la Roda, creix el dia una hora 22 de gener. En un dia, guanyem dos minuts de sol: surt a les 8.12 i es pon a les 17.55. Sant Vicent Màrtir (o de la Roda, o de la Mola, o d’Osca, o de Saragossa) és el patró de València. Morí martiritzat en aquesta ciutat el 22 de gener de l’any 304 o 305. Variants: Per Sant Vicenç de la Roda, el dia allarga una hora; Per Sant Vicenç, el sol entra pels torrents. A la comarca de la Ribera, tenen una dita pròpia per a aquesta diada: Per la fireta, una horeta; la ‘fireta’ és la Fira de Guadassuar, que es fa aquest dia en honor de sant Vicent Màrtir. Per Sant Pau, una hora hi cau 25 de gener. Un mes just després de Nadal, el dia s’ha allargat trenta-vuit minuts (tot i que la dita popular ho ‘arrodoneix’ a una hora). Ara el sol surt a les 8.09 i es pon a les 17.59. Darrer dia de gener, una hora més ja té; qui la vulgui ben comptar hora i mitja hi trobarà 31 de gener, Sant Joan Bosco. El sol surt a les 8.04 i es pon a les 18.07. Aquesta dita palesa que a l’hora de comptar el temps de sol guanyat no ve d’aquí, que no cal mirar prim. El dia no ha crescut pas una hora, però si ho volem ‘ben comptar’ hi veurem una hora i mitja i tot. En poques dites com aquesta traspua tant la ironia refranyera. Variant: A darrers de gener, una hora hi és, i si ho mires bé, una i mitja també. Per la Candelera, una hora entera 2 de febrer. El dia de la Presentació del Senyor o la Purificació de la Mare de Déu, que s’escau quaranta dies després de Nadal. La tradició diu que s’ha de desmuntar el pessebre i és quan es tanca el cicle de Nadal. El sol continua avançant: ix a les 8.02 i es pon a les 18.09. La paremiologia hi continua comptant una hora. Variants: Per la Candelera, una hora sencera; Per la Candelera, una hora endavant, una hora endarrere. Per Sant Blai, un pas de cavall 3 de febrer. El sol surt a les 8.01 i es pon a les 18.10. De la puça de Santa Llúcia al cavall de Sant Blai, el dia s’ha allargat cinquanta-cinc minuts. Per Sant Maties, iguals són les nits que els dies Antigament, se celebrava el 24 de febrer (ara, el 14 de maig). També és anomenat Macià. Tant l’un nom com l’altre han donat refranys semblants. Aquest dia el sol surt a les 7.34 i es pon a les 18.36, de manera que la dita no és exacta: la nit encara és una hora més llarga que no pas el dia. Variants: Per Sant Maties, tant de nits com de dies; Per Sant Macià, tanta nit com dia hi ha. Els mesos de març, abril i maig, quan el dia es va allargassant, han deixat pocs refranys d’aquest àmbit. I pels volts de Sant Joan (La nit de Sant Joan, la més curta de l’any) ja comencem a veure dites que parlen de l’escurçament del dia, com ara aquest, amb què tanquem el recull: Del juny endavant, el dia es va escurçant Variants: Del juny enllà, el dia comença a baixar; Del juny enllà, el dia es comença a escurçar; Juny acabat, dia escurçat. Per a saber-ne més: El filòleg Víctor Pàmies ha estudiat a bastament el tresor paremiològic català i ha elaborat una llista molt útil de refranys sobre el cicle de l’allargament del dia. El Calendari de l’Ermità del 2020 ha cedit un espai al senyor Marcel·lí Virgili (el conegut home de ràdio) que hi presenta una pila de refranys referits a l’allargament i l’escurçament del dia. En teniu més? Si sabeu més dites (locals o generals) referides a l’allargament del dia, feu-nos-les saber. Podeu escriure’ns un comentari (si sou subscriptors de VilaWeb) o bé enviar-nos-les per correu electrònic (jordi.badia@partal.cat) o a Twitter (@jbadia16).

Summary: Per Santa Llúcia, un pas de puça: quinze refranys per a fer créixer el dia


El títol del nou llibre de Kilian Jornet, Res impossible (Ara Llibres, 2018), segons com s’interpreti, és enganyós. Ho va reconèixer ell mateix en un esmorzar amb periodistes per a presentar el llibre: ‘Hi ha moltes coses que són impossibles, perquè els humans tenim limitacions fisiològiques, al capdavall, som animals.’ Però si s’hi aprofundeix, Jornet aconsegueix de donar la volta al títol i dotar-lo de sentit, perquè les coses, els desafiaments, els somnis, s’han de provar. ‘I llavors sabrem si són impossibles.’ Amb aquest esperit, aquesta filosofia de vida, Jornet ha conquerit desafiaments que a la resta d’humans ens semblarien impossibles, però ell els ha contradits amb les seves gestes esportives. Habituat a veure’l pujar per les rampes de l’Aizokorri, travessant la meta de la Pierra Menta o ascendint l’Everest, a un se li fa estrany de veure’l al mig de l’Eixample. Sempre amb el seu habitual posat defensiu, amb els braços plegats, però atenent amb diligència les filigranes que li fan fer els fotògrafs, que cerquen la instantània més original. No protesta i mostra el seu tracte agradable, però se li intueix un punt de tristor. Segurament, perquè és com un peix fora de l’aigua entre cotxes i basars, no com a les muntanyes de Romsdal, a Noruega, on resideix amb la seva parella i on se sent còmode. Res és impossible és el llibre més madur que ha escrit. Està ben estructurat i, contra tota lògica, comença amb un adeu i acaba amb una benvinguda. En les dues-centes pàgines, Jornet es corregeix, hi bolca pensaments, sentiments i consells. És un llibre autobiogràfic que té com a fil conductor les expedicions a l’Everest que van culminar amb dues ascensions en només sis dies de diferència. Allò que dèiem, un impossible per a la resta d’humans. El lector trobarà moltes frases que, agafades per si soles, poden ser lemes més o menys aplicables a la vida de cadascú. Una d’aquestes, i que apareix a les primeres pàgines, descol·loca: ‘Hi ha gent que entrena per competir i n’hi ha que competeix per entrenar, jo sóc dels segons, penso que l’entrenament és una forma de vida.’ Explica que adora entrenar, anar al cim que vulgui i explorar-lo. ‘Ho estimo. Podria viure sense competir i sense reptes, però no podria viure sense entrenar. I hi haurà un dia que no podré competir, perquè el cos no pot, però entrenar ho podré continuar fent.’ Kilian Jornet: ‘Allà dalt no tens ningú que et digui que al·lucines’ Per una altra banda, és inevitable que un atleta que ha estat campió del món diverses vegades en esquí i curses de muntanya, no tingui la motivació del principi: ‘No estic desmotivat, però la motivació ha canviat de forma. Sé que l’emoció de guanyar Zegama o la Pierra Menta per primera vegada no la tornaré a sentir; aquella explosió d’adrenalina.’ I torna a l’entrenament com la base del seu gaudi: ‘Ara el que em motiva més és fer diferents entrenaments i posar-los en pràctica en competició. Em serveix per a veure si les proves que he fet em serveixen.’ I un consell per als col·leccionistes de cims: ‘Quan et pregunten on has anat i no li pots posar nom a la muntanya o al cim, és que has fet muntanya.’ Masoquista i poc social Al llibre, hi coneixem un Kilian obsessiu, amant del masoquisme físic, de les pujades interminables, que s’apunta en un document Excel tots els entrenaments que fa des del 2006 i que va estar cinc dies sense ingerir cap aliment i corrent quatre hores diàries per saber fins on podia aguantar el seu cos. També s’obre i no li fa res de retratar-se com una persona poc social a qui no li agradaven els viatges de final de curs, anar de festa ni beure alcohol. Una altra de les qüestions que tracta al llibre, i que demostra el grau de maduresa que segurament no podia exhibir a Córrer o morir, és la seva manera d’encaixar el fracàs. Perquè, com diu, el fracàs no ven, la gent vol només que els expliquin els èxits. Jornet critica una societat molt centrada en el resultat i els èxits, i diu que sovint omple més el procés. ‘Dels millors records que tinc en muntanya, molts són coses que no van acabar amb una victòria o un cim, sinó que van ser fracassos pel que fa als resultats, però l’aprenentatge que va haver-hi i les coses que vaig viure van ser molt més importants que altres èxits.’ La seva humilitat el condueix a relativitzar els seus triomfs i s’humanitza quan explica que el 50% de les vegades que surt a córrer a la muntanya acaba girant cua. Perquè hi ha un límit psicològic que s’anomena por, i no cal dramatitzar-la, sinó acceptar-la com una bona companya del nostre camí.

Summary: Kilian Jornet i la filosofia de l’impossible


El portaveu de Compromís al senat espanyol, Carles Mulet, ha presentat una sèrie de preguntes escrites al govern espanyol per a demanar explicacions sobre el ‘cas clar de discriminació lingüística’ i ‘menyspreu a les llengües espanyoles no castellanes’ en la convocatòria del Certamen Arquimedes del ministeri espanyol de Ciència, Innovació i Universitats. Mulet ha censurat que per al premi, de totes les llengües cooficials, únicament podran optar als reconeixements aquells redactats en castellà, el que ‘suposa que l’alumnat que hagi fet els seus treballs en anglès, com ja passa en moltes universitats, o en les llengües espanyoles cooficials, si no estan en castellà, tampoc poden’. ‘Això atempta directament contra drets fonamentals i mereix una ràpida disculpa i rectificació per part del govern’, ha exigit el senador en un comunicat, al mateix temps que ha defensat que ‘bona part’ de l’alumnat usa en els seus treballs llengües espanyoles ‘que no són el castellà o fins i tot llengües estrangeres com l’anglès’. Així, ha explicat que els estudiants de graus o màsters en Ciències Biològiques i Biomèdiques, Ciències Experimentals, Exactes i Ambientals, Ciències Socials i Humanitats o Enginyeria i Arquitectura en universitats públiques de comunitats plurilingües poden estudiar o redactar els seus treballs en altres llengües. Per a Mulet, ‘deixar fora de poder optar a aquesta convocatòria per motius lingüístics atenta al dret a no ser discriminat per motiu de llengua o a l’esperit la pròpia constitució espanyola, que afirma que totes les llengües de l’estat seran objecte d’especial protecció’. ‘Aquí, directament un Ministeri les agredeix i menysprea’, ha criticat. Premi Arquímedes El guardó, impulsat pel Ministeri espanyol de Ciència, Innovació i Universitats amb l’objectiu de fomentar la recerca científica entre els estudiants universitaris, premia els millors treballs de recerca en totes les àrees del coneixement duts a terme per alumnes de grau i màster de les universitats espanyoles. Aquesta convocatòria inclou des dels 7.000 euros en un premi especial Arquimedes, un altre de 6.000 en química, quatre primers premis de 5.000 euros cadascun, quatre segons premis de 4.000 euros cadascun o catorze Accèssits de 2.000 euros cadascun. Així mateix, també compta amb un premi Fundació ONCE, dotat de 1.500 euros al treball de recerca realitzat per estudiants amb algun tipus de discapacitat reconeguda, cinc premis de 2.000 euros als tutors de cadascun dels treballs guardonats amb els quatre primers premis i els premis especials, tres premis consistents en estades en centres de recerca del CSIC o premi al millor treball de recerca sobre el càncer, dotat per la Fundació Vèncer el Càncer, consistent en una estada en un centre de recerca.

Summary: Compromís demana explicacions pel menysteniment a les llengües que no són el castellà en el premi Arquimedes


Junts pel Sí (JxSí) passa a l’ofensiva i explicarà la llei del referèndum en una seixantena d’actes simultanis el 19 de juliol. L’objectiu del grup parlamentari és que el territori conegui el contingut de la norma, presentat dimarts en un acte conjunt de la CUP. Segons que explica l’ACN, els diputats independentistes explicaran la llei i intentaran resoldre els dubtes que els ciutadans puguin tenir respecte de la norma que ha de donar cobertura legal al referèndum de l’1 d’octubre. Fonts de JxSí han assegurat que aquesta jornada d’actes simultanis serà el tret de sortida de la campanya de la formació per a difondre les garanties del referèndum. Els diputats comptaran amb unes fitxes preparades sobre els principals aspectes de la llei i després s’obrirà un torn de preguntes perquè els assistents preguntin els seus dubtes sobre el referèndum. Segons JxSí, aquesta iniciativa respon a la voluntat de transparència de la formació i d’explicar el màxim possible la llei del referèndum. A més, és previst que entre el 20 i el 31 de juliol JxSí organitzi dos-cents actes més arreu del Principat.

Summary: Junts pel Sí passa a l’ofensiva: explicarà la llei del referèndum en una seixantena d’actes simultanis el 19 de juliol


Esquerra Republicana està molesta per les declaracions d’aquest matí de la portaveu del govern, Meritxell Budó, que ha dit que l’executiu seria ‘diligent’ per a permetre que Oriol Junqueras sigui dilluns al Parlament Europeu. ‘Per indicació del president Torra, aquest govern serà diligent per a permetre que el senyor Oriol Junqueras pugui assistir com a eurodiputat en el ple que se celebrarà a Estrasburg’, ha dit. Ha estat a la conferència de premsa que es fa després la reunió del consell executiu. Tanmateix, l’anunci de la portaveu del govern s’ha fet sense haver estat acordat amb ERC ni amb la defensa de Junqueras. Fonts dels republicans han assegurat a VilaWeb que l’anunci de Budó els ha agafat de sorpresa i que no s’havia pactat. Afegeixen que la defensa de Junqueras lluita perquè el Suprem acati Luxemburg i l’alliberi totalment, no tan sols que li doni un permís per a viatjar dilluns a Estrasburg, i que aquesta mena de declaracions poden facilitar que el Suprem rebaixi la seva decisió. Finalment, han advertit que no es pot frivolitzar amb la llibertat d’una persona –Junqueras– sense haver acordat res amb ell ni amb la seva defensa. Budó ha afegit a la conferència de premsa que el Suprem havia d’acatar la justícia europea. ‘Si no és així i hi ha un altre mecanisme que possibiliti el fet que el vice-president Junqueras pugui assistir com a eurodiputat al ple del Parlament Europeu, aquest govern està preparat i serà diligent per indicació del president Torra per a fer-ho possible’, ha insistit, sense aclarir quin pot ser aquest mecanisme. Fonts de Presidència sostenen que Budó s’ha limitat a traslladar que el govern està preparat per a alliberar Junqueras si ho decideix el Suprem per tal que els tràmits burocràtics i administratius no alenteixin l’eventual posada en llibertat. Afegeixen que la portaveu ha mostrat respecte per la línia de defensa del president d’ERC i lleven importància a la polèmica. El Suprem té tres dies per a alliberar Junqueras Per una altra banda, ahir l’entorn del president Torra va expressar malestar per l’anunci del president del parlament, Roger Torrent, d’instar els serveis jurídics de la cambra a presentar un recurs al Suprem contra la resolució de la Junta Electoral espanyola. Aquest anunci no l’havien acordat amb la defensa de Torra. Torrent va desdir-se’n i va dir que ho estudiarien. Finalment avui el parlament ha decidit de presentar el recurs. També ho ha fet la defensa del president Torra. El Suprem encara té pendent de resoldre com interpreta la sentència de Luxemburg, gairebé un mes després de saber-la. Manuel Marchena i els seus companys exhaureixen el temps després de guanyar-ne demanant opinió a les parts –fiscalia, advocacia de l’estat, extrema dreta i defensa–, i només tenen quaranta-vuit hores abans de resoldre si alliberen o no Junqueras. A més, a la sala tercera del Suprem hi ha una petició de mesures cautelaríssimes que es resoldrà demà mateix en contra de la decisió de la Junta Electoral espanyola (JEC) d’ordenar la inhabilitació de Junqueras.

Summary: ERC, molesta amb JxCat per les declaracions de Budó sobre Junqueras


‘Convergència va exercir amb èxit el paper de partit nacional que actualment trobo a faltar en la societat catalana.’ Aquesta és una de les frases que Marta Pascal ha escrit al llibre Perdre la por (Catarata) que ha presentat aquesta darrera setmana. L’obra de Pascal, que repassa el procés català i proposa la creació d’un nou partit polític, es va presentar a la llibreria la Central del carrer de Provença de Barcelona i la fila zero parlava tota sola: Miquel Roca, Carles Campuzano, Josep Sánchez Llibre, Jordi Xuclà, Ramon Espadaler, Lluís Recoder, Felip Puig, Santi Vila i fins i tot Francesc Sánchez. La Convergència de tota la vida fent costat a una de les rivals de Carles Puigdemont i l’estratègia unilateral. Pascal, actualment senadora a Madrid, aborda la necessitat de crear un partit nou basat en el vell ideal de Jordi Pujol: unir votants independentistes i autonomistes. El president Pujol, els uns els convencia que els duria a la independència i els altres, que la frenaria. I el votaven tots dos. Segons Pascal, ara Catalunya necessita un partit que torni a aplegar aquests dos grups en un de sol: en aquest nou partit ‘hi han de poder conviure sobiranistes que defensin el dret de decidir; independentistes que defensin un estat propi per a Catalunya; catalanistes partidaris de posar Catalunya al centre de tot; i nacionalistes que reivindiquin més poder polític per a Catalunya. Un partit en el qual convisquin i dialoguin els qui defensen un encaix entre Catalunya i Espanya diferent de l’actual amb aquells que defensen una Catalunya independent’, i que ha de fer ‘un esforç per a trencar la dinàmica de blocs, per a valorar les posicions de punt de trobada i de diàleg, per a fugir de la retòrica estèril i construir un projecte de país que s’allunyi de la polarització’. En definitiva, ‘un espai que ha d’acumular al seu si tota la microfragmentació que s’ha produït en el tradicional espai polític convergent’. Al llibre Pascal diu que un dels grans errors que va cometre com a coordinadora general del PDECat va ser esborrar el passat convergent de la nova formació. Pascal al llibre insinua el seu independentisme a la pujoliana manera, dir sense dir. És el seu objectiu, però no ara, i no així. Com el referèndum. És l’objectiu, però no ara, i no així: ‘Fem un altre referèndum? La meva resposta sol ser categòrica: ara no. La única manera de fer-lo serà amb un pacte amb l’estat. Crec que avui hem de retirar la pressió i el focus del referèndum. Aquesta és l’eina que hem d’utilitzar quan hi hagi almenys dues condicions. La primera és un pacte amb l’estat, que certament ara és lluny, per més injust que sigui. La segona és saber que podrem guanyar-lo o que almenys estem en condicions objectives de poder-lo guanyar. El referèndum és la solució, però no ara. I quan sigui que sí, serà per a guanyar-lo i organitzat de manera pactada amb l’estat.’ La proposta de Marta Pascal, de moment, ha rebut unes reaccions que no semblen pas gaire encoratjadores. Ahir Francesc-Marc Àlvaro, molt llegit per les elits convergents en el passat, explicava a La Vanguardia això: ‘Seria un error enorme basar qualsevol nova opció catalanista (connectada o no amb el sobiranisme) en la promesa de tornar al passat.’ I afegia: ‘Hi ha els que enyoren una tercera via des del primer dia (els electors fidels a la desapareguda Unió Democràtica, per exemple) i hi ha els que mostren el seu desacord amb el desenvolupament concret del procés sobiranista, però no abjuren de la independència. Intentar atreure votants tan diferents amb una sola opció i un únic programa és gairebé impossible. A més, hi ha la qüestió del lideratge: quina figura estaria en condicions d’aglutinar totes aquestes sensibilitats?’ Ni al llibre ni a les presentacions d’aquests dies Marta Pascal no ha manifestat que vulgui ser a candidata. I Lluís Recoder, que també sona, es manté en silenci. Una altra persona que ha teoritzat sobre la necessitat d’un nou partit és Carles Castro, analista electoral de La Vanguardia, que ha escrit un llibre en què diu que hi ha 300.000 independentistes desencantats que, sumats a una part dels 300.000 votants de Ciutadans espantats per l’excés d’espanyolisme, podrien donar gruix al nou partit. Torna a ser la tesi d’agrupar els dos blocs. Castro pensa en un partit catalanista, però en cap cas independentista. És un de més assemblat al que té al cap Santi Vila, que proposa un nou partit catalanista (però no independentista). Castro creu que en aquest partit li falta candidat, i a Santi Vila, oportunitat. No tenen ni l’home ni el moment. Visió del procés Marta Pascal presenta el llibre ara per aquesta raó: ‘És el moment de dissipar la por a la traïdoria que alguns m’imputaran; i alguns altres diran: “Finalment tornen i reconeixen que s’han equivocat.” Ni l’una cosa ni l’altra.’ Sigui som sigui, al llibre Pascal exposa, menys vehementment que a les entrevistes, les seves discrepàncies amb Puigdemont (‘Era obvi i evident que jo com a coordinadora general del PDECat no tenia la confiança del president Carles Puigdemont’) i a la seva estratègia (‘La meva crítica oberta que la CUP marqués els ritmes, a donar suport a la moció de censura contra el govern Rajoy, sumat amb la meva opinió discrepant a afrontar la declaració d’independència de l’octubre del 2017 sense els deures fets, ho vaig pagar car, ja que vaig haver de dimitir.  Vaig defensar la convocatòria d’unes eleccions al Parlament de Catalunya després de l’1 d’Octubre abans que la proclamació d’una república catalana que tots sabíem que no seria real.’) La crítica de Pascal es remunta a la campanya del 2012, quan Mas va perdre dotze escons (‘Aquella estratègia electoral s’ha demostrat errònia. Ens van passar factura les anomenades retallades i no vam saber llegir un malestar social fruit de la crisi econòmica que no només es podia pal·liar denunciant el menysteniment institucional i polític al qual Catalunya era sotmès’), però també a una manera de fer política i activisme més recent, que rebutja del tot (‘Són molts els polítics que el mateix dia exerceixen una posició institucional i unes hores més tard participen en talls de carreteres’). Pascal vol posar, diu, el comptador a zero. ‘L’independentisme va cometre un error amb el ple del parlament del 6 i 7 de setembre: vam trencar un equilibri entre la legitimitat democràtica i el principi de legalitat. La resposta salvatge i desorbitada de l’estat amb la violència perpetrada l’1 d’Octubre és un altre error catastròfic. La resta d’errors emanen d’aquests dos errors originaris.  És el moment que els polítics amb coratge facin un pas endavant i que la centralitat política no l’ocupin aquells que viuen còmodes en el conflicte i la tensió.’ Desquerra a dreta: Josep Cuní, Marta Pascal i Lídia Heredia (fotografia: EFE). Llibre amarat d’un cert to dolgut (‘Ja sento els brams d’alguns puristes i legitimistes que m’escridassen per tova, autonomista, col·laboracionista o traïdora’), el llibre diu que la solució al conflicte català necessita un temps d’impàs, en el qual hauríem de veure l’amnistia, que l’estat reconegui Catalunya i que accepti la bilateralitat, que es recuperi el prestigi de les institucions catalanes i que es despenalitzi el delicte de sedició. Tot fent temps, i feina, fins que no arribi un referèndum: ‘Quan hi hagi les condicions de consens amb l’estat i les condicions internes per a poder-lo guanyar, serà el moment de posar sobre la taula l’exercici del dret de decidir.’

Summary: Marta Pascal, retorn al passat


El candidat d’ERC a l’Ajuntament de Barcelona i guanyador dels comicis, Ernest Maragall, ha anunciat que contactarà de forma ‘immediata’ amb el candidat de JxCat, Quim Forn, i amb l’encara batllessa, Ada Colau (BComú), per abordar la governabilitat de la ciutat i trobar els pactes per garantir la seva investidura com a batlle. En conferència de premsa, ha dit que el millor escenari seria ‘un govern municipal d’ampli espectre’ amb membres d’ERC, JxCat i BComú, però ha dit que ara per ara és impossible perquè JxCat i BComú s’autoexclouen. És per això que ha conclòs que amb tota probabilitat haurà de governar en solitari. Ha considerat ‘inversemblant’ que hi pugui haver un pacte a tres bandes entre Colau, Jaume Collboni (PSC) i Manuel Valls (Cs) que li impedeixi aconseguir la batllia de Barcelona, i ha conclòs que aquestes tres formacions són massa heterogènies per posar-se d’acord. A la tarda, Maragall ha demanat a Colau que l’acompanyi a visitar el número 1 de JxCat a la ciutat, Joaquim Forn, a la presó de Soto del Real per ‘contrastar els projectes de ciutat’. Comencem a escoltar-nos i a contrastar els projectes de ciutat. I abordem ja com defensem des de Barcelona els drets i les llibertats amb fermesa i urgència. Per això voldria que @AdaColau m'acompanyi a veure a @quimforn a Soto del Real. — Ernest Maragall i Mira (@ernestmaragall) May 27, 2019

Summary: Maragall voldria pactar amb JxCat i BComú però assumeix que governarà tot sol


Fruites que arriben a un país on el groc és prohibit, nens a qui no deixen cantar, un poll i una puça que es volen casar… Aquestes són algunes de les històries que es poden llegir en el llibre Contes per ser lliures. 11 relats pels drets civils. L’ha impulsat l’Associació Catalana pels Drets Civils, és a dir, els familiars dels presos polítics o exiliats, per ajudar els infants –amb l’ajut dels pares– a reflexionar sobre els drets civils. La idea de fer el llibre va sorgir de les xerrades que els familiars fan per tot el país. ‘Ens vam adonar que molta gent no podia entendre que li vulneraven drets perquè no sabia quins drets tenia’, explica Alba Puig, filla del conseller de Cultura Lluís Puig i una de les coordinadores del llibre. Ella creu que moltes generacions ignoren que hi ha uns drets adquirits gràcies a acords internacionals. Quan la gent sap això, encara s’indigna molt més. Descobreix que l’estat espanyol els vulnera uns drets adquirits.’ Tot plegat els va fer entendre que calia fer més pedagogia i explicar els drets civils als nens, de ben petits. Per això han impulsat el projecte Contes per ser lliures, en què han contribuït escriptors i il·lustradors, com ara Empar Moliner, Jaume Cabré, Jordi Calvís, Pilarin Bayés, Ada Parellada i Bel Olid. Fins i tot, Jordi Cuixart de la presó estant. En cada conte, un autor i un il·lustrador expliquen drets tan diversos com ara el dret d’habitatge, de la llibertat, de la vida o de la seguretat. El llibre no parla d’independència, ni del primer d’octubre. ‘Fem un pas més enrere, hi parlem de drets’ explica Alba Puig. L’Associació Catalana pels Drets Civils creu que és molt important que els nens no siguin exclosos de tot aquest procés. ‘Votin el que votin els seus pares, els nens veuen com algú posa o retira un llaç o veuen que la seva escola va ser trinxada l’1-O. Els nens han de poder parlar sobre què passa. Calen eines perquè les famílies puguin parlar sobre el procés que viu Catalunya. Volem que aquest llibre sigui una base perquè es pugui parlar sobre els drets civils en família i, d’aquesta manera, ajudar a construir lliurepensadors del futur’, explica Alba Puig. Aquest llibre és el primer que edita l’Associació Catalana pels Drets Civils. A banda la voluntat divulgativa que motiva l’associació a impulsar projectes d’aquesta mena, Puig explica que també volen gestionar directament alguns projectes solidaris: ‘No podíem demanar a la gent que participés en el projecte de manera altruista i que després hi hagués una editorial que se’n lucres. Tots els beneficis d’aquest llibre, tret dels de distribució, aniran exclusivament a l’associació. Els familiars són conscients que aquests últims mesos s’han fet molts projectes a favor dels presos i exiliats, però no sempre tots els beneficis han anat a parar a la causa. ‘Han sortit coses molt boniques de gent que ajuda, però també hi ha gent que aconsegueix un marge de benefici gràcies a nosaltres. En aquest projecte això no podia passar’, diu Puig. Podeu comprar Contes per ser lliures a la Botiga de VilaWeb

Summary: ‘Contes per ser lliures’: històries per a reflexionar sobre els drets civils


El coordinador d’Esquerra Unida del País Valencià (EUPV), David Rodríguez, ha anunciat que la seva formació ha posat en coneixement de la secció de delictes d’odi i discriminació de la fiscalia els crits i consignes feixistes proferits durant una processó de Setmana Santa a Castelló de la Plana. EUPV informa en un comunicat que la denúncia es basa en un vídeo on es pot veure el responsable de la confraria de Santa Maria Magdalena dedicant l’aixecament de la imatge religiosa ‘als que varen donar la vida per Déu i per Espanya’ i a la Creu dels Caiguts que hi ha al parc Ribalta de la ciutat. Nacionalcatolicismo aun vivo en Castellón. Arenga a “caídos por España” en procesión Santo Entierro @sextaNoticias @granwyoming @A3Noticias pic.twitter.com/j8FDWJz9VO — Meló d’Alger (@MeloAlger) 15 d’abril de 2017 ‘És una incitació a l’odi claríssima, que, de manera intencionada, es va fer un 14 d’abril, aniversari de la proclamació de la república, per demostrar clarament que la intencionalitat era d’enaltir la dictadura i incitar a l’odi’, assenyala Rodríguez. Afegeix que aquestes proclames s’emmarquen en un context en què es demana la retirada de la Creu dels Caiguts del Parc Ribalta en compliment de la llei de la memòria històrica. És en aquest moment –diu– que ‘surten a passejar les proclames feixistes emmascarades dins d’una processió religiosa, en el que podria ser considerat fins i tot un delicte contra els sentiments religiosos, tipificat als articles 523 i 524 del codi penal’. Rodríguez denuncia que al País Valencià les institucions no únicament no han fet cap esforç per recuperar la història i els valors de la república ‘sinó que, ben al contrari, l’han criminalitzada des de la mateixa administració’. Recorda les denúncies presentades per la delegació del govern espanyol contra ajuntaments com els de Silla i Sagunt, per haver penjat banderes republicanes el 14 d’abril. ‘És prou fàcil d’advertir que al nostre país hi perviu una mena de franquisme sociològic que se sent molt tranquil i protegit per les administracions del PP i per sectors de l’Església Catòlica, que encara no ha condemnat el que ha passat a la processó del Divendres Sant a Castelló. El missatge que el govern del PP envia és molt senzill: si fas acudits amb ETA i les víctimes pots acabar a la presó, però amb l’enaltiment del feixisme no passa res’, lamenta.

Summary: Denuncien l’enaltiment franquista en la processó de Divendres Sant a Castelló


Claudio Magris (Trieste, 1939), autor de ‘El Danubi’, la seva obra mestra, que és el principi de molta de la literatura que es fa avui, amb barreja de registres i de gèneres, va obrir ahir la celebració de la festa literària de Sant Jordi a Barcelona. En va fer el pregó, a partir de les preguntes del filòsof i periodista Josep Ramoneda. L’acte, organitzat per l’ajuntament i les biblioteques de Barcelona, es va fer al Saló de Cent de la casa de la ciutat. Magris entén les fronteres com a territoris que separen però també que uneixen. L’obra de Magris és publicada en català per Edicions de 1984. Hi trobem ‘A cegues’, ‘Alfabets’, ‘El Danubi’, ‘El viatge infinit’, ‘Il·lacions al voltant d’un sabre’, ‘La història no s’ha acabat’, ”Vostè ja l’entendrà’ i la darrera, que s’acaba de publicar, ‘No és procedent’, de la qual Josep Ramoneda ha dit que quedarà com una de les grans novel·les d’aquest segle. Ramoneda va començar amb unes paraules d’introducció sobre Claudio Magris, considerat un dels intel·lectuals que han contribuït a salvar una certa idea de la cultura humanista europea, en un moment en què Europa era fracturada per les conseqüències de dues grans guerres. La cultura de la ‘Mitteleuropa’. Ramoneda també va destacar una frase de Magris dels anys noranta, sobre el fet de combatre el nihilisme o portar-lo fins a les últimes conseqüències, un dels perills d’Europa. Una idea molt escaient, segons Ramoneda, en un moment en què Europa viu la tragèdia dels refugiats. I va destacar també una tercera idea: les fronteres són ídols pels quals s’han sacrificat moltes vides. I el filòsof va dir que també és escaient aquesta idea en una Europa que avui no està a l’altura de les seves circumstàncies. El secret de Magris és Trieste, va recordar Ramoneda, perquè és la ciutat que li dóna la base del que fa: contar històries, siguin reals o fictícies. Ramoneda va començar amb una pregunta a partir d’una idea apareguda al seu últim llibre, ‘No és procedent’. El protagonista hi diu que sempre hem de protegir els llibres, fins i tot aquells que no ens agraden. I Ramoneda li va preguntar: ‘Fins i tot aquells que no ens agraden?’ Magris va recordar-li que aquesta frase la diu un personatge de ficció, no pas ell directament. I que el protagonista és un home enfollit que es dedica a salvar tot de coses i recollir-les en un museu. I l’acusen de salvar també la biblioteca dels nazis, els llibres antisemites de Trieste. ‘Bé, va dir Magris, jo crec que amb els llibres que no ens agraden, hi hem de passar comptes. Però precisament perquè els llibres són vius, són criatures vives, no totes són bones, també n’hi ha que han massacrat, han fet mal. Per això hem de saber que molts llibres, precisament perquè són vius, poden ser els nostres enemics. Així també poden convertir-se en els nostres millors amics. Alhora, així com amb les persones podem tenir relacions equivocades o gens correctes, els llibres també els podem estimar malament, els podem malentendre. Es pot llegir malament. La història és plena d’equivocacions terribles de grans llibres que s’han llegit malament.’ Ramoneda pregunta: ‘Quin és el teu primer encontre amb un llibre?’ I Magris respon: ‘És difícil de dir. El llibre que per a mi continua essent “el llibre” és un que em va començar a llegir la meva tia Maria, perquè jo encara no sabia llegir, tenia cinc anys. I mentre ella me’l llegia, jo aprenia a llegir. Era ‘Els misteris de la jungla negra’ de Salgari. Encara avui me’l sé de memòria gairebé. Em va impressionar d’entendre com a través del que el llibre explicava descobria la unitat i la varietat del món. La selva, el pol Nord, l’Índia, l’Àfrica… esdevenien terres conegudes. Per tant, el llibre com a realitat. De manera que va ser fonamental també que, a través del llibre, aquesta humanitat que és tan variada i diversa fos com un arbre amb la mateixa limfa. És el sentit de la unitat de la humanitat. I la veu de la tia, que em llegia, no era la seva, no era la de ningú. Avui encara penso que els llibres els escriu la vida. La vida que arrossega les històries com el vent. Passeges per Barcelona o per una altra ciutat, sents una història, la fas teva i l’escriptor és aquell que aplega totes aquestes històries trobades. I encara avui penso en aquest llibre.’ Ramoneda pregunta: ‘Què et mou a triar un llibre per llegir?’ I Magris respon: ‘Cal distingir entre els llibres que has de llegir per la informació que contenen; aquests són molt importants, però també hi ha aquells que llegeixes i de seguida et fascinen i te n’enamores, que sembla que hagis escrit tu però que saps que no en series capaç. Jo crec que la raó per a escriure un llibre és l’aventura i l’amor. Perquè sentim que hi ha quelcom que coneixíem d’una manera intuïtiva i que al final entenem. Un llibre és com escoltar música. Perquè amb els llibres que estimem, cada amor compartit és una forma de socialització. Dues persones que estimen una mateixa cosa tenen un vincle profund. Els que estimem ‘Guerra i pau’, per exemple, que és un llibre fonamental de la meva vida, com el Quixot, com l’Odissea, ens reconeixem. Compartim un amor profund. Això uneix molt. Ramoneda pregunta: ‘Continues pensant que el llibre és l’element essencial de la cultura moderna o tems el destí del llibre?’ Respon Magris: ‘No. Entre més coses, perquè jo sóc un analfabet digital, no sé escriure amb l’ordinador. Això no és coqueteria, és un defecte. Jo estic molt lligat a la forma del llibre, al contacte amb el paper, però jo crec que allò que nosaltres anomenem llibre pot confiar-se a qualsevol dimensió tècnica, fins i tot a les que tinc més allunyades. Es pot transformar en la forma sense perdre la seva naturalesa. Quan es va inventar l’escriptura hi va haver un xoc en relació al manuscrit. Va començar una revolució, però no per això es va perdre l’Odissea. El que diu el llibre és un patrimoni fonamental.’ Ramoneda pregunta: ‘Com és la teva llibreria?’ Magris respon: ‘En un intent desesperat d’ordenar, perquè sempre falta espai… D’una banda hi ha els llibres clàssics i després és molt capriciosa. Parlo de llibres que estimem. A la biblioteca hi ha coses no orgàniques, molt allunyades. Perquè jo no escric a la biblioteca, escric en un cafè. Perquè a casa meva, quan aixeco la vista i veig els llibres de Flaubert m’agafen ganes de llegir-los. Sortosament, al cafè no hi ha aquests llibres que em temptin. Però no, no tinc cap fetitxisme amb els llibres. L’edició si és econòmica, m’importa poc. No sóc un bibliòfil. I després hi ha els llibres que estimo, perquè van lligats a un record. Però això no és fetitxisme. Tampoc no m’agrada gaire llegir a les biblioteques, que són un patrimoni de la humanitat, però si puc, agafo el llibre en préstec i me’l llegeixo a casa. Les grans biblioteques m’intimiden i el silenci reverencial, com una església…, prefereixo llegir al bar. Aquest silenci, aquesta atmosfera sagrada… A mi m’agrada llegir al tren. Em passo la vida al tren. M’he fet la meva cultura al tren.’ ‘Hi ha algunes llibreries que m’agraden molt. I aquí sí que hi ha un cert perill. A Trieste hi havia una llibreria que era fascinant i m’hi vaig passar hores des de nen, al darrere de l’establiment. Allà vaig comprar el ‘Ramayana’, el poema sànscrit, en una edició del 1872. Aquest llibre era allà. Jo tenia catorze anys. La gran dificultat avui és que els llibres tenen poc espai i n’hi ha que no arriben als possibles lectors. El llibreter necessita espai i al cap de quinze dies el torna. Avui no tinc l’equivalent d’aquella llibreria, perquè els temps no ho permeten. La cosa preocupant és el predomini de l’oferta per sobre de la demanda. Avui hi ha la tirania de l’oferta contra la demanda. En aquest sentit som més seguidistes.’ ‘Sobre les modes, no tinc una actitud crítica, perquè això implicaria una actitud pseudo-aristocràtica, però sí que m’enfado molt quan em diuen per què no he llegit “El codi da Vinci”. I jo els dic per què no em pregunten si he llegit “L’adolescent” de Dostoievski. HI ha una actitud subordinada. Jo detesto les actituds falsament aristocràtiques, però penso que és legítim, amb la poca llibertat que tenim, de fer allò que vulguem. I si algú no té ganes de llegir un llibre que en aquell moment és publicitat, fins i tot de manera correcta, fa bé de no llegir-lo.’ Podeu acabar de seguir tot el pregó ací.

Summary: Claudio Magris: ‘Avui encara penso que els llibres els escriu la vida’


La Generalitat Valenciana ja té nou logotip. No ha pas fet un canvi radical, perquè s’hi mantenen els símbols de la Generalitat (l’escut, l’elm i el drac alat), però el nou disseny té traços més nets, amb una estructura diferent i amb menys detalls en els elements. També se n’ha modernitzat la tipografia, que canvia de font i a més passa del negre al vermell. La imatge actual fou creada ara fa trenta-tres anys pels dissenyadors Daniel Nebot, Nacho Lavernia i Paco Bascuñán. Ha estat el mateix equip de professionals (tret de Paco Bascuñán, que ja és mort) l’encarregat de renovar-lo.

Summary: La Generalitat Valenciana modernitza el logotip


El batlle d’Argentona, Eudald Calvo, ha dimitit després d’haver-se fet públic ahir un cas d’agressions masclistes pel qual va ser expulsat de la CUP. ‘Ahir vaig admetre unes actituds masclistes en el passat i crec que un càrrec públic no pot tenir aquestes actituds. La meva dimissió i les disculpes són el mínim que puc fer’, ha piulat poc abans d’eliminar el compte de Twitter. En un comunicat, Unitat – Argentona per la República ha explicat que ahir la formació va fer una assemblea extraordinària, en què Calvo va expressar la seva versió dels fets i després va posar el càrrec a disposició del partit. La dimissió li va ser acceptada. A més, Unitat – Argentona per la República li agraeix ‘la decisió de dimitir de manera conseqüent amb l’ideari del partit’ i li reconeix ‘la tasca que ha dut a terme tant a la passada legislatura com en aquesta’. La CUP va explicar ahir que havia expulsat Calvo de la formació a final de l’any passat. L’organització va estudiar la denúncia d’agressions i va acabar decidint d’expulsar Calvo perquè no va acceptar les mesures imposades per la comissió nacional feminista de la CUP arran de la denúncia. Gina Sabadell, batllessa accidental Els membres del govern municipal d’Argentona han quedat sorpresos i molt afectats després de la confessió de Calvo. ‘Ho estem intentant pair i no és fàcil’, ha dit la primera tinent batlle, Gina Sabadell, en una conferència de premsa acompanyada per la resta de l’executiu, excepte Calvo. Quan Calvo presenti formalment la renúncia al càrrec –encara no ha fet el tràmit– s’activarà el rellotge per buscar-li un relleu. El primer pas serà la convocatòria d’un ple extraordinari per acceptar la renúncia, d’aquí a deu dies, i posteriorment, deu dies més tard, hi hauria el nou ple d’investidura. Durant aquest impàs, Gina Sabadell serà la batllessa accidental. ‘Fa poques hores que ho sabem i no hem pogut ni dormir’, ha dit. Gina Sabadell assegura que el govern municipal es va assabentar dimarts mateix dels fets dels que s’acusa el batlle, i que fins al moment ningú no tenia ‘cap pista’ que això pogués estar passant. Durant la compareixença s’ha llegit també el comunicat de l’agrupació Unitat-Argentona per la República en el qual s’agraeix la ‘coherència’ de Calvo a l’hora de dimitir i se solidaritzen amb la víctima. A partir d’ara s’obre un període de reflexió interna en el si d’Unitat per escollir qui serà el candidat en el ple d’investidura que s’hauria de celebrar a finals de mes i que haurà de liderar l’ajuntament fins al final de mandat.

Summary: El batlle d’Argentona, Eudald Calvo, dimiteix per la denúncia d’un cas d’agressions masclistes


Els Mossos d’Esquadra han tallat la Via Laietana de Barcelona per la presència d’un vehicle sospitós estacionat davant de la direcció superior de la policia espanyola. Agents del cos estan fent comprovacions al vehicle. A la zona hi ha membres del TEDAX (especialitzats en explosius) i unitats canines dels mossos i la policia espanyola. Segons informen diversos mitjans, una de les unitats canines hauria detactat la presència d’explosius. El cotxe investigat és un Seat Altea amb matricula francesa. Tanmateix, els Mossos d’Esquadra han assegurat que es tracta d’una falsa alarma. Un cop fetes comprovacions amb un vehicle a les rodalies de Via Laietana, FALSA ALARMA — Mossos. Generalitat (@mossoscat) August 6, 2016 El tall de la via afecta el tram entre les places Urquinaona i Antoni Maura i s’ha portat a terme poc després de les 20.00 hores. S’han desallotjat totes les persones que es trobaven en els hotels i establiments propers. Segons la Guàrdia Urbana, Via Laietana tallada per una possible amenaça de bomba @btvnoticies pic.twitter.com/lNf9GuQA7E — Alba López (@lbii15) August 6, 2016 Ací podeu veure imatges en directe de la zona (des del mòbil clique ací):

Summary: Falsa alarma: el cotxe de Via Laietana no conté explosius


El ple del Tribunal Constitucional espanyol (TC) ha refusat per unanimitat els recursos d’empara Jordi Cuixart i Jordi Sànchez contra l’ordre de presó dictada per la jutgessa Carmen Lamela el 16 d’octubre del 2017. És la segona vegada que el TC refusa recursos dels presos polítics, després que ja ho fessin amb el de Carme Forcadell, que ja ha presentat la demanda al Tribunal d’Estrasburg. En aquests recursos, els acusats demanaven empara al TC perquè consideraven que la decisió de l’Audiència espanyola vulnerava drets fonamentals, entre ells el dret de la llibertat personal (article 17.1 de la constitució). Després d’aquesta sentència, tots dos poden ja recórrer davant el Tribunal Europeu de Drets Humans una volta esgotades totes les vies judicials a l’estat espanyol.

Summary: El Constitucional espanyol rebutja els recursos de Cuixart i Sànchez i obre la porta a Estrasburg


Laia Estrada, regidora de la CUP a l’Ajuntament de Tarragona, és al punt de mira del govern municipal encapçalat per Josep Fèlix Ballesteros. Ha estat condemnada en el cas Bershka a tres mesos de presó i a inhabilitació per al dret de sufragi passiu, és a dir, que no pot ser elegida en unes eleccions mentre duri la condemna. Tot i que no proposa d’inhabilitar-la per a cap càrrec públic, l’equip de govern vol dur la seva destitució al ple. De fet, havia de ser votada dilluns, enmig d’una forta atenció mediàtica i ciutadana, però, en un tomb d’última hora, Ballesteros va decidir d’ajornar-ho quinze dies amb l’argument d’oferir més temps a la CUP perquè presentessin al·legacions. Mentre la tempesta amaina, si més no uns quants dies, parlem amb Estrada perquè valori la situació en què es troba. Considera que fa temps que tenen ganes de destituir-la per escarmentar la seva formació i la política d’oposició que ha fet d’ençà que va entrar al consistori. —Si el ple de Tarragona aprova de destituir-vos, continuareu essent regidora? —No ens quedarem plegats de braços i prendrem les accions que creguem oportunes per impedir això que nosaltres considerem que és la vulneració d’un dret democràtic fonamental. Les accions, les farem públiques en el moment que executin una decisió que entenem que ja fa molt de temps que tenen decidida, que tenen moltes ganes de dur a terme i que dilluns no van gosar aplicar. A més a més, encara que tots els grups de l’oposició hi votessin en contra, ells tindrien majoria perquè com que jo no puc votar –perquè sóc part afectada i ho entenc–, hi hauria un empat a tretze i el batlle podria exercir el seu vot de qualitat. Per tant, la decisió està a les mans del govern i la poden imposar. —L’informe fet pel secretari de l’ajuntament diu que la vostra tasca com a regidora és incompatible amb la sentència. —Primer de tot és important aclarir que el govern es justifica dient que tot deriva d’un informe que vàrem demanar nosaltres al secretari de l’ajuntament. Però no és cert. Tot això deriva d’una comunicació verbal del secretari, en un moment en què els terminis encara no s’havien exhaurit, quan ens va dir que teníem l’obligació de prescindir del meu càrrec si no presentàvem un recurs. Llavors li vàrem demanar que ens ho digués per escrit. En aquest informe explica el mateix que ens havia dit verbalment i esgrimeix que una de les causes que determinen que algú no pugui ser elegit, un dels motius que impedeixen de ser càrrec electe, és haver estat condemnat a pena privativa de llibertat. I a continuació afegeix que les causes d’incompatibilitat seran les mateixes que les d’inelegibilitat. Aquesta és la tesi del secretari. —I vosaltres com ho contradieu? —Segons els nostres serveis jurídics no és així, perquè la pena de presó només seria causa d’incompatibilitat si es fes efectiva. Però és una pena que no es complirà perquè no tinc antecedents i, per tant, entenem que no hi ha causa d’incompatibilitat. El secretari fa una lectura esbiaixada. La condemna hauria pogut preveure, en l’execució, que fos inhabilitada per a tenir un càrrec públic. I no ho ha fet. —L’ajuntament té potestat per a retirar-vos l’acta, si aprova el cessament? —Sincerament, nosaltres creiem que el procediment que fan servir és bastant estrany. L’acta és meva, però les incompatibilitats les declara normalment el ple. Llavors, efectivament, quan hi ha una causa d’incompatibilitat és el ple que ho ha de declarar i a partir d’aquí s’ha de desenvolupar els passos corresponents, però nosaltres els ignorem. Tampoc no ens preocupa gaire, perquè si ells tiren endavant amb aquesta proposta, nosaltres llavors emprendrem les accions legals oportunes. —Com analitzeu la manera d’actuar del secretari? —No hi entrem. Ni cal. La interpretació que en fem és que una confrontació política es disfressa d’arguments jurídics. No és res nou. És a l’ordre del dia. Es disfressa un conflicte polític de discrepància jurídica. I no és així. La justícia s’instrumentalitza i es fa una lectura jurídica per afavorir uns interessos polítics concrets. És una manera d’atacar-nos. —Josep Fèlix Ballesteros va anunciar dilluns la decisió de deixar la proposta de destitució damunt la taula i de donar-vos quinze dies per a presentar al·legacions. Per què creieu que ho ha fet? —Ells ho expliquen com si fos una concessió cap a nosaltres. Nosaltres creiem que va ser una victòria: no es van atrevir a executar una decisió, que, com us deia, ja ha estat presa fa molt de temps. Tenen moltes ganes d’anar contra nosaltres. No s’hi van atrevir, probablement perquè no ho veuen prou clar. —Però no és un ajornament sine die, sinó que us deixen quinze dies. —Però és que no ens han dit sobre què hem d’al·legar: si sobre la proposta que s’havia de votar però de la qual hem demanat la nul·litat perquè és resultat d’una junta de portaveus en què no vam poder participar, o bé sobre l’informe del secretari, quan nosaltres ja hem presentat una al·legació. Van prendre la decisió a última hora quan, a més a més, havíem registrat la petició de retirada de l’ordre del dia dijous passat, i just abans de ple. I en l’últim minut del ple ho retiren. Tot sense documentació. I donen quinze dies, sense especificar si són hàbils o naturals. És un procés improvisat. —Per què dieu que tenen ganes de destituir-vos? —No és un atac personal contra mi, és un atac contra la CUP, perquè es gesta una alternativa. En la sentència del cas Bershka l’ajuntament no va voler deixar de ser part acusadora i mantenir-se neutral, i ara veiem que els ha anat molt bé ser part perquè així coneixen les sentències. La CUP va entrar a l’ajuntament quan ja havia posat la denúncia d’Inipro i el batlle havia estat encausat. I no tan sols això, sinó que el seu projecte estrella, els Jocs del Mediterrani, denunciem que és un projecte fracassat. També denunciem tota la política urbanística i recentment ens han acceptat a tràmit la querella pel pla urbanístic de la Budellera. Afegim-hi l’opacitat de les empreses municipals i del funcionament de l’ajuntament. Per tot això, som una formació que els resulta incòmoda. Tot plegat és una manera de desacreditar-nos. Quan has renunciat a fer veure que no ets corrupte, que és el seu cas, intentes desacreditar i desemmascarar qui et denuncia. —Dieu que actuen de manera opaca. —Argumentem aquesta opacitat en el sentit que és un ajuntament que suspèn en transparència. De fet, va a la cua i ho diu el rànquing de ciutats transparents. Però és que, a més a més, us puc posar un exemple molt concret. Pels Jocs Mediterranis van crear una comissió de seguiment. Tota l’oposició vàrem denunciar que no teníem accés a la informació i aquesta comissió ni s’ha convocat. Un altre exemple. Ens vàrem assabentar que es contractaven serveis de motivació per a una empresa municipal d’aparcaments. O que hi ha targetes d’empreses municipals, quan nosaltres havíem demanat si existien i ens van dir que no. O el contracte de la brossa, que ens costa 21 milions d’euros anuals des del 2012, amb una pròrroga més que sospitosa que va doblar la quantitat i la durada del contracte; d’aquest contracta, no se’n fa cap seguiment tot i que hi ha moltes queixes sobre l’efectivitat. Són petits exemples, però exemplifiquen la manera de governar. —Després dels escàndols previs a la crisi, es fa difícil de creure que continuï passant en ciutats tan grans. —Bé, això ens ho trobem en molt municipis petits i passa més de desapercebut, i en les grans ciutats sobta més. Afortunadament, tenim la certesa que som a la fi d’aquesta era de política caciquista. Perquè el batlle Ballesteros actua com si fos el cacic de la ciutat, amb una lògica clientelista, opaca. Fa quatre dies a Sabadell hi tenien en Bustos i el recorda molt. Sí que sobta que el 2018 tornem a veure aquestes polítiques, però perquè canviïn hi ha d’haver una alternativa sòlida i a Tarragona es va gestant. No solament en clau de partits, sinó que parlo d’un auge d’entitats, de col·lectius ecologistes, culturals… Tots van aixecant la veu i feia temps que no passava.

Summary: Laia Estrada: ‘Ballesteros actua com si fos el cacic de la ciutat, amb una lògica clientelista i opaca’


La comissària de Drets Humans del Consell d’Europa Dunja Mijatović, ha exigit a Hongria que aturi ‘la retòrica i les campanyes contra els immigrants’ que ‘fomenten actituds xenòfobes’. En el seu darrer informe sobre el país, Mijatović alerta que cal afrontar les violacions de drets humans amb urgència per evitar un impacte negatiu en l’estat de dret. L’informe crítica que les polítiques del govern de Viktor Orbán dificulten als demandants d’asil exercir el seu ‘dret a la protecció internacional’ i expressa preocupació per les informacions sobre l’ús excessiu de la violència policial durant l’expulsió forçosa d’estrangers. La comissaria també senyala que les recents mesures d’Orbán que imposen restriccions a la societat civil han ‘estigmatitzat i criminalitzat l’activitat de les ONG’. ‘Les organitzacions de la societat civil han estat objecte d’intimidació, estigmatització i campanyes de difamació’, recrimina Mijatović a l’informe que recull les conclusions de la seva visita al febrer a Hongria on va avaluar la situació dels refugiats, la independència judicial, les ONG i la igualtat de gènere. Independència judicial La comissaria destaca les reformes del sistema judicial hongarès en els darrers deu anys i la preocupació pels seus efectes en la independència judicial. En aquest sentit, també recela del rol principal que tindrà el ministre de justícia en el futur sistema de tribunals administratius. ‘Els amplis poders del ministre haurien de ser compensats mitjançant l’enfortiment de l’autogovern judicial’, recorda. Desigualtat de gènere Pel que fa a la situació de les dones, Mijatović alerta que Hongria està retrocedint en la igualtat de gènere. ‘La representació política de les dones és molt baixa i les qüestions de les dones estan estretament relacionades amb els assumptes familiars de la política del govern’, lamenta. Així, considera que les polítiques d’Orbán augmenten el risc de ‘reforçar els estereotips de gènere i d’instrumentalitzar les dones’.

Summary: El Consell d’Europa exigeix a Hongria que aturi les polítiques migratòries i d’asil que ‘fomenten actituds xenòfobes’


El conseller d’Interior, Miquel Buch, ha dit avui que el top manta provoca inseguretat perquè els vianants ‘es distreuen’ mirant la manta i això facilita els furts. En una entrevista a SER Catalunya, ha afegit que els manters, segons unes enquestes, ‘generen una percepció d’inseguretat’. Buch també ha parlat de l’augment de delictes a Barcelona. Ha negat que hi hagi una crisi de seguretat, tal com va admetre el tinent de batllia de Barcelona Albert Batlle, i ha dit que s’està treballant per a solucionar-ho. També ha anunciat que ha convocat el 5 de setembre la primera reunió per a elaborar el Pla Estratègic Barcelona Segura. En aquest sentit, s’ha mostrat partidari de l’enduriment del codi penal espanyol perquè lladres reincidents ingressin a la presó. Els Mossos diuen que el nombre de delictes enguany a Barcelona no és ‘ni alarmant ni excepcional’ En el pla polític i de reordenació de l’espai de JxCat, el PDECat i la Crida, ha assegurat que s’ha de treballar per a la unitat dins de JxCat amb la confluència de tots els agents, com el PDECat i la Crida. ‘Tota la confluència ha d’anar unida; no pot ser que diguem que ha d’haver unió i que a casa nostra no n’hi hagi’, ha comentat. Buch ha explicat que estan en el moment de veure com teixeixen l’evolució del que va ser CDC, també amb l’entrada de persones independents ja vinculades en aquesta esfera. I sobre la unitat estratègica de l’independentisme, ha dit: ‘Tots els que creguin que els catalans decideixin si volen ser o no independents han d’estar treballant plegats’. Wagensberg el critica per ‘populista’ El diputat d’ERC al parlament Rubén Wagensberg ha criticat que Buch fa una ‘estratègia política populista’ per haver relacionat els manters amb la seguretat i ha demanat més responsabilitat i sensibilitat amb un col·lectiu que és vulnerable. ‘Només respon a la voluntat de criminalitzar-lo i estigmatitzar-lo’, ha lamentat. Aquesta estratègia política populista, la de la por infundada contra un col·lectiu concret i la de posar a pobres contra pobres, no és nova i masses vegades ha acabat com ha acabat. Ho hauria de saber. Cal molta responsabilitat davant de situacions tan complexes i sensibles. 2/2 — Ruben Wagensberg (@wagensberg) August 22, 2019

Summary: Buch diu que el ‘top manta’ facilita els furts perquè els vianants ‘es distreuen’


La ponència conjunta que debat la reforma del reglament del Parlament de Catalunya ha reforçat les garanties d’inviolabilitat i d’integritat de la cambra. Un acord entre JxCat i ERC ha permès introduir, a la proposta de nou articulat, un títol preliminar que no existeix al reglament actual i que estableix que el parlament només pot ser dissolt anticipadament pel president de la Generalitat ‘d’acord amb la llei’, en un intent de protegir-lo millor davant d’una eventual aplicació de l’article 155 de la constitució espanyola. La iniciativa també estableix que s’infringeix la inviolabilitat si arriba a la cambra qualsevol ordre o instrucció ‘que pretengui coartar’ l’exercici de les seves funcions o el compliment d’acords. Cs i el PSC, segons fonts de la comissió, han expressat la seva oposició a la proposta d’articulat, que parteix de la iniciativa de JxCat i que, paradoxalment, s’inspira en el reglament de l’assemblea d’Extremadura. La proposta de JxCat també pretén assegurar la integritat del parlament amb un article que fixa que ‘adoptarà totes les accions necessàries per a mantenir la seva integritat’ com a assemblea democràtica i per a garantir la independència dels diputats. Aquest article s’inspira en el reglament del Parlament Europeu. Els grups sospesen que el reglament també consagri mecanismes per a garantir la inviolabilitat i la immunitat dels diputats. I és que la comissió ha començat a debatre aquest matí l’estatut dels diputats, que quedarà recollit al títol segon del text de la ponència, i que en recull les prerrogatives, els drets i deures. La inviolabilitat protegeix els càrrecs electes per les opinions i vots emesos en exercici de les seves funcions. Sobre aquest punt, JxCat ha presentat als grups una proposta d’articulat, a què ha tingut accés VilaWeb, que estableix que els membres del parlament no podran ser detinguts, investigats, processats ni sotmesos a cap procediment judicial per les seves opinions, actuacions o vots emesos i hi afegeix que ‘només estaran subjectes’ al poder disciplinari del propi parlament. La immunitat, regulada a l’estatut, es basa en el fet que els diputats no poden ser detinguts si no és en cas de delicte flagrant. L’estatut també fixa que les causes judicials on se’ls investigui corresponen al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya en l’àmbit català o, fora d’aquest, a la sala penal del Tribunal Suprem. La proposta de JxCat hi afegeix que, si un diputat és detingut, el president del parlament ha de ser notificat i ha d’adoptar les mesures que calgui per a salvaguardar-ne els drets i les prerrogatives. A més, JxCat planteja que els diputats que siguin objecte d’alguna vulneració puguin denunciar-ho i demanar empara al propi parlament. La sol·licitud obriria un procediment que implicaria la comissió de l’estatut del diputats i, en cas de ser concedida l’empara, el parlament podria iniciar ‘accions legals’ contra les actuacions que han provocat les ingerències. El procés de constitució del parlament, regulat al títol primer de l’actual reglament, no serà modificat. La ponència encara no ha abordat el que es preveu que sigui el punt clau de la reforma: la investidura a distància. JxCat pretén habilitar la possibilitat que el president de la Generalitat sigui investit sense ser present a l’hemicicle, en la mateixa línia de la reforma de la llei de la presidència que va ser suspesa pel Tribunal Constitucional.

Summary: El parlament intenta blindar la inviolabilitat de la institució i dels diputats


Ha aparegut un nou equip de futbol al Regne Unit? No cal aturar les rotatives. N’hi ha milers, al bressol del futbol contemporani. Però si el club s’anomena FC Catalans i al seu escut es dibuixa la silueta de Catalunya sobre els colors de la senyera, la nostra sorpresa i interès són més justificats. És per això que hem volgut entrevistar Reece Heard, sots-capità d’aquest nou equip, que la temporada vinent jugarà a la lliga local de Medway, una zona al voltant de la ciutat de Kent, al sud-est d’Anglaterra. —Estic segur que el 99% dels catalans no saben situar Medway en un mapa, però resulta que hi tenim un equip de futbol. Com és, això? —La idea va sorgir fa uns mesos, quan vam decidir de formar un nou equip de futbol. Volíem que tingués una identitat única, que no utilitzés ningú més a Medway. Vam triar Catalunya perquè el nostre entrenador, James Hawkins, i jo mateix visitem sovint Catalunya, i Barcelona en concret, no tan sols perquè ens agrada molt i estimem el país, sinó també per veure-hi futbol. —Ja he vist al vostre perfil de Twitter que sou afeccionat del Barça. El FC Barcelona és el vostre model? —Certament, el Barça ha influït en el nostre projecte. És un club fantàstic, orgullós de la seva catalanitat. Diversos jugadors del FC Catalans admiren molt el Barça i si guanyem tants partits com ells serem més que feliços! —Quines són les dimensions del vostre club? Quants jugadors teniu? Teniu socis? —No, el club acaba de néixer i no tenim socis. Tenim dinou jugadors compromesos amb ganes de jugar plegats i triomfar i tenim dos patrocinadors que ens han ajudat amb el nou equipament. —Tots els jugadors van acceptar el nom i la selecció de l’escut? —Sí, un cop proposats, tothom s’hi va agafar ràpidament. Estem molt orgullosos del nostre escut. —Seguiu la situació política de Catalunya? —Sí, a mi m’interessa i la segueixo de prop per les xarxes socials. Com que hi vaig sovint, m’agrada estar al cas de com evolucionen les coses. —Com descriuríeu la Medway League? —És una competició amb cinc divisions i una gran plataforma perquè gent de totes les edats puguin jugar a futbol cada setmana. Com que nosaltres som un equip nou, la temporada vinent començarem a la divisió més baixa, però el nostre objectiu és anar pujant tan amunt com puguem, és clar. —Com han anat els primers partits? —Fins ara només hem jugat dos partits amistosos. El primer el vam perdre 3-0 contra un oponent molt fort, però el segon partit el vam guanyar per 5-0, contra un equip que ens trobarem la temporada vinent. —Quin és el vostre somni esportiu? —Per començar, guanyar molts partits i anar pujant de divisió, i mirar d’endur-nos alguna copa. Ara bé, tenint en compte les característiques del nostre equip, és clar que algun dia ens agradaria visitar Catalunya per jugar-hi algun partit. —Heu rebut cap mena de reacció des de Catalunya? —I tant! En 48 hores teníem més de 200 seguidors a la nostra pàgina de Twitter, molts dels quals residents a Catalunya. També hem rebut un munt de missatges de suport, cosa que ens satisfà molt i ens anima per obtenir tots els èxits possibles. —Hi ha res que vulgueu afegir? —Només que estem molt agraïts i contents que us interesseu per nosaltres i animar-vos a seguir la nostra aventura.

Summary: FC Catalans: un nou equip de futbol anglès amb escut quadribarrat


Milers de persones han participat en les diverses manifestacions a Lleó, Ponferrada i Villablino per a denunciar la greu situació socioeconòmica de la zona. Les marxes, convocades per la UGT i CCOO amb el lema ‘És el moment de Lleó. Solucions ja’, s’han acabat convertint amb un clam per la independència de Lleó de Castella. De fet, fins i tot la xarxa se n’ha fet ressò amb l’etiqueta #Lexit. Hoy en #Ponferrada y #León nuestros compañeros están en las calles reclamando un futuro digno para nuestra tierra, para lo cual es un instrumento necesario la autonomía de la Región Leonesa. 💪🦁#Salamanca #Zamora #Leonesp #Bierzo#AutonomíaRegiónLeonesa pic.twitter.com/AB1nZg8qAs — UPL Salamanca (@UPL_Salamanca) February 16, 2020 Segons dades dels convocants, unes 80.000 persones han participat en les tres manifestacions. Tanmateix, la subdelegació del govern espanyol ha rebaixat la xifra fins als 48.000 assistents. 35.000 a la ciutat de Lleó, 11.000 a Ponferrada i 2.000 a Villablino. Hoy comienza el #LEXIT #leonesp pic.twitter.com/0kefaCoABC — El Llionés 🦁 (@ellliones) February 16, 2020 A part de la UGT i CCOO, les marxes han comptat amb el suport de bona part de les organitzacions empresarials, sindicats agraris, partits polítics i entitats de la societat civil. Fins ara, setze ajuntaments de la zona, inclòs el de Lleó, han aprovat mocions per a separar-se de Castella. Decenas de miles de leonesas y leoneses hemos salido a las calles de León, Ponferrada y Villablino reivindicando un futuro para nuestra provincia.La movilización social es el camino, vamos a lograr revitalizar una tierra que lleva demasiados años olvidada y despreciada #Leonesp pic.twitter.com/2JhUev5SPv — Pablo Fernández (@_PabloFdez_) February 16, 2020 Mamá, tu legado continúa en mí y continuará en tus nietos. Gracias por llevar años luchando por esta Tierra tan bonita para que yo no tenga que irme de mi hogar… Gracias por enseñarme desde pequeña el sentimiento leonesista, y por haber hecho que naciera en esta Región. #Lexit pic.twitter.com/YDHJB4VFZx — Marieta🦁 (@mariagilmart) February 16, 2020 Un afectuoso saludo dese León a @oscar_puente_, @FranciscoIgea, @alferma1, y demás escoria que nos niegan lo que es nuestro, que desprecian nuestra tierra, nuestros pueblos y se ríen de nuestra miseria. Sois unos sinvergüenzas, pero estamos despertando. #Lexit #FelizDomingo pic.twitter.com/cmIpeK4dWh — Vampa (@Manu_Vampa) February 16, 2020

Summary: Manifestacions multitudinàries per la crisi de Lleó esdevenen un clam per la independència de Castella


MADRID, 1 (EUROPA PRESS) Les autoritats afganeses han confirmat la mort dels tres atacants responsables d’un atemptat la matinada d’aquest dilluns als voltants de l’Hotel Northgate, a Kabul. Almenys un policia ha mort i quatre han resultat ferits en l’operació per reprendre l’hotel. Segons les forces de seguretat, un dels talibans s’ha immolat prop de l’hotel mentre que dos més han entrat a les instal·lacions i han estat abatuts per cossos d’elit en l’operació per reprendre l’hotel. En l’operació, que s’ha donat per finalitzada, ha mort un agent de policia, i quatre membres de les forces afganeses, dos policies i dos membres del cos d’elit, han resultat ferits. Aquestes fonts han confirmat a la cadena Tolo News que hi havia onze estrangers, nou treballadors de l’hotel i 26 guàrdies en el moment de l’atac, que ha tingut lloc a la 1.30 hora local. En el marc de l’operació desenes de membres de forces especials s’han desplaçat fins al barri de Pul e Chakir, un lloc freqüentat per estrangers i conegut per allotjar les seus diplomàtiques de diversos països. L’autoria de l’atac ha estat reclamada pels talibans. ‘Era un lloc de luxe i per a estrangers, una zona allunyada d’habitatges de civils’, han assenyalat fonts del grup insurgent, recollides per la televisió Tolo News.

Summary: La policia afganesa mata els tres talibans responsables de l’atac contra un hotel a Kabul


La Fiscalia Superior de Catalunya ha renunciat a acusar Artur Mas, Joana Ortega i Irene Rigau de malversació de fons públics pel 9-N. En canvi, els manté l’acusació de prevaricació i desobediència a la suspensió de la consulta que va fer el Tribunal Constitucional (TC). Arran d’aquesta decisió de la fiscalia, hom no els podrà demanar penes de presó, car la prevaricació i la desobediència impliquen només penes d’inhabilitació. La fiscalia creu que la instrucció del cas, que ja s’ha acabat, ha permès conèixer el procés de contractació de tots els serveis relacionats amb l’organització del 9-N amb més detall que no al començament del procediment. Ara han constatat que la despesa per a la consulta del 9-N havia estat compromesa abans de la suspensió del TC, per bé que una part fou pagada després. Tanmateix, diu que tenen dubtes sobre si el centre de premsa que es va instal·lar a Montjuïc també es troba en el mateix cas.

Summary: La fiscalia renuncia a acusar Mas, Ortega i Rigau de malversació de fons públics


El titular del jutjat d’instrucció 7 de Barcelona, que investiga les càrregues de la policia espanyola a diverses escoles barcelonines durant el Primer d’Octubre, ha citat com a testimoni l’ex-secretari d’Estat de Seguretat espanyol José Antonio Nieto, per al dimarts 18 de juny. Segons ha explicat a Europa Press el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC), Nieto declararà previsiblement per videoconferència, per explicar l’operatiu que es va desplegar a la capital catalana, tal com van demanar algunes acusacions. Nieto va ser número dos del Ministeri de l’Interior espanyol -amb el ministre Juan Ignacio Zoido – durant el govern de Mariano Rajoy, i actualment és el portaveu del PP al parlament d’Andalusia. Sobre el dispositiu de l’1-O, Nieto ja va declarar el 4 de març com a testimoni davant del Tribunal Suprem en el judici contra el procés. El jutjat d’instrucció 7 de Barcelona investiga l’actuació policíaca en escoles com Ramon Llull, Pau Claris i Mediterrània, on es van produir els ferits com el cas de Roger Español, que va perdre un ull, i manté com a investigats una quarentena d’agents de la policia espanyola.

Summary: L’ex-número dos d’Interior espanyol declararà com a testimoni per les càrregues de l’1-O a Barcelona


El govern de les Illes ha reaccionat amb indignació a l’anunci del ministre d’Hisenda espanyol, Cristóbal Montoro, de retallar 67,3 milions d’euros de l’aportació al finançament respecte de la quantitat a la qual es va comprometre al juliol. Concretament, el govern rebrà 1.712 milions dels 1.779 acordats. La justificació de Montoro és la mateixa que ha donat per la reducció del finançament del País Valencià, la pròrroga del pressupost mentre es negocien els comptes del 2018. La consellera d’Hisenda i Administracions Públiques, Catalina Cladera, ha titllat la decisió d”injusta’ i ha criticat la pressió del govern espanyol contra les comunitats autònomes malgrat el cost social que implica, perquè perjudica la prestació de serveis públics fonamentals per la societat. ‘Ara més que mai és necessària la reforma urgent del model de finançament autonòmic per a obtenir una major autonomia fiscal i reduir la dependència financera del govern de l’estat’, ha dit Cladera. A més, ha acusat Montoro de fer una ‘maniobra política’ contra les comunitats autònomes per a aconseguir el suport dels partits del congrés espanyol al pressupost. El ministeri sí que manté la previsió de 778 milions corresponent a la liquidació del pressupost del 2016. Per tant, les Illes rebran enguany uns 2.490 milions, una reducció del 2,6% respecte de la xifra compromesa el juliol.

Summary: Indignació al govern de les Illes contra la retallada de Montoro


Aquest cap de setmana arriba la sisena edició de Mercat de Mercats. Enguany reuneix 23 parades de mercats de Barcelona, 20 productors de proximitat i qualitat, 10 cellers de vins i caves de Catalunya, 14 bars i restaurants de mercat i de la ciutat, 20 xefs a l’aula gastronòmica, 14 més a la zona de tapes i 15 estrelles Michelin a la Plaça de la Catedral de Barcelona. A més, s’estrena la iniciativa del ‘país convidat’, que s’inagura amb Perú, amb el cuiner Gastón Acurio i la seva ‘Pandilla de la leche de tigre’, que explicaran i elaboraran en directe plats representatius de la cuina peruana. Les parades de mercat que hi seran presents procedeixen dels mercats de La Boqueria, Santa Caterina, Felip II, Lesseps, La Llibertat i de Galvany. Enguany, alguns d’aquests paradistes oferiran un “Producte estrella” acompanyat d’una recepta, que s’ofereix al visitant amb voluntat de posar en valor el gran protagonista d’aquesta trobada: el producte. Com en edicions anteriors, els productes agroalimentaris artesans fets a Catalunya tindran un espai destacat a la fira, amb productors i elaboradors de les diferents D.O. i D.O.P. de Catalunya. Les demostracions culinàries de l’Aula gastronòmica comptaran amb alguns dels grans xefs: Oriol Rovira, Nandu Jubany, Oriol Balaguer, Eduard Xatruc, Mateu Casañas, Oriol Castro, Xavier Franco, Carles Gaig, Ever Cubilla, Mey Hoffman, Marc Gascons, Jordi Herrera o Raúl Balam, entre més. L’Aula tast canvia de format, i no només s’hi farà els tast de vins, sinó que també s’hi podrà assistir a degustacions de tot tipus de productes. Mercat de Metcats és una festa gastronòmica que trasllada el millor dels mercats de la ciutat al carrer per reivindicar la qualitat dels seus productes. Està organitzat per l’Institut Municipal de Mercats de l’Ajuntament de Barcelona, i en la darrera edició va tenir més de 265.000 visitants.

Summary: Nova edició de Mercat de Mercats