La vice-presidenta del Consell, Mónica Oltra, ha anunciat que durant aquesta legislatura impulsarà una llei de diversitat familiar; una nova llei d’igualtat que tingui en compte els grans avanços del moviment feminista, i una llei d’accessibilitat universal que acabi amb qualsevol barrera. Oltra ha obert avui les compareixences dels membres del govern de la Generalitat davant el ple de les Corts per a explicar els seus projectes per als quatre anys vinents, que contemplen el desenvolupament de les lleis aprovades en la passada legislatura. Ha plantejat també avenços en matèria de dependència, lluita contra la violència de gènere; protecció de la infància i adolescència i de la gent gran; defensa dels drets de les persones transsexuals i LGTBI, i acolliment de persones refugiades. Després de recordar la situació que va trobar el 2015 i relatar els avenços socials aconseguits al llarg de la passada legislatura, la també consellera d’Igualtat i Polítiques Inclusives ha reconegut que encara queda ‘molt per fer’ i ha assenyalat que per a això calen recursos econòmics. En aquest sentit, ha assegurat que el Consell no cessarà en la reivindicació d’un finançament just, i en la necessitat de no repercutir l’infrafinançament que pateix el País Valencià ‘sobre les esquenes dels valencians’, i ha demanat el suport de la resta de grups en aquesta reivindicació. El PP i Ciutadans han allargat la mà a Oltra per portar a terme els seus objectius, però li han demanat millor gestió, mentre que per a Vox, l’èxit del Consell en aquesta àrea serà ‘el fracàs de la llibertat i la igualtat’.

Summary: Oltra anuncia una llei de diversitat familiar, una d’igualtat i una d’accessibilitat universal en aquesta legislatura


La Guàrdia Civil va desplegar dilluns una nova operació contra l’independentisme, pocs dies abans de saber-se la sentència del judici contra el procés, i just una setmana abans del segon aniversari del Primer d’Octubre. Nou persones van ser detingudes en una operació ordenada per l’Audiència espanyola, específicament contra grups d’independentistes. De primer, van ser acusades de terrorisme, rebel·lió i tinença d’explosius, però aquestes dues últimes acusacions han estat eliminades de l’escrit de la fiscalia. Dos dels nou detinguts van ser posats en llibertat dilluns al vespre i la resta van ser traslladats a Madrid, on avui han de passar a disposició judicial. Organitzacions com Alerta Solidària i l’Observatori del Sistema Penal i els Drets Humans han denunciat les nombroses irregularitats i vulneracions de drets de què han estat objecte els detinguts i els advocats durant aquests dies. Jutges per la Democràcia, a més, ha qüestionat l’escrit de la fiscalia, que considera que utilitza una contundència impròpia d’una fase preliminar com l’actual. Parlem amb Xavier Pellicer, advocat d’alguns dels detinguts i portaveu d’Alerta Solidària, que explica els detalls d’aquestes vulneracions de drets. Ell està convençut que aquesta operació és política i té una clara ‘intencionalitat pre-electoral’. Així funciona Alerta Solidària, la xarxa d’advocats que defensa l’independentisme de base —En teoria, no s’ha aplicat la llei antiterrorista als detinguts. Això ha estat així a la pràctica? —Formalment, no els l’han aplicada, però els han vulnerat un seguit de drets i això, en certs aspectes, s’assembla a una aplicació encoberta. —Quins aspectes? —Tenen l’obligació de facilitar una entrevista amb els detinguts les hores immediates a la detenció i això no ho han fet; tenen l’obligació de facilitar en tot moment informació sobre on són els detinguts i no ho han fet –o ho han fet amb hores o dies de retard–; han impedit que els advocats designats per les famílies puguin –encara a hores d’ara– defensar dos dels detinguts i han vulnerat qualsevol precepte vinculat al secret de sumari tant de manera filtrada com des de perfils oficials, tant la Guàrdia Civil i la fiscalia com la resta d’agents. A més, no van complir l’obligació de notificar al Col·legi d’Advocats de Sabadell que feien un escorcoll i unes detencions i, per tant, el Col·legi no té cap notificació que s’haguessin de designar advocats d’ofici. Així doncs, durant els escorcolls i les detencions molts dels detinguts no tenien advocats designats. Hi ha una directiva europea que parla sobre el tracte als detinguts i determina tot de mesures que l’estat espanyol va convertir en llei d’obligat compliment fa molts anys. En aquest cas, no s’ha aplicat res de tot això. —Els dos detinguts que no han pogut ser defensats pels seus advocats, van demanar que hi fossin presents i els van informar que els posaven advocats d’ofici perquè sí? —Sí. —Fins a quin punt els advocats heu tingut manca d’informació? —Ens hem trobat amb coses com ara no saber on és el detingut, no poder entrevistar-nos-hi fins moltes hores després –amb alguns ni ho hem pogut fer–, han impedit la designació d’advocats per part de la família… —Alerta Solidària heu denunciat les filtracions a la premsa de molts elements del procés. Us heu assabentat de moltes coses pels mitjans abans que per unes altres vies? —Nosaltres no donem credibilitat ni veracitat a la informació filtrada a la premsa. Dilluns al matí eren nou terroristes molt perillosos i a la tarda n’hi havia dos en llibertat. Primer hi havia unes determinades acusacions i ara sembla que n’hi ha unes altres… Ens trobem en una guerra bruta mediàtica. —Segons l’OSPDH, un dels detinguts va declarar a la comandància durant més de set hores seguides. Teniu més informació sobre aquest fet? —No en tenim més informació perquè no hem pogut accedir al parlament ni ens han deixat representar-lo. —A l’escrit de la fiscalia ha desaparegut la rebel·lió i la tinença d’explosius. Com es pot sostenir l’acusació de terrorisme sense tinença d’explosius? —És un operatiu polític amb una intencionalitat pre-electoral per part d’un partit en hores baixes que no ha estat capaç de formar govern. Alhora és un avís per a navegants amb vista a les mobilitzacions del primer d’octubre i la sentència del procés. Els deuen fer molta por i intenten de reduir-les o frenar-les amb aquestes operacions. —Creieu que pot reeixir una acusació com aquesta? —En un estat democràtic i de dret, difícilment. A l’estat espanyol no és el primer cas d’aquesta mena que veiem. Hem vist el cas dels joves d’Altsasu o tants altres casos que hem tingut als Països Catalans aquestes darreres dècades. Per exemple, grups llibertaris han estat acusats de terrorisme i algunes persones han passat tres mesos o quatre en presó preventiva. El cas ni va arribar a judici perquè es va arxivar… O els Tres de Gràcia, que també van acabar absolts. I tot un reguitzell de casos que munten ad hoc contra militants polítics per les seves idees i que acaben caient. —En casos com aquests hi influeix la reforma del codi penal per a fer més ampli el delicte de terrorisme? —La reforma flexibilitza la definició de terrorisme. Entra en uns termes que anomenem ‘dret penal de l’enemic’. S’entra a valorar subjectivament les persones contra qui es vol actuar, i no pas els fets que han comès. Dóna més marge d’actuació a la interpretació dels jutges i dels cossos policíacs. —Jutges per la Democràcia ha denunciat la incompatibilitat de l’acusació de rebel·lió amb la de terrorisme que es feia inicialment. Què en penseu? —No s’explica res amb cap lògica jurídica. Entrem en una lògica política de guerra bruta, relats polítics i imposició d’idees. En aquests termes s’explica tota aquesta situació.

Summary: Xavier Pellicer: ‘Entrem en una lògica política de guerra bruta’


Continua creixent la tensió diplomàtica entre l’estat espanyol i Bèlgica. Després de refusar les euroordres i el judici contra Llarena, s’ha obert un nou front en les relacions diplomàtiques entre Brussel·les i Madrid. El ministre d’Afers Estrangers espanyol, Josep Borrell, ha cridat a consultes l’ambaixador belga a Madrid, arran d’una carta que Jan Peumans (N-VA), president del parlament de Flandes, va enviar a Carme Forcadell a la presó del Mas d’Enric. Les autoritats espanyoles diuen que el contingut de la missiva és un insult a l’estat, segons que explica el diari De Tijd. A la carta, Peumans lamenta ‘que la democràcia a Catalunya hagi estat aixafada violentament’ i assegura que l’estat espanyol ‘no compleix els requisits mínims per a ser membre de la Unió Europea’. Peumans és el primer polític important de la UE que parla amb aquests termes contra l’estat espanyol. Cal tenir en compte que el Parlament Europeu va activar fa poc el mecanisme per aplicar l’article 7 de la UE contra Hongria per l’autoritarisme del govern de Viktor Orbán. L’eurodiputat de l’N-VA Mark Demesmaeker fou qui va lliurar la carta de Peumans a Forcadell el 7 de setembre. A més, la va publicar a Twitter: Deze brief van Jan Peumans @vlaparl gaf ik zonet aan @ForcadellCarme in de gevangenis van Mas d’Enric. Ze zit opgesloten voor ‘rebellie’ omdat ze als voorzitter van het Catalaanse parlement een debat en stemming toeliet over zelfbeschikking #absurd pic.twitter.com/i4sX2jc3hf — Mark Demesmaeker (@markdemesmaeker) September 7, 2018 El govern espanyol ha dit a l’ambaixador belga, Marc Calcoen, que està ‘decebut’ pel contingut de la carta de Peumans. ‘La carta oficial del president del parlament regional és considerada un insult a Espanya’, explica Calcoen en un informe adreçat al Ministeri d’Afers Estrangers belga. A més, segons De Tijd, les autoritats espanyoles volen que el ministeri es posi en contacte amb Peumans per deixar-li clar que ‘el contingut de la carta és totalment inacceptable’. De fet, el govern espanyol mateix va dir al president del parlament flamenc que la carta era ‘un gest hostil’.

Summary: Tensió diplomàtica entre Espanya i Bèlgica: Borrell convoca l’ambaixador belga


El prefecte de la regió occitana, Étienne Guyot, ha comunicat al cap de govern en funcions d’Andorra, Toni Martí, que la carretera RN22 ha reobert en tots dos sentits de la marxa, i s’avança així dos dies a les previsions inicials, fetes públiques dilluns passat. Les obres per estabilitzar el terreny afectat per una esllavissada, i que van obligar a tallar l’únic accés a Andorra des de la Catalunya Nord el 27 d’abril, estan avançant més ràpid del que s’havia previst, ha informat el govern andorrà en un comunicat. Es pot ‘garantir la seguretat de la zona’, per la qual cosa ja es pot donar pas als vehicles, encara que amb una limitació de velocitat. La carretera queda reoberta però les obres per reconstruir el talús afectat i treure la pedra continuaran ‘amb intensitat’, ha informat el govern. Martí ha agraït al prefecte la col·laboració i rapidesa per reobrir l’RN22 i reduir així l’impacte econòmic que aquesta situació estava generant a Andorra.

Summary: Andorra i la Catalunya Nord recuperen avui la connexió per carretera


‘És una pena que els pares del president del govern espanyol, Mariano Rajoy, no emigressin de Galícia a Suïssa com els meus. Sens dubte, hauria gestionat amb més habilitat la crisi catalana.’ Amb aquesta contundència comença un article del periodista Antonio Rodríguez a Le Temps, un dels principals diaris en llengua francesa de Suïssa. Rodríguez recorda la seva joventut a Suïssa, després d’haver-hi emigrat els seus pares, que hi arribaren als anys seixanta, i destaca una diferència entre l’estat espanyol i el país que els havia acollits: la democràcia. Explica com els va sorprendre que a Suïssa el referèndum fos una eina democràtica emprada tan sovint per a prendre decisions. D’una altra banda, la descoberta va posar de manifest una altra realitat, que la democràcia ‘no era la invenció diabòlica que els havien explicat’. Rodríguez posa èmfasi en un fet històric: el referèndum d’autodeterminació que el 23 de juny del 1974 va permetre al Jura d’esdevenir un cantó independent de Berna. Diu: ‘Quina pena que no cresqués en aquest cantó del Jura en construcció. Al començament de la dècada del 1980, hauria pogut observar des de la seva finestra, com jo, desenes de persones que marxaven agitant la senyera, la bandera catalana. El nounat cantó del Jura va retre homenatge a la set de llibertat que havia compartit amb Catalunya. Va inaugurar una plaça dedicada al “país català” al parc infantil del barri.’ ‘Aquell dia, el senyor Rajoy hauria pogut comprendre que els espanyols, com els suïssos, no parlen el mateix idioma i que no necessàriament tenen les mateixes banderes’, afegeix l’article.

Summary: Un periodista suís explica a Rajoy per què hauria d’haver emigrat a Suïssa


Gonzalo Boye (1965, Valparaíso, Xile) és l’advocat de Carles Puigdemont i els consellers exiliats, però també un dels grans estrategs en les línies de defensa. Boye ha participat en les defenses de l’11-M i d’Edward Snowden, però en aquesta entrevista no hem volgut parlar dels clients de Boye, sinó de Boye. Basant-nos en el documentari Boye (2016), dirigit per Sebastián Arabia, que explica la intensíssima vida d’aquest advocat, parlem dels seus orígens catalans a Xile i del seu pas per la presó. Gairebé vuit anys tancat a Carabanchel acusat de col·laborar amb ETA. Boye sempre va clamar la seva innocència, i va ser dins la presó que va estudiar dret per entendre com hi havia anat a raure. En aquesta entrevista, traça paral·lelismes entre el seu cas personal i el dels presos polítics. No para de mirar el telèfon, consultar el correu i llançar a Twitter el ja famós ‘Ahí lo dejo’ mentre respon sense problemes al periodista. Som al seu despatx madrileny. I l’entrevista té una sorpresa final: un toc d’atenció seriosíssim a algunes línies de defensa que al senyor Boye no li agraden gens. I n’explica el perquè. Però abans, ens parla de la seva intensa vida. —He vist que la vostra mare es deia Angelica Tuset. Catalana? —Sí. Era nascuda a Xile, però filla d’un català del barri de Gràcia. Pel meu avi, Gràcia no era un barri, era una vila independent. El meu avi sempre va presumir de ser català. I la meva tia que viu a Guayaquil, l’Equador, presideix el Casal Català. Gent molt activa. El meu avi parlava el català i per això jo l’entenc, tot i que no el parlo. Pel que fa a la meva mare, va estudiar dret, i deu ser l’última pinochetista que queda a Xile. Ella té una ideologia, contrària a la del meu pare i a la dels seus tres fills. No hi parlo cada dia, jo, i fa més de trenta anys que sóc fora del país, però sí que us dic una cosa: sempre han presumit de catalans. A Xile, els catalans, com els bascs, han sabut distingir-se en la qüestió comercial, cultural. I deixen clar que eren catalans. —Els Tuset com hi arriben, a Xile? —És el meu besavi Tomàs Tuset que, abans de la guerra, va arribar a Xile. Era un home vidu i es va emportar els sis o set fills que tenia. Quan el fill gran havia d’enllistar-se a l’exèrcit, se’ls va emportar tots. —Fill de família benestant de Valparaíso, quan feu els 18 anys us n’aneu a estudiar a Alemanya. —M’agradava la ciència política, i a Alemanya aquella època havies d’estudiar dues branques. La principal i la secundària. Tinc nacionalitat alemanya perquè el meu pare hi tenia els orígens. Allà vaig estudiar polítiques de principal, i econòmiques de secundària, dels divuit anys als vint-i-dos. —I cap a Espanya. —Exacte. L’any 1987, Espanya era un país d’oportunitats. —Hi fèieu d’assessor d’empreses. Teníeu 27 anys. I un dia, pam, us detenen. Som l’any 1992 i us acusen de col·laborar amb ETA. I expliqueu que el vostre pare, empresari i periodista xilè, amic d’Allende, bohemi, molt sociable, sempre va entendre què passava. I que a la vostra mare li va costar més. —Així és. El meu pare sempre hi ha estat, per a mi. I ella ho veia més un problema que no pas una injustícia. Era una qüestió estètica: un fill vinculat als grups d’esquerra, a la presó. No s’ho esperava viure, això. Recentment, però, ha fet un canvi. L’edat ens canvia a tots. I ara veu que jo he sabut tirar endavant. I al final la vida fa moltes voltes. I el meu cas no és únic. No crec que sigui l’única persona condemnada per col·laborar amb ETA sense haver-ho fet. Aquella època em recorda l’actual, en el sentit que les coses són blanques o negres, i el dret es fa servir per a anul·lar el contrari. Els quatre abusos de la justícia espanyola contra Boye —Us acusen de col·laborar amb ETA pel segrest d’Emiliano Revilla. El senyor Revilla i els segrestadors d’ETA ho neguen. Doncs, a la presó igualment. Sorprèn que al documentari Boye no surti el nom de l’advocat que us va defensar. —No surt el nom, no. Sempre l’he protegit en aquest sentit. Crec que les coses no es van fer bé. I vaig tardar molt a adonar-me on hi havia hagut els errors tècnics perquè jo acabés a presó. I n’hi havia de molts importants. A la presó vaig començar a estudiar dret amb la sensació de ‘aquí va passar alguna cosa i vull saber què és’. Aquells anys eren molt dolents per al dret. Molt dolents. L’Audiència espanyola estava transformada en una màquina de triturar carn humana. —On era Gonzalo Boye el dia que van segrestar Revilla el 1988? —Jo era a Xile, a les noces de plata dels meus pares. No vaig tornar fins tres setmanes després del segrest. —Què diu la víctima, Emiliano Revilla, sobre vós? —Revilla, el dia del judici es va girar, a instàncies de la fiscalia, i va dir: ‘No, no el conec de res.’ —I Urrusolo Sistiaga? —Sistiaga és l’autor material del segrest, reconegut per ell mateix, la justícia, i Revilla. També va dir que no em coneixia de res. —‘No m’importa gens què pensi la gent d’aquest cas. La cosa important és què en penso jo.‘ —Sí. Aquesta frase és meva. Els anys que vaig ser allà dins em demanava què pensaria la gent de mi i la meva presó. I després em vaig adonar que l’únic que havia de viure tranquil era jo, i amb mi mateix. I a partir d’aquell moment tant m’era. Jo tenia la consciència tranquil·la. I això també m’ha ajudat tots aquests anys de llibertat. Alguna cosa deu haver fet, pensa a vegades la gent. I aquest ‘alguna cosa deu haver fet’ ens porta a dir, per exemple en el cas català, ‘home és que van atemptar contra la constitució’. Ja. Però és que això no és cap delicte. Alguna cosa deu haver fet Boye? Sí. Jo vaig deixar el cotxe a un amic. Però això no és participar en cap segrest. Passa que quan l’estat et cau al damunt, et cau al damunt. Diria que els polítics catalans se n’adonen, que l’estat pot ser terriblement pervers i esclatant. —Us detenen, i també a membres del grup revolucionari MIR. Alguns són socis i amics vostres. —René Valenzuela havia tingut un paper molt important a l’Amèrica Llatina en el seu moment, amb grups armats llatinoamericans d’esquerres, perquè era molt proper a Barbaroja Piñero, dirigent del departament Amèrica del Partit Comunista Cubà. René era una persona a neutralitzar. I això van fer. Neutralitzar-lo. Al film ho explico. Per a extirpar Valenzuela, se’m van emportar a mi també. Perquè els estats no operen quirúrgicament. Simplement eradiquen el problema. —Contra vós hi ha la declaració única de Ramiro Silva, un amic vostre, que va dir que havíeu aportat un cotxe i els havíeu ajudat en el pis del segrest, i que n’estàveu al cas. I el senyor Silva, testimoni únic, va i no es presenta el dia del judici. —Aquella era l’Audiència espanyola. I avui no és tan diferent. A mi sempre m’ha preocupat quan es critica la justícia espanyola. No crec que es pugui generalitzar. A Espanya, en termes generals, es fa bona justícia, però les altes instàncies judicials, per raons diverses, no són exemple de res. —I per què us va inculpar a tots, el senyor Silva? —No ho sabem. Sí que sabem que ell ens ho va reconèixer. I que després va tenir una vida molt dura. Perquè viure amb aquesta càrrega no és senzill. —Quina càrrega? Acusar falsament? —Exacte. A mi, la instrucció, la investigació d’aquests fets que va fer el jutge Bueren, em recorda molt la que fa Llarena. Una única versió, unilateralitat absoluta i no entrar mai a acceptar proves de la defensa ni a practicar diligències de descàrrec. Ells ja tenien una tesi. —Us van torturar? —Sí. Durant els cinc primers dies de la detenció. I no sóc cap excepció. La gent de Terra Lliure que van detenir poc després, també. O els d’ETA. Per mi, aquest va ser un altre error de la defensa. Crec que s’haurien d’haver denunciat en el seu moment, les tortures, i haver arribat fins al final. Una defensa proactiva ho hauria fet. —La nit que us van detenir, la vostra filla gran tenia un any. ‘Només sortiràs de la presó quan la teva filla es casi.‘ —Això m’ho va dir un dels policies dins el cotxe que em portava a l’altura del pont dels francesos. La primera pujada que hi ha després de la casa on vivia aleshores, en aquella primera rampa. Jo anava tombat a terra i no ho veia. Però la vaig notar, aquella pujada. —Recordeu la frase. El policia de la frase, també? —I tant. Jo li he pres declaració, al policia. I ens hem vist en altres situacions. —De fet, expliqueu que us vau fer amic de la fiscal que us va acusar. Amic?! —Crec que hem de saber contextualitzar les coses. La veritat ajuda a reconciliar. I s’ha de saber viure de cara al futur. Què vull dir? Si no saps on està enterrat el teu pare, és bastant difícil que et reconciliïs amb el futur. Però si et donen l’oportunitat de saber on és, d’enterrar-lo com cal, és un primer pas de reconciliació de cara al futur. Amb la fiscal no ens veiem cada dia, però sí, tenim una gran relació. La tenim. Neix sobretot durant el judici de l’11-M, i amb posterioritat. A mi em van educar i explicar clarament com funcionaven els estats. I cadascú té el seu paper, el seu rol. —Passeu sis anys a la presó i… —Set anys, onze mesos, i vint-i-nou dies. Jo hi ingresso l’any 1992, i surto en llibertat sota fiança el 1993. I el maig del 1996, l’últim dia del judici, torno a ingressar-hi. El setembre vaig decidir que alguna cosa havia de fer. I em vaig posar estudiar dret. —L’altra decisió és no veure les filles. Res de visites a la presó. —L’any 1992 només tenia una filla. I no la vaig veure, aquell any de presó. Vaig tornar a entrar el 1996 i en tenia dues, de filles. I a la segona visita, quan la filla va intentar tocar-me a través del vidre i gesticulava impotent perquè no em podia tocar, vaig dir que mai més. Mai més. I no vaig deixar que vinguessin més, no. Els evites contradiccions. És veritat que els generes una angoixa, però els evites humiliacions. Estic content de la decisió. I crec que elles també ho agraeixen. Estudiar i córrer, això feia aquells anys dins la presó. —I amistats? —Només en vaig fer entre presoners polítics. A la presó hi ha una barrera cultural molt forta. Molt. Érem pocs els qui llegíem llibres i la premsa. Aquests, vaig conèixer. Per això vaig conèixer els catalans del 1992: David Martínez i Sala, Jordi Bardina, Esteve Comellas. I alguns bascs, també. —Expliqueu que dins la presó van oferir-vos un pacte. Mentir per embrutar el membre d’ETA Josu Ternera. A canvi, llibertat. —El 27 de novembre de 1996 em van dir que si jo deia que Ternera estava involucrat en el segrest d’Emiliano Revilla, seria a casa per Nadal. Van ser el jutge i el fiscal qui m’ho van dir, sí. El jutge era Carlos Bueren. —Ara sou advocat d’independentistes. L’estat també se us apropa per darrere? —Ara no. I us ho diria. Però ara no m’han fet cap oferta, no. Crec que l’estat, entès com l’anterior govern, no entenia què passava. I l’estat entès com el govern actual necessita el seu temps. —Que a ningú li passi mai el que em va passar a mi. És això que us mou a estudiar dret i en la vostra carrera? —De venjança, no n’hi ha. Això no. Protegir els meus defensats, sí. Això sí. I també crec que hi ha casos que van més enllà dels defensats. Puc estar d’acord o no amb les exposicions dels meus defensats. Jo, per definició, sóc internacionalista, i aquí defenso separatistes. I això no em causa cap problema ideològic. Per una senzilla raó: perquè en el fons defenso el seu dret de decidir, expressar-se, d’autodeterminació i de llibertats civils fonamentals. Per a ells i per a tothom. Això vull dir. Hi ha casos que van més enllà dels defensats. —Com arribeu a defensar els polítics catalans? Per mitjà de Jaume Asens, com explica el conseller Toni Comín? —Sí. En Jaume Asens em va trucar el dia 28 d’octubre. Ell i jo som molt amics des del 2006. Pel judici del 4-F, el de Ciutat Morta. Jo defensava Rodrigo Lanza. El seu advocat no era pas en Jaume Asens, com alguns diuen, ell hi era com a observador. I ara som molt amics, amb en Jaume Asens. —Punts febles de l’estat espanyol? —Les garanties democràtiques. Si l’estat vol arribar fins al final, rebentarà el sistema de justícia europeu. I acabarà rebentant el sistema d’euroordres. I acabarem com Polònia. L’estat ha de saber quant d’aire posarà a la pilota per poder jugar. Si en posa poc, malament. Si en posa massa, també. Però aquesta pilota, la de les euroordres, del sistema de judicis comuns, és una pilota que pertany a molts països. No únicament a l’estat espanyol. I no tinc clar que acceptin que Espanya rebenti la pilota del partit per una concepció molt poc democràtica de les coses. —Punts febles dels independentistes? —Pensar que tot anirà de pressa. Això són processos amb alts i baixos i els seus tempos. I el principi de realitat, a vegades penso. Per exemple, la gent no pot exigir al govern de la Generalitat que obri la porta als presos i els deixi anar a casa. No pot. Si jo obro la porta als presos, l’endemà me l’obren a mi, però per ficar-m’hi dins. La gent ha de comprendre que el govern Torra i els seus consellers fan tant com poden. I amb tot el dolor. Però han de donar-los temps. Aquí, l’únic responsable que estiguin presos és el senyor Llarena. —Com a advocat, porteu els exiliats. Els presos, els heu vist? —Tret de les dones, i per raons d’agenda. —L’advocat Kalek. Per què és tan important? —Segurament és un dels meus millors amics. I una de les persones que més consulto quan tinc dubtes jurídics. Té una gran visió. Tenim el sa costum de posar-ho tot en dubte i discutir-ho. I ell em va ensenyar la importància del litigi estratègic. I aquest ho és. —Què és el litigi estratègic? —No pots canviar la realitat defensant tot Déu. Però la pots canviar defensant un sol cas que et permeti qüestionar tot Déu. No donaríem l’abast per a defensar cinc-cents casos de llibertat d’expressió. Però només defensant els polítics catalans és suficient per a establir un nou precedent sobre la llibertat d’expressió i els drets polítics dels ciutadans. —Com veieu els judicis dels presos? —Si podem fer el que hem de fer, això es reconduirà a termes racionals. Termes racionals vol dir que no hi ha hagut ni rebel·lió ni sedició ni malversació. No n’hi ha hagut. Aquests delictes no s’han comès. —La víctima, Revilla, va dir que no éreu cap dels segrestadors. ETA, igual. I mireu. Us esteu anys a la presó per l’única versió d’un home que ni es presenta al judici. Per què ara és diferent? —Ara el sistema jurídic espanyol està més immers en una realitat, l’europea. I no resisteix el pes. Part fonamental de l’estratègia de defensa consisteix a fer un control europeu en temps real. I ara la maquinària no és tot el conjunt de l’estat. Tot, no. De fet, el que fa el Suprem és una cosa que ja va començar a fer sentir incòmode el govern de Rajoy. I estic convençut que ara és incòmode per al govern de Sánchez. Per al govern de Merkel. Per al govern belga, per al govern escocès, i per a la Unió Europea. Són persones que s’han posat a fer política sense veure que potser ni els polítics no volen aquest nivell de tensió. —Veig Puigdemont i els exiliats lliures. Però Junqueras i la resta, també? —Haurien de quedar lliures, sí, Si les coses es poden fer tal com les tenim previstes, i si l’estat recupera la racionalitat, no hi haurà cap problema. —Diuen que sou l’advocat que posa més la qüestió jurídica al servei de la política. —Ho diu Toni Comín. Jo crec que el dret és un instrument per a aconseguir coses. I una d’aquestes coses és la política. Us poso un exemple actual. Ara es parla de les conformitats. Arribar a acords amb la fiscalia per a rebaixar la pena. Això és fatal. I us diré per què: una conformitat significa que pactes amb la fiscalia i assumeixes que determinats fets són delictius. I després ja li donarem un encaix jurídic perquè en comptes de vint anys te’n caiguin cinc. Però el problema que alguna gent no entén és que si els acusats accepten que els fets pels quals els acusen són sedició, o rebel·lió, vol dir que consideren que votar com l’1-O és rebel·lió. I també que els fets del 20 de setembre –un exemple clar de dret de manifestació– són sedició. —I què voldria dir? —Que els condemnarien a una pena menor. Però també voldria dir que qualsevol altre podria ser condemnat en el futur, en tot el territori català, o espanyol, i qui sap si de la UE, per fets que avui no són delictius. Arribar a un acord amb fiscalia significa renunciar definitivament, per sempre, a la independència de Catalunya. O, millor, al dret de votar sobre la independència de Catalunya. Que no és igual. Es renunciaria al dret de manifestar-se, i expressar-se, com el 20 de setembre i el primer d’octubre. Som conscients d’això que defensem? Perquè és a partir d’aquesta consciència que un pot aportar una línia de defensa o una altra. —I a veure, ara això per què m’ho expliqueu de sobte? Que alguns advocats volen pactar amb la fiscalia? —Jo ho explico perquè veig que surt als mitjans que hi ha contactes amb la fiscalia. —Seria un error? —No seria un error, és un error. Perquè tu no tens dret d’hipotecar el futur d’una societat. Una societat que va dir majoritàriament una cosa el primer d’octubre. I que es va ratificar el 21 de desembre.

Summary: Gonzalo Boye: ‘Em van torturar durant els cinc primers dies de la detenció’


El president de la Generalitat, Ximo Puig, ha anunciat que el Consell destinarà 97 milions d’euros a ajudar els autònoms i a mantenir la solvència de les empreses per a afrontar les conseqüències de la crisi del coronavirus 2019. En un comunicat, el govern ha explicat que 57 milions s’invertiran en els autònoms i que l’Institut Valencià de Finances (IVF) posarà en marxa una línia de 40 milions, ampliables en crèdits participatius, per a millorar la solvència de les empreses. ‘L’objectiu de les mesures és que ningú no quede al marge i que cap autònom haja de deixar la seua activitat’, ha dit, després d’una reunió amb els agents socials per a analitzar el decret de mesures econòmiques aprovat ahir pel govern espanyol. Tant els sindicats com els representants empresarials han valorat positivament el pla de xoc de la Moncloa. A més, les empreses podran demanar préstecs a deu anys als bancs amb l’aval del 50% del govern espanyol. Segons Puig, l’objectiu és evitar la destrucció de l’ocupació. En aquest sentit, ha anunciat que la setmana vinent hi haurà un ple extraordinari a les Corts per a aprovar aquestes mesures i que dijous es constituirà una taula de treball amb la participació de la Generalitat, els sindicats i els representants empresarials.

Summary: Puig destinarà 97 milions d’euros als autònoms i a la solvència de les empreses


Edicions Bromera va presentar ahir a Barcelona les seves propostes literàries per a aquest Sant Jordi. S’hi destaca la novel·la guanyadora del premi Ciutat d’Alzira, Amics per sempre, de Lluís Anton Baulenas, un títol irònic d’una obra demolidora contra l’esperit babau i acrític de la Barcelona Olímpica, de somriure permanent, incapaç de veure-hi més enllà de la seva autocomplaença, opaca a la tragèdia de la guerra dels Balcans, per exemple, que es lliurava aquell mateix 1992. A més, hi trobem el dietari de Jaume Subirana, Cafarnaüm, premi d’assaig Mancomunitat Ribera Alta, inscrit en la tradició del dietarisme i la prosa catalana de no-ficció. De Maria Carme Roca, ens arriba la novel·la La noia del club, sobre del món de l’esport femení en la Barcelona dels anys trenta. Bromera també publica el nou text teatral de Marta Buchaca, Una família normal, premi de teatre Ciutat d’Alzira. Ahir tots els guanyadors eren a la conferència de premsa, llevat de la poetessa Eva Baltasar, que havia de presentar el llibre de poemes Neutre, premi Ibn Jafadja, però Renfe-Adif li va impedir d’arribar a lloc. Enhorabona, Renfe-Adif, un altre dia gloriós dels transports ferroviaris catalans. El director editorial de Bromera, Gonçal López-Pampló, va presentar també les novetats en l’àmbit de la traducció. Hi sobresurt una de les darreres obres que va deixar escrites el Nobel Dario Fo, De sang gitana, publicada pòstumament, sobre la vida del boxador gitano alemany Johann Trollmann, una brillant carrera que l’ascensió del nazisme trinxa, com trinxa la seva vida, que esdevindrà impossible. També arribarà l’última novel·la negra que va escriure Pierre Lemaitre abans de l’èxit del Goncourt, Recursos inhumans. Els seguidors de Lemaitre han de saber que aquesta novel·la no és protagonitzada per l’inspector Camille Verhoeven. I abans veurem a les llibreries una nova novel·la negra de Benjamin Black, pseudònim de John Banville, Fins i tot els morts. Banville i Lemaitre passaran per Barcelona i oferiran una conversa dins la programació de Kosmópolis al CCCB, el 24 de març. Bromera també publicarà l’últim premi Goncourt, Una dolça cançó, de Leïla Slimani, traduïda per Lluís-Anton Baulenas. És un thriller psicològic que presenta una visió crítica de la societat parisenca actual. Després, hi van intervenir els autors. Començà la dramaturga Marta Buchaca, que va presentar Una família normal, un drama, tot i que ella se sent més còmoda amb la comèdia. És la història fragmentada d’una família. Una història tràgica, perquè la mare mor a causa d’un accident i el pare és incapaç de perdonar la filla, que sembla que és responsable de la mort de la mare, tot i que aleshores és una nena, només té deu anys. ‘Sempre m’ha interessat el món de la família i la idea de la mort. Són gairebé una obsessió. Hi surten sempre, en les meves obres de teatre.’ Ara espera que el text pugui pujar dalt els escenaris la temporada vinent. Ja sap segur que el dirigirà Pau Miró. Lluís-Anton Baulenas va parlar d’Amics per sempre: ‘El projecte d’escriure aquesta novel·la neix fa vint-i-cinc anys, el 1992. Aleshores ja publicava ficció (aquest octubre farà trenta anys que vaig publicar la meva primera obra de ficció). Em va causar sorpresa que el món intel·lectual i literari no reaccionés davant la guerra cruenta de l’ex-Iugoslàvia. Vaig escriure una obra de teatre sobre aquell fet; després vaig publicar la novel·la El fil de plata, que s’aproximava a la guerra, a través de la nostra guerra civil, perquè encara m’era difícil d’escriure sobre la guerra dels Balcans. De fet, no m’hi vaig poder posar fins fa cinc anys, quan tot s’havia refredat. La novel·la coincideix amb els vint-i-cinc anys dels Jocs Olímpics i veiem que la commemoració que en volen fer manté aquest punt de vista cofoi, tot i que Barcelona 92 va ser una barreja de coses bones i de coses no tan bones. Però aquestes últimes es continuen eludint. La novel·la Amics per sempre critica els Jocs Olímpics de Barcelona, des de l’amor a la meva ciutat, que sempre manifesto en les meves novel·les.’ ‘Avui ens trobem amb el problema dels refugiats, sobre el qual la Unió Europea no sap què fer. Fa vint-i-cinc anys, la Unió Europea tampoc no sabia què fer en la guerra de l’ex-Iugoslàvia. El protagonista d’Amics per sempre és un jove barceloní d’uns trenta anys que viu completament al marge del conflicte, però raons de feina el porten als Balcans. L’atzar li canvia la vida quan es troba involucrat en aquesta guerra i, tot i que la seva vida perilla, al final pot sobreviure i tornar a Barcelona, psicològicament destruït. L’han tractat literalment com un gos i així se sent.’ Baulenas diu que no és una novel·la trista, sinó dura. Sobre els aspectes que critica de la Barcelona Olímpica, es destaca l’operació indiscriminada i preventiva que va engegar el jutge Garzón contra l’independentisme, fora de tota legalitat, i els habitatges de la Vila Olímpica, que havien de ser de protecció oficial i la pressió de les grans constructores ho va impossibilitar. Els escriptors Lluís-Anton Baulenas (esquerra) i Jaume Subirana. Tot seguit, el poeta Jaume Subirana va parlar del seu dietari literari, Cafarnaüm, construït amb fils argumentals relacionats a partir d’allò que mira l’autor i de com ho mira: ‘Hi ha la suma de l’observació, la reflexió i el comentari. A vegades introdueixo la citació d’un text, una escena viscuda o una escena imaginada. De tant en tant, hi apareix algun aforisme. M’agrada pensar que aquest dietari literari entronca amb la gran tradició de prosistes catalans de no-ficció. Tots tenen maneres diferents, però amb tots em sento vinculat: Josep Pla, Marià Manent, Pere Gimferrer, Biel Mesquida o Enric Sòria.’ El dietari, diu Subirana, té un doble filtre: ell sempre porta a sobre un quadern on va anotant idees i pensaments. Una part passen al seu bloc (‘Flux‘). I tot plegat ho torna a filtrar a l’hora de construir el llibre, un artefacte que ha de fer un nou sentit. La darrera d’intervenir fou l’escriptora Maria Carme Roca, parlant de La noia del club. Va explicar que el subtítol, ‘Amor i superació a la Barcelona dels anys 30’, és un bon resum d’allò que el lector hi trobarà: ‘La protagonista, la Flora, és un personatge de ficció, però podria ser real. És una jove que als anys trenta es va voler obrir camí en el camp de la natació. Perquè als anys trenta moltes dones van voler obrir-se camí per mitjà de la cultura i dels esports. Per un desig de sortir de casa, de voler ser dones modernes… Aquelles dones de la República eren tan trencadores com femenines.’ ‘L’època em permet de parlar també de persones reals increïbles, com ara Irene Polo, Rosa Maria Arquimbau, Carme Monturiol, Teresa Vernet, Anna Murià, i també d’alguns homes. De fet, faig un petit homenatge al periodisme d’investigació que es feia en aquell temps, que feia gent com ara Irene Polo, Josep M. Planas, Tísner… I proposo un joc literari: cada capítol l’encapçalo amb un petit fragment de diari o revista o d’obra literària. Ha estat divertit, però també ha estat una feinada.’

Summary: Les propostes literàries de Bromera per a aquest Sant Jordi


El Banc Central Europeu (BCE) interromp avui el seu programa de compra de deute a través del qual acumula bons per 2,5 bilions d’euros, dels que un 12,55% correspon a deute espanyol. La compra de títols de deute sobirana en els anys anteriors s’havia interromput també abans de Nadal per tornar a la compra al gener, però, aquest cop el programa no es reprendrà. No obstant això, els bons que vencin seran reemplaçats per altres nous, per tant, el total de títols es mantindrà constant. El programa de compra de deute va ser part de l’estratègia del BCE per fer front a la crisi de l’eurozona.

Summary: El Banc Central Europeu interromp avui la compra de títols de deute


El jutjat número 13 de Barcelona ha tancat la instrucció de la macrocausa per la preparació del referèndum i ha obert el processament per delictes de malversació, de desobediència, de falsedat documental, de revelació de secrets i de prevaricació. Als processats per malversació, els ha imposat una fiança solidària de 5.803.068,87 euros. Si no la paguen l’endemà del dia que rebin la resolució de processament, els embargaran els béns per una quantitat equivalent. Antoni Molons i García, secretari de Difusió i Atenció Ciutadana del Departament de Presidència de la Generalitat, ha estat processat per malversació i prevaricació; Joaquim Nin i Borreda, secretari general del Departament de Presidència de la Generalitat, per malversació, desobediència i prevaricació; Jaume Clotet i Planas, director general de Comunicació del govern, per malversació; Josep Ginesta i Vicente, secretari general de Treball, Afers Socials i Família, per malversació; David Palanques i Bonavia, responsable de l’àrea TIC del Departament de Treball, Afers Socials i Família, per malversació, David Franco i Sánchez, responsable de l’àrea TIC del Departament de Treball, Afers Socials i Família, per malversació; Francesc Sutrías i Grau, director general de Patrimoni (Vice-presidència, Economia i Hisenda), per malversació i desobediència; Aleix Villatoro Oliver, secretari general del Departament d’Afers i Relacions institucionals i Exterior i Transparència de la Generalitat, per malversació, desobediència, revelació de secrets i prevaricació; Amadeu Altafaj i Tardio, director de la delegació del Govern de Catalunya a la Unió Europea, per malversació i prevaricació; i Albert Royo i Marine, secretari general del Patronat Catalunya Món-Consell de Diplomàcia Pública de Catalunya (Diplocat), malversació i falsedat documental. També han processat Natalia Garriga i Ibáñez, directora de Serveis integrada a la Secretaria General depenent de la Vice-presidència d’Economia, per malversació; Pablo Raventós, director general d’Unipost, per malversació i desobediència; Rosa Maria Rodriguez i Curto, directora general de Servei de T-Systems, per malversació; Francesc Fabregas i Bonet, administrador del Vallenc, per malversació i desobediència; Josué Sallent, director d’Estratègia i Innovació en el CTTI, per malversació; Xavier Puig i Farré, responsable de l’àrea TIC del Departament d’Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència, per malversació; Rosa Vidal i Planella, interventora general de la Generalitat, per malversació, desobediència i falsedat documental; Meritxell Massó i Carbó, secretària general del Departament de Governació, per desobediència; Nuria Llorach i Boladeras, vice-presidenta i administradora única de la CCMC, per desobediència; i Frederic Udina i Abelló, director de l’Idescat, per desobediència i revelació de secrets. Montserrat Vidal i Roca, de l’àrea de Processos Electorals i consultes Populars, ha estat processada per desobediència; Vicent Sanchis i Llàcer, director de TV3, per desobediència; Saül Gordillo i Bernárdez, director de Catalunya Ràdio, per desobediència; Martí Patxot, director corporatiu, comercial i de màrqueting de CCMA, per desobediència; Mercedes Martínez, encarregada de supervisar les obres en una nau que havia de ser el centre de recollida de dades, per desobediència; Joan Manel Gómez i Sanz, cap de Riscos del Centre de Seguretat de la Informació del Consorci de l’Administració Oberta de Catalunya, per desobediència; Josep Masolivé i Puig, treballador de Fundacio.cat, per desobediència; José María Gispert i Giménez, gerent d’Indugraf Offset SA, per desobediència; Marta Garsaball i Pujol, autoritzada en un compte bancari a Brussel·les el titular del qual era la Delegació del Govern de la Generalitat, per falsedat documental; i Daniel Gimeno i Alcañiz, responsable del tractament del fitxer de dades del registre de participants en consultes no referendàries, per revelació de secrets. D’una altra banda, s’arxiva la causa contra més investigats com ara el jutge Santi Vidal, l’ex-president del Consell Assessor de la Transició Nacional Carles Viver Pi i Sunyer i Lluís Salvadó, que, com que és diputat, té la condició d’aforat i l’ha de jutjar el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya.

Summary: El jutjat 13 processa Sanchis, Gordillo, Altafaj i vint-i-vuit persones més en la macrocausa contra l’independentisme


El portaveu d’ERC al Congrés espanyol, Joan Tardà, ha estat el primer testimoni en intervenir el judici contra el procés. La seva declaració ha estat marcada per les topades amb Manuel Marchena arran de l’ús del català i per les seves valoracions polítiques. ‘Aquest és un judici inspirat per la venjança política’, li ha etzibat al magistrat. Tardà ha estat el primer en ser interrogat pel partit d’extrema dreta Vox. El diputat d’ERC els ha explicat que l’1-O va ser ‘la voluntat d’un poble indefens, cívic, pacífic i democràtic’ i ha recordat que el 2014 Jordi Turull, Marta Rovira i Joan Herrera ja van anar al congrés a demanar el traspàs a Catalunya de les competències per a la convocatòria de referèndums. Tardà ha remarcat que sempre ha volgut que el procés fos dialogat. ‘El que tenim entre mans és un conflicte entre demòcrates’, ha dit. A preguntes de la defensa, Tardà ha dit que ‘entenc que la mobilització ciutadana és un factor de progrés en la mesura que és l’expressió de la llibertat individual’. El diputat, però, ha remarcat que ‘ni la unitat d’Espanya ni la independència de Catalunya valen una mínima violència’. Sobre el 20-S, ha relatat que ‘no hi havia escenari de tensió sinó d’indignació d’estar vivint una situació anòmala i, segons el meu punt de vista, immerescuda’. Vegeu ací la intervenció íntegra de Tardà: Calendari del judici contra el procés Aquest dimecres 27 de febrer estan cridats a declarar: Joan Tardà, Artur Mas, Soraya Saenz de Santamaría, Cristóbal Montoro, Mariano Rajoy, Marta Pascal, Núria de Gispert, Eulàlia Reguant i Antonio Baños. També estava convocat el president del Parlament, Roger Torrent, qui ahir va anunciar que no aniria a declarar perquè havia de presidir el ple previst per avui. Les declaracions continuaran dijous. I si tot va segons el previst passaran per la sala del Tribunal Suprem espanyol tots aquests representants polítics: Iñigo Urkullu, Gabriel Rufián, Albano-Dante Fachin, Ernest Benach, Ada Colau, Juan Ignacio Zoido, Xavier Domènech, Josep Ginesta, Francesc Iglesias i Adrià Comella.

Summary: Declaració íntegra de Joan Tardà al Tribunal Suprem espanyol


Centenars de persones descansen entre els passadissos de l’estadi de Querétaro (centre de Mèxic). No hi ha crits, ni càntics i tampoc samarretes dels Gallos Blancos. Són migrants i no pas afeccionats al futbol. La façana i la grada són plenes de peces de roba. La gent s’amaga del sol. A la gespa, que ha vist la decadència més absoluta de Ronaldinho, no hi pot baixar ningú. Alguns nens se la miren amb ganes de córrer i xutar la pilota, però les energies són escasses. Llegamos a Querétaro. El estadio se convierte en campo de refugiados. #CaravanaDeMigrantes pic.twitter.com/P5yp5EXpB4 — Alberto Pradilla (@albertopradilla) November 10, 2018 Ells són part de la primera caravana de migrants que camina cap als Estats Units. Fa gairebé un mes que van sortir de San Pedro Sula (Hondures) i ahir van deixar enrere la ciutat de Mèxic. Per davant els queden encara 2.700 quilòmetres per arribar a Tijuana. És el recorregut més llarg fins als EUA, però també el més segur. Bona part del trajecte l’han cobert fent autoestop o caminant.La caravana ja no avança com una filera de milers de persones, tal com passava quan varen creuar el riu Suchiate a la frontera entre Guatemala i Mèxic. Ara es fragmenta en grups petits que no tornen a coincidir fins al punt de destí. A vegades poden passar dies fins que no es tornen a veure les cares. Aquesta fragmentació ha fet que grupets hagin quedat despenjats i alguns, per la duresa del recorregut, han demanat la repatriació. Ací podeu veure que hi ha tres caravanes més en marxa: De totes maneres, els trams de la ruta no estan preestablerts. Cada nit, abans d’anar a dormir, els migrants es reuneixen en assemblea i decideixen el recorregut de l’endemà. La majoria dels quatre mil migrants són d’Hondures, però també hi ha gent de Guatemala, Nicaragua i El Salvador. Països que, més enllà de la llengua, també comparteixen problemàtiques: corrupció, autoritarisme, inseguretat, bandes criminals, drogues… Durant el dia, ocupats amb el trajecte, la gent no té temps per la nostàlgia i els dolors, però les nits són llargues i dures. Les autoritats, tal com ha passat a Querétaro, els ofereixen un lloc on dormir. Tot i que no sempre adaptats a les necessitats dels migrants. A l’estadi, conegut com La Corregidora —en honor de Josefa Ortiz de Domínguez, heroïna de la independència mexicana—, dormen sobre el ciment entre cartons, motxilles i algunes màrfegues. Poca protecció tenint en compte que el termòmetre cau fins als vuit graus quan es fa fosc. Les males experiències del viatge Els migrants han rebut tota mena d’ajudes durant el viatge, sobretot per part de ciutadans que els han ofert menjar, transport i roba, però no tot ha estat agradable. Aquesta setmana, per exemple, han desaparegut dos camions que carregaven una vuitantena de persones. Mèxic sempre ha estat terra de pas per als migrants centreamericans, però per molts s’ha acabat convertint en un punt final. No hi ha una xifra oficial de desapareguts, però el Movimiento Migrante Mesoamericano assegura que supera amb escreix les 50.000 persones. Durant la caravana, els migrants també han estat víctimes de denigracions, tractes vexatoris i pallisses, sobretot quan caminaven apartats de la caravana. La policia ha fet algunes detencions aprofitant la situació. Però no tot és violència. Els migrants també han patit enganys i no pas de petits estafadors amb voluntat de negoci (que també). El governador de Veracruz els va prometre transport gratuït fins a la capital, Mèxic DF, però al final se’n va desdir i els va abandonar a tots a la carretera. Trump mobilitza l’exèrcit El president dels Estats Units s’ha referit com una ‘emergència nacional’ i, fins i tot, ha assegurat que entre els migrants hi ha terroristes amb arrels al Llevant. De fet, Trump ha aprofitat la caravana per endurir el seu discurs migratori, especialment per a mobilitzar el seu electorat durant les eleccions de mig mandat, en les quals ha consolidat el control del senat però ha perdut la majoria del senat. Aquesta derrota electoral, de fet, ha acabat d’enterrar una de les seves grans promeses: la construcció del mur a la frontera mexicana. Però a manca de ciment per aturar la caravana, Trump ha mobilitzat més de 5.000 soldats —però la xifra podria arribar als 15.000— per impedir-ne l’accés als EUA. També ho han fet milícies civils armades: D’altra banda, per a tots aquells que aconsegueixin creuar la frontera, el president ha avisat que endurirà les condicions per a demanar asil, ja que considera que el sistema està ‘corcat.’ Trump també preveu crear ‘ciutats massives’ de tendes pels migrants, on seran confinats abans de ser deportats. Aquesta agressivitat, però, contrasta amb els resultats electorals dels republicans en els districtes que fan frontera amb mèxic. Només han aconseguit guanyar-ne un dels nou en disputa. És el número 23 de Texas i el resultat, encara provisional, ha estat molt ajustat: 49,2% contra 48,7%. En la resta de districtes — en estats com Califòrnia, Nou Mèxic i Arizona— predomina el blau dels demòcrates. Més informació: —Enganyats i empresonats. La desgràcia de gairebé 2.000 migrants a Tapachula (Chiapas, sud de Mèxic). —El periodista Alberto Pradilla viatja amb la caravana. En el seu compte de Twitter ofereix informació en directe. —Documentari de la CNN sobre la Bèstia, també conegut com el tren de la mort, que transporta centenars de migrants de Centreamèrica a través de Mèxic. —Informe de Human Right Watch sobre els nens migrants de Centreamèrica que demanen asil a Mèxic. —Mapa de la ruta de la carvana del Center for Immigration Studies. —VilaWeb publica cada dissabte, diumenge i dilluns la secció ‘Entendre el món’ sobre política internacional

Summary: Entendre el món: La caravana de migrants abandona la capital mexicana i camina cap a Tijuana


El conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, Chakir el Homrani, ha demanat al govern espanyol que derogui la reforma laboral després de constatar que l’augment del salari mínim fins als 900 euros no ha tingut efectes negatius sobre l’atur durant el mes d’abril. En una atenció als mitjans per valorar les dades d’ocupació, El Homrani ha assegurat que aquest és el ‘millor abril dels últims catorze anys’ -exceptuant el del 2017-. ‘Millorar les condicions laborals no ha d’afectar la creació d’ocupació’, ha assegurat, un fet que, diu, hauria de fer ‘reflexionar’ el govern espanyol. Pel conseller de Treball, la reforma laboral introduïda pel govern del PP ‘facilita la precarització del mercat laboral’. ‘Necessitem derogar-la’, ha demanat. En general, El Homrani ha valorat el descens de 14.142 aturats a l’abril a Catalunya com a ‘dades molt positives’, que representen una baixada d’un 3,6% en comparació amb les xifres del mes de març. ‘Es destrueix atur en tots els sectors’, ha apuntat. Pel conseller, aquestes informacions són exemple molt clar que l’economia catalana ‘té capacitat per generar ocupació’. També ha celebrat que els 381.598 desocupats que hi ha a Catalunya, s’allunyen de la barrera psicològica dels 400.000 aturats. A més, el titular de Treball ha assegurat que el mercat laboral català està creixent i generant ocupació de forma estable perquè més del 14% dels contractes registrats durant el mes passat van ser indefinits, gairebé cinc punts per sobre de la mitjana de l’estat espanyol. Amb aquesta dada a la mà, El Homrani ha assegurat que el mercat laboral té deures entorn de la qualitat del treball però ‘està en millors condicions que altres territoris de l’estat’. ‘El mercat laboral necessita qualitat en el treball’ El Homrani ha volgut deixar clar que les dades de l’atur en el mes d’abril no mostren una afectació negativa provocada per l’augment del salari mínim interprofessional, aprovat per decret-llei pel govern espanyol. Aquest fet ‘demostr'” que el mercat laboral ‘necessita’ treball de qualitat, ha dit, i per això ha demanat que aquesta percepció mínima representi el 60% del salari mitjà a Catalunya. A més, ha convidat al govern espanyol a reflexionar entorn de les reformes laborals aprovades pel govern del PP i a revocar-les. ‘Necessitem derogar-les i situar un mercat laboral on hi hagi igualtat de condicions en la negociació i on hi hagi més democràcia’, ha assegurat. La bretxa de gènere continua ampliant-se D’altra banda, el conseller de Treball ha lamentat que la bretxa de gènere continuï fent-se més gran i ha recordat que, en el mes d’abril, el descens del nombre d’aturats ha sigut d’un 3,9% i mentre que la reducció de les desocupades ha sigut d’un 3,6%. ‘És un problema. Encara que les dades siguin positives en tots els àmbits veiem que no hi ha la mateixa creació d’ocupació entre els homes que entre les dones i aquesta és una assignatura pendent que tenim com a societat’, ha argumentat. Es crea ocupació amb 8.000 beneficiaris de la renda mínima de ciutadania apuntats al SOC Per últim, El Homrani ha celebrat que la creació d’ocupació i baixada de l’atur hagi succeït en un mes en el qual 8.000 beneficiaris de la renda mínima de ciutadania s’han apuntat a les llistes del Servei d’Ocupació de Catalunya (SOC). ‘És una bona notícia que ens demostra que tenim una feina molt important a fer amb aquestes persones, que han de veure en el sistema una oportunitat a l’hora de trobar feina’, ha dit.

Summary: El Homrani assegura que l’atur no s’ha vist afectat per la pujada del salari mínim i exigeix la derogació de la reforma laboral


Més de cinc-centes dones s’han reunit aquest cap de setmana a València per organitzar una vaga feminista el 8 de març, el Dia Internacional de la Dona Treballadora, que reivindiqui la superació del treball laboral i productiu i que compti amb una ‘transversalizació de la perspectiva antiracista i anticolonial’ en cadascun dels seus eixos. Han acordat de treballar per continuar més enllà d’aquest dia i també han preparat accions per abans i després de la vaga. Ho ha explicat en conferència de premsa una de les portaveus de l’Assemblea Feminista 8-M de València, María Cabeza; acompanyada d’una de les representants de Vaga Feminista de Catalunya, Dol Polit; i de la Comissió 8-M de Madrid, Rafaela Pimenter. El 8M es mucho más que un día. El 8M somos cientas de mujeres organizadas construyendo una sociedad alternativa al patriarcado y al capital. Educación, economía, integración, justicia, laboral… Tenemos propuestas y vamos a la huelga para luchar por ellas#Vencuentro8M2019 pic.twitter.com/OGa7YIXGEY — Laura Rodríguez (@Laura_Rodr_) January 27, 2019 Segons que han explicat, la jornada d’ahir, a la Facultat de Filologia, Traducció i Comunicació de la Universitat de València, va ser intensa. Diferents grups de treball van abordar les línies d’actuació del 8 de març, que seran: cures, consum, treball, educació, violències i antiracisme. Així doncs, han destacat la ‘dimensió internacional’ de la jornada i la presència de dones de més països, com ara Turquia, Alemanya, Nicaragua, Àustria i l’Argentina. ‘Sortim reforçades d’aquesta reunió, que ha desbordat totes les nostres previsions, i amb més entusiasme amb vista al 8-M’, ha expressat María Cabeza. En aquesta línia, ha remarcat que l’interès per a aquest esdeveniment ‘ha estat enorme’, perquè després del termini d’inscripció ‘van continuar rebent moltíssimes sol·lcituds’. Pimenter ha assenyalat que l’any passat ja ‘es va resignificar el concepte de vaga’. Ha afegit que ‘no es pot tornar a parlar d’una vaga general que no n’inclogui una de cures, consum i d’educativa. ‘Convoquem una vaga feminista de 24 hores, una vaga antipatriarcal, anticolonialista, el subjecte polític de la qual són les dones’, ha continuat. ‘Una de les exigències que surten d’aquesta trobada és el tancament dels CIES i la derogació de la Llei d’Estrangeria’, ha manifestat. El consum i les cures seran els eixos centrals de la vaga, segons que ha explicat la representant de Vaga Feminista a Catalunya. Ha destacat el ‘ampli consens en la creació de xarxes de suport feminista a diferent escala tant per a defensar-se de les agressions masclistes i feixistes com per a fomentar el cooperativisme i ajudar-se i cuidar-se les unes de les altres’. Respecte del segon eix principal, el consum, han assenyalat l’ecofeminisme com una de les claus de la lluita anticapitalista. ‘Treballarem per elaborar protocols que abordin les violències masclistes en àmbits diferents: laboral, educatiu, oci, judicial i sanitari’. En l’eix educatiu han destacat propostes com la d’aplicar educació afectivo-sexual ‘completa, feminista i diversa’ a les escoles. ‘També han sorgit exigències de caràcter urgent com la despatologizació de les persones trans en el sistema sanitari’, ha explicat. Segons que han fet notar a la xarxa algunes assistents, la reunió ha estat marcada per la polèmica sobre la regulació o abolició de la prostitució, una qüestió que ja en va generar a l’assemblea de Barcelona la setmana passada. Durante 2 días en #Vencuentro8M2019 se le ha dado voz a sindicato proxeneta y silenciado a las feministas radicales.¿trabajar junto al proxenetismo por los derechos de la mujer? Lo siguiente que será, ¿trabajar junto a cazadores y toreros por los derechos de los animales? pic.twitter.com/37iYleGvoa — Trama Xixón (@Tramasturies) January 27, 2019 Nos informan de que en el #VEncuentro8M2019 se está silenciando a compañeras gritando cánticos por encima de ellas en su turno de palabra y que se ha invitado a alguien a irse por intentar leer el manifiesto abolicionista. #FueraPuterosDel8M pic.twitter.com/FHTZ7XJs16 — RadFemmes #SomosRadfem (@Rad_Femmes) January 27, 2019

Summary: Reunió de col·lectius feministes a València per a preparar la vaga del 8-M


El president dels Estats Units, Donald Trump, ha presentat avui les línies principals del conegut com ‘acord del segle’ que contempla Jerusalem com a capital ‘indivisible’ d’Israel, manté els assentaments a Cisjordània sota control israelià i crea un estat palestí. ‘Jerusalem continuarà sent la capital indivisible d’Israel’ ha dit en una conferència de premsa al costat del primer ministre israelià, Benjamin Netanyahu. ‘Això no és important, perquè ja ho vaig fer per vosaltres’ ha afegit, en referència al seu reconeixement de la ciutat com a capital d’Israel el 2017, quan va traslladar-hi l’ambaixada nord-americana. La proposta també inclou que la vall del Jordà, una zona limítrof amb Jordània, fos de sobirania israeliana. Trump ha manifestat que el pla contempla que l’estat palestí tingui la seva capital a Jerusalem Est, sense donar més detalls, i el president americà ha assegurat que el territori ‘serà més del doble que ara’ i que ningú haurà d’abandonar la seva casa. Avui mateix, l’Autoritat Nacional Palestina enmig de manifestacions multitudinàries en contra de la proposta nord-americana, ha convocat una reunió amb totes les faccions palestines per definir una resposta unitària.

Summary: Trump presenta el seu polèmic pla de pau per a resoldre el conflicte arabo-israelià


Del 4 al 14 de juliol la poesia ressona en el paisatge del Maresme. El Festival Poesia i + té el centre neuràlgic en la Fundació Palau de Caldes d’Estrac, però de tres anys ençà uns quants pobles de la comarca també hi participen, fent d’altaveu i de xarxa d’aquest programa poètic: Canet de Mar, Mataró, Sant Andreu de Llavaneres, Canyamars (Dosrius), Alella i Arenys de Mar. El festival s’ha fet tres propòsits, enguany: defensar el talent jove que tenim més a prop; obrir el festival cap al treball vocal en diversos registres; i acostar-se al patrimoni paisatgístic que tenim a tocar. S’inaugura aquest vespre amb una doble formació de piano i veu: a la plaça de la Indústria de Canet de Mar, a les 20.30, la poetessa Maria Cabrera i la pianista Irene Fontdevila, acompanyades per Vàlius, presentaran el seu primer disc sota el nom de Vladivostok. El grup va més enllà de l’experiència de Cabrera amb el grup el Pèsol Feréstec, que és més festiu. Amb Vladivostok hi ha més investigació amb la veu, més delicadesa, més matisos, més introspecció. A continuació, a les 21.30, Pascal Comelade i Enric Casasses oferiran un concert a duo, l’únic que faran enguany. I podria ser el seu últim concert plegats. O això diu Comelade, que cada vegada en fa més pocs. Els primers dies de festival concentren els concerts i recitals que s’esdevenen fora de Caldes d’Estrac i del dijous 11 i fins al diumenge 14 la programació es farà en indrets de Caldes d’Estrac i de la Fundació Palau. Al programa hi ha un equilibri de gèneres i s’han tingut en compte propostes que surten de la norma, segons que ha explicat el director del festival, Eduard Escoffet, que també demana de construir un festival marcadament del Maresme, una comarca que creu que s’ha de reivindicar: ‘Sempre ha estat molt important el Maresme en aquest festival. Enguany no hem augmentat el nombre de municipis (no tenim més dies), però sí que hi hem incorporat dos nous espais: la Casa Coll Regàs de Mataró i l’església de Caldes d’Estrac.’ I el paisatge amara les propostes: ‘L’any passat, el passeig poètic entre vinyes que vam fer a Alella va ser molt important per a donar aquest caràcter paisatgístic al Poesia i +. I els artistes sovint també ens demanen d’intervenir en espais que vagin més enllà d’un escenari.’ Segurament, l’espai més impressionant del programa és a Canyamars, a Dosrius, al Pou de Glaç, enmig del bosc, on diumenge actuaran dos personatges de potència absoluta: a les 20.00 la poetessa Núria Martínez Vernis i a les 20.30 el cantant Albert Pla, que presenta un espectacle sense guió pre-establert. El responsable de la programació diu: ‘És un festival que vol ser pròxim, acollidor i estimulant, que es vol definir com a lloc d’encreuaments i d’experiències sorprenents. Hem volgut continuar experimentant amb nous formats, com ara en l’acció-instal·lació de l’artista Carlos Bunga, que a partir de la suma de les arts (música, dansa, poesia) ens proposa de redescobrir els racons més amagats del parc de Can Muntanyà. I com que parlem de formats i d’experimentació, no podem deixar d’esmentar la presència de Brossa en diverses activitats, com ara la instal·lació de Cabosanroque o l’acció del mataroní J. M. Calleja.’ ‘Les activitats del festival (recitals, concerts, instal·lacions i accions) volen reivindicar més que mai la força de la paraula i de la poesia. Perquè sí, perquè en moments d’imatges repetitives, de bombolles informatives i de veritats alternatives, dir el nom de cada cosa i viure el silenci davant del mar, enllaçar frases i horitzons pot ser la millor arma, la més inofensiva i la més transformadora.’ Destaquem quatre espectacles del programa, a més dels que ja hem esmentat: 1. La poetessa occitana Aurélia Lassaque Participa en la Nit de Poetes, juntament amb Anna Gual i Andreu Subirats. El festival Poesia i + vol establir un vincle amb el paisatge lingüístic de Palau i Fabre i enguany ha convidat Lassaque, poetessa en llengua occitana de Tolosa de Llenguadoc. Els seus recitals glacen i deixen un record que perviu: combina poemes i cançons, tendresa i crit, occità i francès, rapidesa i contenció. I per sort a casa nostra comença a ser una veu coneguda i reconeguda. El 2017 LaBreu va publicar Perquè cantin les salamandres, en traducció d’Albert Mestres, que ens ha permès d’endinsar-nos encara més en el seu món. Dissabte 13, 21.00. Parc de Can Muntanyà – Fundació Palau (carrer de la Riera, 54). 2. Pau Riba i Orchestra Fireluche Aquesta proposta es va estrenar a l'(a)phònica de Banyoles i es podrà veure al Poesia i + i a pocs llocs més, amb la formació completa de l’orquestra Fireluche. Ataràxia, el disc que han preparat plegats, fa que la poesia irreverent i juganera de l’autor de Dioptria es trobi amb un veritable laboratori sonor, multitudinari i delicat, que experimenta amb instruments de joguina, curiosos, alguns altres d’inventats i alguns altres de procedències ben diverses. Dissabte 6, 21.00. Jardins del Museu-Arxiu de Can Caralt (carretera de Sant Vicenç de Montalt, 14, Sant Andreu de Llavaneres). 3. Manuel Rivas, A boca da terra L’escriptor, poeta i activista gallec ens endinsa mitjançant la paraula i el moviment en una denúncia clara de les mordasses que ens atrapen, els abusos i les injustícies. Una proposta en què els poemes del llibre A boca da terra es troben embolcallats per la natura, que el poeta va destriant. L’acompanyen les cançons interpretades per la veu i la guitarra de Nacho López i els detalls de la multiinstrumentista Tanja Haupt. Dijous 11, 21.30. Parc de Can Muntanyà – Fundació Palau (carrer de la Riera, 54). 4. Cloenda: Tarta Relena i Rodrigo Cuevas Veus singulars. Experimentació vocal, que va més enllà del dir i del cantar i juga a favor del talent jove. Tarta Relena, una de les sorpreses recents del panorama musical, és un duo format per la Marta i l’Helena, que treballen únicament amb la veu, d’una manera molt sensible. Arrangen cançons i poemes i experimenten amb tècniques, colors vocals i timbres diversos que resulten de cantar juntes. Acaben de publicar el disc Ora pro nobis, que recull vuit temes. I Eduard Escoffet defineix el cantant asturià Rodrigo Cuevas com una barreja de folclore asturià, música electrònica d’última generació i queer rural. Un personatge molt particular que omple l’escenari i es guanya el públic. Presentarà temes del nou disc que enllesteix, produït per Refree. Diumenge 14, 21.00 i 22.00. Parc de Can Muntanyà – Fundació Palau (carrer de la Riera, 54). Podeu consultar tot el programa.

Summary: Propostes i paisatges del Festival Poesia i +, que s’arrapa al Maresme


Germinal Tomàs Aubeso fa vuitanta-sis dies que és tancat en presó preventiva per ordre de l’Audiència espanyola. Fou detingut el 23 de setembre passat, juntament amb vuit membres més del CDR. Avui publiquem a VilaWeb la seva primera carta pública, escrita a Soto del Real, on agraeix el suport rebut, explica quina és la part pitjor de la presó i demana de perseverar en la desobediència civil. Envieu una carta als presos polítics: ací en teniu les adreces «Carta als mitjans. Us faig aquest escrit des de la cel·la del mòdul 2 de Soto del Real, també anomenat Madrid V, i, des de dins, ‘Soto del relax’. Primer, vull agrair que hagueu donat les dades perquè ens enviïn missives. Encara que estem repartits pels diferents mòduls, inclosos dos companys en aïllament, amb qui no tenim cap mena de contacte, la resta, de tant en tant, ens veiem en diferents actes del centre, cosa que ens serveix per a saber l’estat de cadascú de nosaltres i quedar-nos més tranquils. Cadascú de nosaltres agraïm, a la nostra manera, el suport de totes i cadascuna de les cartes que ens feu arribar. Ens omple de joia veure com ens teniu en la ment, i això que cap de nosaltres no és gens mediàtic. Cartes arribades de tot Catalunya, de les Illes i fins i tot de Suïssa, Itàlia, Alemanya o Finlàndia. Cartes que ens animen a no defallir, a aixecar el cap, a continuar dempeus contra l’adversitat. Ara que arriba Nadal i són festes tan assenyalades, us agraeixo encara més l’escalf. Per a mi, el mes d’octubre ha estat molt dur, m’he perdut per primera vegada l’aniversari del meu pare i dels meus fills i, a més a més, segurament també el de la meva dona i el de la meva germana. I per si fos poc, he complert els quaranta anys aquí, tancat, esperant que la ‘justícia’ espanyola ens digui què vol fer amb nosaltres. I tot això, segurament, és el pitjor d’estar privat de llibertat. Sabem que us esteu mobilitzant per nosaltres, pels presos polítics i per Catalunya. Seguiu, seguiu, no pareu mai, la desobediència civil és el que sempre ha fet avançar la societat. També m’agradaria donar veu als pocs presos polítics no catalans que corren per la presó. Presos com jo, però de la independència gallega o d’Euskadi. Ells ens han acollit i ens han donat les guies de supervivència aquí dins. Dono les gràcies també a les persones que, encara que no comparteixin els ideals pels quals lluitem, pateixen per nosaltres i veuen la injustícia de tot plegat. Alguns d’ells han compartit cel·la amb nosaltres. Republicans de Vallekas, andalusos, gallecs i d’altres parts del món. A totes, mil gràcies. Per la República Catalana, perquè Espanya desperti i assoleixi una democràcia plena, perquè entre tots aconseguim vèncer el canvi climàtic, que la humanitat arribi a ser conscient de la seva grandesa, i per les nostres famílies. Salut i llibertat!!! Visca Catalunya!!! Germinal Tomàs Aubeso 14 de novembre del 2019»

Summary: Carta de Germinal Tomàs, pres polític del 23-S: ‘Seguiu, seguiu, no pareu mai’


JxCat i ERC han refusat aturar el diàleg polític amb l’estat espanyol mentre continuen negociant amb Pedro Sánchez la constitució d’una taula de partits amb un relator independent que permeti la retirada de les esmenes que poden tombar el pressupost del PSOE al congrés. Els dos socis de govern han impedit al parlament que prosperessin diversos punts d’una moció de la CUP que emplaçava el govern a trencar les converses si no hi ha una condició prèvia: el reconeixement del dret a l’autodeterminació, la fi de la repressió, l’alliberament dels presos, el retorn dels exiliats i el ple exercici dels drets socials, civils i polítics. JxCat s’han abstingut en la votació i, d’aquesta manera, també han afavorit que la resta de grups tombessin un altre punt que instava el govern català a ‘avançar unilateralment en l’exercici de l’autodeterminació’ desenvolupant sobiranies en tots els àmbits de les polítiques públiques i garantint drets socials per a tothom. En aquest sentit, la proposta de la CUP emplaçava el govern a desobeir el topall de dèficit i el FLA, a expropiar els pisos buits en mans de grans tenidors per a fer-ne habitatge social, i a aturar el desnonaments a famílies en risc social. També exigia al govern la creació d’una banca pública i l’assoliment de la plena sobirania de les infraestructures i els recursos energètics, així com la reducció d’un 30% de les taxes universitàries. La CUP ha marcat perfil mentre el govern català i l’espanyol mantenen contactes per a intentar arribar a un acord que permeti a Sánchez tramitar els comptes i, alhora, s’obrin negociacions serioses sobre el conflicte polític. Els dos socis de govern, però, mantenen l’amenaça de tombar els comptes amb esmenes a la totalitat. Durant el debat parlamentari, JxCat i ERC han estat crítics amb l’actitud del PSOE en les negociacions, però volen perseverar en l’intent d’acostar posicions. ‘Vivim en un estat en què el diàleg és alta traïció però per nosaltres no quedarà’, ha al·legat Josep Costa, de JxCat, en referència a les dures crítiques del PP i de Cs i a la manifestació que han convocat aquest cap de setmana. Costa ha admès que les ofertes de Sánchez ‘no s’aguanten per enlloc’ però considera que la part catalana ha de ser l’última que s’aixequi de la taula. La diputada d’ERC Irene Fornós ha reconegut igualment que les converses amb el govern de Sánchez són més una ‘aparença de diàleg’ que no una negociació ‘de debò’, però ERC no vol tancar portes. ‘No som pas il·lusos’, ha insistit. Per a la CUP, el diàleg s’ha convertit en un ‘bloqueig’ i un ‘mur’. El diputat Carles Riera ha argumentat que la desobediència és necessària perquè després arribi una negociació efectiva. Després de la videoconferència d’ahir, la consellera de la Presidència, Elsa Artadi, i la vicepresidenta espanyola, Carmen Calvo, s’han intercanviat missatges, segons fonts del govern. El PSC no ha amagat que les converses es desenvolupen en un context d’enormes dificultats. El diputat socialista Ferran Pedret es referia a la reacció del PSOE i de Cs però, alhora, per les motxilles pròpies que els independentistes i el PSOE porten des de l’inici del conflicte i fins avui. Ha raonat, tanmateix, que el diàleg és una ‘obligació’ per als que volen preservar la cohesió social i civil. Els comuns han sentenciat que dialogar no és una cessió sinó un mandat majoritari del parlament i del congrés dels diputats. ‘Caldrà valentia i lideratge’, ha dit el diputat Lucas Ferro al PSC. Ferro també ha carregat contra ‘el trio calavera’ que el diari ABC ha retratat en portada, amb fotografies dels líders de Vox, Santiago Abascal, del PP, Pablo Casado, i de Cs, Albert Rivera, amb el titular ‘Movilizados contra la traición de Sánchez’. Cs i el PP s’han posicionat totalment en contra de la moció de la CUP. El diputat de Cs Nacho Martín Blanco ha tornat a acusar el govern i la formació anticapitalista de legitimar i banalitzar agressions com la que han denunciat que va patir un regidor de Torroella de Montgrí. Cartografia de la repressió La moció de la CUP contenia altres punts que sí que han tirat endavant. El parlament ha aprovat que el govern elabori una cartografia de la repressió patida a Catalunya des que s’inicià el procés del referèndum de l’1-O. Ho haurà de fer en 90 dies i haurà de ser accessible per a tothom. A més de la CUP, hi han donat suport JxCat, ERC i els comuns. Els grups sobiranistes també han fet front comú perquè la Generalitat es personi com a acusació particular en les causes en què es vulnerin drets civils i polítics dels catalans. Consideren que el govern no ha de provocar ‘desmobilització social’ i, en canvi, ha de ser un ‘actor facilitador’ de les mobilitzacions que denuncien la repressió i el feixisme i que lluiten pels drets socials, civils i polítics. Finalment, s’ha aprovat per unanimitat que la Generalitat ‘expulsi de l’espai públic’ les expressions de feixisme, nazisme, masclisme, racisme i xenofòbia.

Summary: JxCat i ERC rebutgen la petició de la CUP d’aturar el diàleg mentre negocien amb Sánchez


La consellera d’Ensenyament en funcions, Irene Rigau, ha declarat aquest matí al TSJC com a encausada per la consulta del 9-N i un cop finalitzada la seva compareixença judicial ha manifestat que ho ha fet ‘ben tranquil·la de consciència i amb l’absoluta tranquil·litat que no hi havia res negatiu’. Segons ha pogut saber VilaWeb, hi ha certa satisfacció entre l’equip d’advocats de la consellera. Encapçalats per Miquel Roca i Jordi Pina, els advocats calculaven que la declaració duraria dues hores i, en canvi, ha durat la meitat. Ho consideren positiu. També valoren l’actitud del jutge, que ‘no ha anat a fer sang’. La consellera d’Ensenyament ha entrat a la sala acompanyada dels seus advocats. La diputada electe de Junts pel Sí tan sols ha respost a les preguntes del jutge, Joan Manuel Abril, i de la seva defensa. En canvi, Rigau ha preferit no respondre les preguntes de fiscalia i de les acusacions particulars, com per exemple Manos Limpias. Rigau ho ha explicat així: ’No he contestat al fiscal ni a l’acusació popular perquè m’era molt difícil d’entendre el canvi de criteri de la fiscalia quan el 17 de novembre s’havia estimat que no hi havia motiu i el dia 19 la sala de fiscals de junta va avalar la querella’. En aquest sentit, ha defensat la convocatòria del 9-N perquè ‘des del meu punt de vista una societat democràtica ha de conèixer l’opinió de la ciutadania i no hi veia res inadequat’. Rigau ha afegit que ‘complia un mandat del Parlament de Catalunya, el meu parlament’. També ha negat que des del departament d’Ensenyament es donessin instruccions als directors dels instituts públics per l’organització del 9-N. ‘Se’ls va informar que la seva seu podria ser utilitzada i que el funcionament seria a través de voluntaris’ i ha recordat que hi va haver més de 40.000 persones que es van presentar de voluntàries. Ací podeu veure l’explicació de la consellera després de declarar al TSJC:

Summary: Rigau: ‘Comparec ben tranquil·la de consciència i amb l’absoluta tranquil·litat que no hi havia res negatiu’


Centenars de persones s’han manifestat avui en diverses ciutats del país, com ara Barcelona, Tarragona i Manresa, per protestar contra la sentència de la violació en grup de Manresa (Bages). Els fets van passar el 2016, quan cinc joves van violar una noia de catorze anys. La sentència els ha condemnats a dotze anys de presó per delicte d’abús sexual. A les protestes d’avui, convocades contra la ‘justícia patriarcal’ que veuen en la decisió, s’hi cridava ‘No és abús, és violació’, un lema que es va difondre arran de la sentència per la Manada de Pamplona, en què el tribunal va dictar també que només hi havia hagut abús. Avui s’hi han sentit també proclames com ara ‘La nit és nostra’, ‘Cap agressió sense resposta’, ‘Visca, visca, visca, la lluita feminista’, ‘Si en toquen una, ens toquen a totes’, ‘Que no, que no, que no tenim por’ i ‘Els carrers seran feministes’. L’Audiència de Barcelona condemna per abús sexual i no per agressió cinc acusats de la violació en grup de Manresa

Summary: Centenars de persones protesten arreu del país contra la sentència de la violació en grup de Manresa: ‘No és abús, és violació’


El president del govern espanyol, Mariano Rajoy, és avui a Catalunya per a fer campanya pel PP. Aquest matí ha anat a Figueres, on ha visitat el Museu del Joguet de Catalunya, i desenes de veïns s’han concentrat per esbroncar-lo, amb crits de ‘Llibertat presos polítics’, ‘Fora, fora’, ‘Vergonya’ i ‘Puigdemont president’. Avui al vespre haurem de desinfectar Figueres. pic.twitter.com/pOfGwKBH3U — cris (@phoenix405) 19 de desembre de 2017 Rebuda a Rajoy, Figueres. pic.twitter.com/ATyWayuJTR — Quim Curbet (@quimcurbet) 19 de desembre de 2017 “Get out!!!” Catalan people say goodbye to PP (Spanish ruling party founded by a Franco Minister) in Figueres city pic.twitter.com/j2Zxho7sig — Help Catalonia 🎗 (@CataloniaHelp2) 19 de desembre de 2017 mariano rajoy a Figueres . ..mejor té pudres en tu pueblo pic.twitter.com/TWtSyJXUHv — ELDELABURGMAN (@eldelaburgman) 19 de desembre de 2017

Summary: Veïns de Figueres escridassen Mariano Rajoy al carrer per recordar-li els presos polítics


L’advocat Josep Maria Fuster-Fabra ha arribat al Parlament de Catalunya amb la mirada segura. Havia de declarar com a expert i jurista sobre l’operació Catalunya i anava ben preparat per a una compareixença tranquil·la. Però aviat ha vist que li feien preguntes sobre el seu passat falangista, la seva vinculació actual amb militars i policies, la seva presència en el sopar on la banca andorrana va establir contacte amb la policia espanyola per aconseguir el compte bancari de Jordi Pujol; i li demanaven què en sabia de la guerra bruta de l’estat contra l’independentisme o fins i tot si seria capaç d’agafar les armes –militar a la reserva com és– en cas que es proclamés la independència (Més informació). Semblava, doncs, que en lloc de demanar-li coses com a expert, els diputats li demanaven coses com a testimoni directe de l’operació Catalunya. Sobretot ha estat la diputada de la CUP, Mireia Boya, qui l’ha pressionat durant deu minuts amb preguntes curtes i picades que han fet que tota la seguretat de l’advocat s’escolés a través d’una rialla nerviosa. El resum de la intervenció de Fuster-Fabra, doncs, és que la Boya l’ha enfonsat. Però, ell, l’advocat bregat en mil tribunals, també ha pogut deixar anar missatges de profunditat: és amic íntim dels banquers andorrans Cierco, de l’ex-fiscal anticorrupció de Catalunya, De Alfonso, i del general Galindo, condemnat per terrorisme d’estat, que ha elogiat. A més a més, ha dit, en aquest conflicte ‘el primer que faci servir la violència haurà perdut’. Començament plàcid Fuster-Fabra ha arribat acompanyat del president del Col·legi d’Advocats de Barcelona, Oriol Rusca, que se li ha assegut al costat durant la compareixença. Una presència que alguns dels diputats no han pas rebut gens bé. ‘Si ha demanat empara al col·legi, com hi té el dret, no calia que vingués el president. Veurem fins a quin punt és bo per a la imatge del Col·legi d’Advocats’, deien els diputats. La comitiva de Fuster-Fabra també incloïa el pare del mosso d’esquadra Santos Santamaria, assassinat per ETA. I abans d’entrar a la sala de la comissió de l’operació Catalunya, s’abraçava amb familiaritat amb el diputat de Ciutadans –i militar– Matías Alonso. Per acabar-ho d’adobar, aquestes han estat les primeres paraules de l’advocat: ‘Hi haurà coses de les quals no podré parlar, perquè m’hi obliga el secret professional. Jo m’he personat en el cas 3%, en el cas Método 3, en el cas Pujol, en l’operació Macedònia, en el cas Púnica, en el cas Port de Barcelona, en el cas contractes de l’Ajuntament de Barcelona. De tot això, no en puc parlar.’ Operació Catalunya? Ni idea Sobre la guerra bruta de l’estat contra l’independentisme, coneguda amb el nom d’operació Catalunya’, Fuster-Fabra ha dit que no tenia ni idea de què era. Això sí, accepta que és ‘amic personal de De Alfonso’ i que els banquers andorrans Cierco i ell també són amics: ‘Ja ho eren les nostres mares, i ara també els nostres fills. Sí, puc dir que som amics, i que se’ls ha fet una injustícia.’ També ha acceptat que va estar a la mateixa taula del casament en què els banquers Cierco i els policies Pino i De Blas van conèixer-se, dies abans que els banquers lliuressin el compte corrent de Pujol a la policia espanyola. Però ha negat que davant la seva presència es parlés de res d’això. ‘I si s’hagués fet, m’hauria acollit al secret professional. No els ho podria dir. Però és que no s’hi va parlar de res d’això.’ ‘Vostè agafaria les armes? El moment més tens i interessant de la comissió ha estat la intervenció de la diputada de la CUP Mireia Boya. A diferència de la majoria dels seus companys, no ha pas fet un pròleg llarguíssim tancat amb una sola pregunta. S’ha estalviat el pròleg i ha fet preguntes picades i amb intenció. La seva companya Àngels Castells, de CSQP, que era al costat, l’ha felicitada. Ací en teniu el vídeo: La rialla de l’advocat ha arribat quan Boya li ha recordat el seu passat falangista, que ell primer ha eludit i que després ha acabat acceptant. Heus ací la transcripció d’aquest moment: —Mireia Boya  Vostè el 1979 es va presentar per Unión Nacional, un partit falangista, el de Blas Piñar. Encara n’és membre? —Fuster-Fabra   Perdoni, l’any setanta jo tenia tretze anys. —M. B: El 1979. —F.-F.: Jo quan era jove vaig militar en el partit que vaig militar, que es va dissoldre el 1981, quan molts dels que ara són demòcrates exemplars eren membres d’ETA, de Terra Lliure… Érem joves. —M. B.: A la revista Fuerza Nueva número tretze de l’any 1981  hi ha una carta seva insinuant pallisses a independentistes catalans. N’hi va haver? En té constància? —F.-F.:  Perdoni, què m’ha preguntat? Boya repeteix la pregunta. —F.-F.: Aquesta pregunta és seriosa? Escolti, jo no he estat mai encausat en cap procediment per cap baralla. A veure, si vostè vol repassem la meva vida, que és molt entretinguda. Però jo ja no li vull respondre res més de la meva vida, perquè jo sóc aquí com a advocat i com a expert. I ja està. I no ha estat. Boya li ha demanat si seria capaç d’agafar les armes, reservista militar com és, en cas que es convoqués el referèndum i es declarés la independència. ‘Jo sempre dic que qui faci servir la violència, haurà perdut. I a Madrid sempre dic que és un orgull que a les manifestacions independentistes no s’hagi trencat cap vidre, com tampoc no se’n trenca cap a les del 12-O, a les quals assisteixo’, ha dit Fuster-Fabra. Això sí, després de dir que servir l’exèrcit un temps cada any, cosa que fa com a reservista, és un dels grans honors que té en aquests moments. A preguntes de Boya ha negat saber què era l’operació Catalunya, ni quins mecanismes es fan servir. En resum, doncs, Fuster-Fabra ha arribat per declarar al parlament amb la mirada segura i n’ha sortit amb una rialla nerviosa.

Summary: La inquietant rialla nerviosa de Fuster-Fabra al parlament


Els sondatges no havien previst la força d’EH Bildu al País Basc. El partit encapçalat per Oskar Matute durà 4 diputats al congrés espanyol. Fins ara en tenia 2 i ha obtingut, doncs, un resultat històric. Qui ha guanyat les eleccions al País Basc ha estat el PNB, amb 6 diputats, un més que no el 2016. D’aquesta manera el sobiranisme basc aconsegueix 10 diputats dels 18 possibles i esdevé majoritari. El PNB ha destronat la coalició formada per Podem-IU-EQUO, que baixa de 6 diputats a 4. El PSE passa de 3 escons a 4 i relega Podem al quart lloc, davant EH Bildu. A Navarra, Bel Pozueta, mare d’un dels joves d’Altsasu, durant una estona ha semblat que sortiria elegida diputada de l’independentisme basc. Tanmateix, aquest escó finalment l’hi ha pres el PSOE, que ha acabat amb 2 diputats. També ha acabat amb 2 escons el partit que ha guanyat les eleccions a Navarra, la coalició formada per Ciutadans i PP, NA+.

Summary: El sobiranisme basc s’enforteix i ja és majoritari


La Universitat Politècnica de Catalunya (UPC) aposta per la intel·ligència artificial (IA) i les ciències de dades intel·ligents en el nou centre inaugurat avui. L’Intelligent Data Science and Intelligent (IDEAI) és un espai de recerca sense parets, integrat per sis grups de recerca consolidats, amb més de cinquanta investigadors a temps complet i 150 doctorands i estudiants de màster. Gràcies a aquest centre s’estan portant a terme nous projectes destinats a millorar serveis per a les persones. D’aquesta manera, es poden trobar treballs enfocats als camps de la salut, la innovació, l’educació o l’economia, entre molts d’altres. El director l’IDEAI de la UPC, Cecilio Angulo, ha explicat que el centre s’ha creat amb la voluntat de generar noves sinergies que facin possible la creació de nous camps d’investigació i desenvolupament, i fer veure a l’administració que les intel·ligències artificials són importants i cal inversió. També ha apuntat que el centre ha de servir per ‘apropar la IA a la societat’, perquè entengui què és, així com popularitzar conceptes com l’automatització o la robotització. El director ha subratllat que des del coneixement aleshores es podrà determinar ‘si hi ha il·lusió o por’. El centre està realitzant actualment diversos projectes en àmbits punters que esperen ajudar i donar un millor servei en molts camps. Entre aquests, es troba l”Smart Room’, una sala intel·ligent capaç de comunicar-se amb l’entorn. El responsable d’Imatge i Vídeo de la UPC, Josep Ramon Cases, ha afirmat que ‘la manera com les persones es comuniquen amb els ordinadors és fonamental’, i que s’ha d’ensenyar a les màquines a entendre altres idiomes que no siguin només el tàctil quan, per exemple, es pretén encendre un ordinador. En aquest sentit, l’Smart Room’ és capaç d’entendre els gestos que fa una persona quan està mirant la televisió i vol apujar o abaixar el volum, aturar el vídeo o, fins i tot, moure la imatge si s’està veient un partit de fútbol amb unes càmeres específiques.També s’ha iniciat un projecte anomenat ‘Spoken to Sign Translation using Neural Networks (Speech2Sign)’, que té l’objectiu d’eliminar les dificultats i barreres que es troben les persones sordes a l’hora de veure vídeos en línia. El sistema genera automàticament un intèrpret en forma d’avatar que tradueix el senyal de veu a la llengua de signes americana. En aquesta línia, també hi ha un grup de recerca experimentant amb la intel·ligència artificial i com es pot traduir automàticament de veu a text, i viceversa, o de veu a veu entre diferents idiomes. Cecilio Angulo ha explicat que l’IA també pot ajudar en els camps de la salut, i que no s’ha de veure ‘com una competició’ sobre si les màquines superen a les persones. Actualment hi ha sistemes d’intel·ligència artificial que són capaços de fer una predicció d’algunes malalties amb ‘més cures i més precisió que les pròpies persones’, però ha afirmat que s’ha de veure com una manera de col·laborar per garantir que hi hagi diagnòstics correctes. L’IDEAI és, actualment, un dels centres de recerca en IA més grans i transversals de Catalunya. El nucli científic constitueix un ecosistema de coneixement amb capacitat per abordar els reptes actuals i de futur en intel·ligències artificial, així com captar nous investigadors i participar en grans projectes científics i tecnològics nacionals i internacionals. La posada en marxa de l’IDEAI coincideix amb la participació de la UPC en el projecte europeu sobre intel·ligència artificial AI4EU, juntament amb altres seixanta centres de recerca punters, i que marcarà el full de ruta en recerca, desenvolupament i innovació en aquest àmbit a Europa en els pròxims deu anys.

Summary: La UPC aposta per la intel·ligència artificial amb el seu nou centre IDEAI