Després d’una introducció filològica i ampelonímica sobre la varietat de raïm pansa blanca, dins del tast Mirades creuades sobre la pansa blanca, Joan Gómez Pallarès va iniciar el tast dels primers vins. Totes les ampolles s’havien obert una hora abans. En aquest segon lliurament, us oferim set dels nou vins que es van tastar. Explica Joan Gómez Pallarès: Dasca Vives, Xerric 2016 Josep Dasca i Alba Vives s’estan a la vora de Valls, a uns 3 km. Aquest vi neix d’unes vinyes situades a la llera d’un antic riu i estan envoltades d’ametllers, garrofers, avellaners… el que ara se’n diu policultiu. És un sòl argilos-calcari. En Josep i l’Alba van estudiar molt per començar a desaprendre ben aviat, i seguir la metodologia entre biodinàmica i ecològica. La característica més important que té aquest vi és que ha fermentat uns mesos en fusta. He volgut començar amb un vi que el fan unes persones que, per la seva joventut, fan d’una manera intuïtiva allò que creuen que han de fer. Jo trobo que en aquest vi, en aquests moments, s’hi nota molt la fusta i poc la fruita. I estem parlant d’un 2016. Això fa que l’expressió d’un tipus de raïm en una terra així quedi una mica mediatitzada, enterbolida, per la fusta. Noto una mica de fonoll salvatge, una mica de mel també, però noto sobretot elements que no són propis dels aromes del raïm d’aquesta zona, aromes més que secundaris fins i tot terciaris, de la mica de criança i de la feina que han fet. Hi ha un punt terpènic, gairebé de rosa, que es nota en alguns raïms de pansa blanca. Aquí no noto la terra que conec, que he trepitjat i he ensumat. En aquest sentit, potser seria un vi que recordaria una manera de fer canònica, més pròpia d’altres àmbits i lectures. Joan Rubió Cal Tiques, Tiques 2016 Can Tiques és el nom de la masia que Joan Rubió té als Monjos, al Penedès. És un vi que ha derrapat completament i li ha fet una mica de tot: ha estat uns dies amb maceració amb pells, amb barret estàtic. Aquest vi no ha estat premsat. Després ha passat un petit temps en bóta, on ha acabat la fermentació alcohòlica, i després ha passat cinc setmanes amb gerres de fang, d’un lloc bastant proper d’on s’està en Joan, que és l’obrador d’en Carles Llarch a Font-rubí, la part més alta del Penedès. A diferència doncs del primer vi, aquest és un vi sense premsar, només del most que ha sortit per gravetat, on hi ha una mica de fusta i una mica també de fang. També és del 2016. Aquí l’expressió de la fruita i la força del vi ja s’expressa a primer cop de nas. És com si estiguessis llaurant una vinya amb un conill o amb cavall d’una tona. Aquí hi ha múscul i força. La vinya d’on surt aquest vi no és gaire vella. I jo crec que una part d’aquesta força l’aporta el temps que el vi ha passat en gerres de fang. Jo ensumo argila, terra, fang. ( Aquest tast conté vins passats per gerres de fang dels dos ceramistes més utilitzats en el Llevant: Carles Llarch i Juan Padilla.) És un vi que està una mica reduït. La reducció és un procés que és natural en el vi, sobretot en funció del tipus de raïm i del tipus de vinificació que fas. I, efectivament, la vinificació que fa en Joan propicia això, però al mateix temps protegeix la fruita que sortirà, quan hagi de sortir. Ara surt poc, però sortirà, perquè aquesta reducció és una de les millors garanties que el vi anirà a molt més. Aquest vi és d’una extraordinària complexitat. Al primer cop de nas ja et preguntes: estàs davant d’un cuc (amb tot allò que té de bo un cuc per la terra) o estàs davant d’un cavall bretó? Doncs això és un cavall bretó. Per a mi. És evident que la formació, l’evolució i el gust de les persones que fan el vi, influència d’una manera radical els vins que tastem. Ja no és tant la terra d’on són, sinó la reflexió que fa un home com en Joan Rubió. Ell va ser, jutament amb en Ton Mata, a Recaredo, qui va començar el conreu en biodinàmic al Penedès el 1998, i que, per tant, porta vint anys pensant en la terra, treballant la terra i fent aquestes coses. Ara, després de tenir el vi una estona a la boca, aquesta sequedat que apareix és del fang perquè no està revestit de res. Quim Batlle Foranell Pansa blanca 2015 És un vi que és una primícia, en el sentit que l’anyada 2015 encara no és al mercat. Tenim en Quim perquè ens parli del seu vi. Quim Batlle: tasteu una pansa blanca del 2015. Una part del raïm és fermentat amb la pell. Aquest vi que no té gens de fusta. Durant nou mesos el deixem amb les mares, que remuntem de tant en tant. Un vi amb notes de torrats i un toc amargant, que ve del sauló, com la mineralitat que expressa. El raïm es va collir sobre el 10 d’octubre. M’agrada collir el raïm madur. A més, la lluna d’octubre marca molt. Comenta Gómez Pallarès: Quan te’l poses al nas, el primer que em ve és la mantega que menjava de petit quan estava a França, que era una mica salada. La salabror en aquest vi es nota molt, és pròpia del sauló i també de la proximitat al mar. I del vent, que sovint ens oblidem de la importància cabdal que té el vent. I en aquesta terra on som és absolutament important, perquè transporta molècules d’olor que s’enganxen a la pell del raïm. A més, l’acidesa que té aquest vi, que et fa salivar tant, també fa preveure que envellirà molt bé. Com veieu, aquest no és un tast canònic ni acadèmic i el que pretén és posar moltes evidències i sensibilitats diferents sobre la taula. Hi ha evidències des del mètode científic que encara no tenim, però que vindran de la fisiologia vegetal, de la fisiologia dels ceps que un dia ens explicaran com els oligoelements dels quals s’alimenta el cep acaben en el most, perquè pugen per la saba fins on hi ha el gra. I això un dia succeirà, de la mateixa manera que ara ja sabem que segons quines molècules s’enganxen i produeixen certs aromes, quan no hi ha hagut més manipulació que la d’agafar el raïm, trepitjar-lo i que fermenti. Per exemple, un incendi a la vora d’una vinya provoca coses increïbles en el raïm. La majoria de viticultors que han patit coses d’aquestes, no vinifica la vinya afectada pel foc o reclama uns tècnics especialistes a eliminar aquest tipus d’olors. Però hi ha alguns vins que neixen de l’estrès d’una vinya que ha patit un incendi i que s’ha acabat vinificant. És a través d’aquests vins que podem entendre que de vegades les aromes vinguin de les arrels i de vegades vinguin de l’aire, encara que no estigui demostrat científicament. Terroir al Límit Cartoixà 2016 El celler es troba a Torroja. Cartoixà és el nom que pren la pansa blanca al Priorat. És terra de pissarra i d’una zona més aviat càlida, entre Gratallops i el Lloar. Aquest vi és fet amb rapa sencera. Ha fermentat amb els llevats de la vinya, primer amb dipòsits de plàstic i després durant sis mesos en dipòsit d’acer inoxidable i també ha passat per bocoi (uns 600 litres). Aquest és un exemple d’aquesta varietat de raïm en terra de pissarra. Aquest sistema de treballar el raïm, de fer una maceració semicarbònica, es nota molt a la boca i es fa servir per a fer tots els vins de Terroir al Límit, . Es nota molt la pell, el gust de la fruita. És un vi que demana ampolla. Aquest 2016 ha d’evolucionar. Sobretot en nas està una mica apagat. Quan el Dominik Huber va començar a fer-lo, jo el vaig ajudar a veremar. I penso que és una mica com el primer vi que hem tastat: ens ensenya que… si jo hagués de fer-lo, no faria servir la fusta. Per dir-ho ràpid, cercaria que fos el màxim de neutra possible. Jo crec que basant-nos amb aquest vi, encara no sabem el gust que té la pansa blanca sobre un territori de pissarra. I crec que no ho sabem per culpa de la fusta. És com si considerés que aquest raïm necessita un suport, una arquitectura, una columna vertebral que no és pròpia ni del raïm ni de la terra. Té una part de sinceritat evident, però al mateix temps és com si li posés tres capes de roba a sobre. Però aquest vi és molt del gust del Dominik. El Dominik és així. Això és molt important, perquè a diferència del Dominik, en Josep Dacsa i l’Alba Vives encara no sabem què som, ells no ho saben encara, perquè són molt joves i s’estan fent. No tinc gens de pressa, ja hi arribaran. Els vins estan en les persones. Les persones són el vi. Oriol Artigas La Rumbera 2016 Explica el vi el mateix autor del vi, Oriol Artigas: Oriol Artigas: Jo vaig començar fent vi de parcel·la de vinyes velles de la DO Alella. Però va arribar un moment que necessitava fer un vi de pansa blanca amb el qual pogués produir unes quantes ampolles més i vaig mirar de fer un vi de pansa blanca del conjunt del territori. Li vam dir La Rumbera perquè volíem que fos una pansa blanca fresca, alegra, que es begués bé, perquè el vi que fem de parcel·la té un to més seriós. La Rumbera és un vi de pansa blanca que ve de tres vinyes diferents: dues de la banda del Vallès i una de la banda d’Alella, però totes tres es troben a la serralada: una en terrasses mirant al mar, les altres dues en coster mirant cap a l’interior. La majoria del raïm està derrapat i premsat, però hi ha un 20% del raïm que fa la maceració amb pells, perquè tingui una mica més de textura. La idea era fer un vi molt fresc, que transmetés d’on és i que, alhora, et deixés un pòsit llarg. Un vi alegre però també seriós. Ja veiem que està sense filtrar. És el vi més tèrbol que he fet mai. I afegeix Joan Gómez Pallarès: Tenim l’oportunitat de comparar un vi com el de Quim Batlle, fet amb vinyes que totes miren a mar, i un vi com aquest de l’Oriol, que en bona part és de vinyes que miren cap a l’interior i són de l’altra banda de la serralada. Això es nota molt: hi ha una frescor diferent i una textura també diferent. És un sòl diferent. Comptant també que hi ha dues maneres d’elaborar diferents. Hi ha dos terrers diferents barrejats a la Rubera i això es nota. Oriol Artigas: la vinya de la banda de mar és sauló blanc molt pobre i la part interior és una zona més rocosa, un granit metamòrfic, no hi ha tanta sorra. No hi ha argila tampoc. Recorda Gómez Pallarès: Hi ha altres zones que tenen aquest tipus de granit, a la Sierra de Gredos per exemple o en algunes zones de Ribeiro, i quan tastes algun blanc d’aquestes zones, notes això. Oriol Artigas: Nosaltres fem una vinificació on no afegim res, perquè el nostre objectiu és que el raïm transmeti el millor del lloc d’on ve. La fermentació de l’anyada 2016 va ser molt llarga, fins i tot quan el vam embotellar encara quedava una mica menys de dos grams de sucre, que en principi no és crítica, però va fer una petita refermentació que es pot notar, que li ha donat frescor, però ha fet que una part de la matèria no hagi acabat de dipositar-se i per això hagi quedat més tèrbol del que voldria. Però forma part de l’anyada. 4Kilos vinícola Mitos 2015 Aquest vi m’atreveixo a dir que pocs de vosaltres l’haureu tastat. És un vi de Felanitx, que només es troba als restaurants S’Estanc Vell de Vilafranca de Bonany i a Ca Na Toneta de Caimari, a Mallorca. Mitos és el renom del germà petit del Xesc Grimalt, el responsable del celler. Aquest premsal del 2015 és fermentat amb els llevats de la vinya, fet amb acer inoxidable només, on s’ha passat uns set mesos i pràcticament sense «battonage». És una terra treballada en ecològic, entre Felanitx i Manacor. És una terra argilosa, però no és call vermell. Aquest és l’únic vi que tastarem avui que no és 100% pansa blanca, perquè té un 8%-10% de chenin blanc. És únic. No trobareu un altre premsal com aquest a Mallorca. Perquè no existeix aquest concepte de premsal a l’illa. Recordeu que un dels documents més antics on es parla de la pansa blanca és de l’Alguer. A la Mediterrània aquesta varietat és molt coneguda i molt utilitzada. Ara, fa molts anys que faig estades a Mallorca i aquest és el primer premsal que m’ha fet girar el cap. El més important quan ens dediquem al món del vi per passió és poder estar amb la gent als llocs, conèixer què fan, com ho fan, trepitjar la terra… i això et permet parlar de primera mà de les coses. Així pots entendre els vins. Tot i que tampoc cal entendre’ls al cent per cent els vins. Però si a més de passar-ho bé bevent-los pots explicar històries, doncs molt millor. Aquí no hi ha el caràcter del germà del Xesc, però sí que hi ha aquest tros de terra, que és una terra de ningú, que fa un vi respectuós amb aquesta terra i allò que tenim a la vinya. Costador, xarel·lo blanc i vermell orgànic 1954 2015 Un vi fet de la barreja d’un vi de xarel·lo blanc i d’un xarel·lo vermell vinificat com un blanc de noir, que no té rastre de color. En aquest sentit, és una oportunitat perduda de poder donar a la paraula «chiarello» (claret) el seu valor etimològic en italià. També és un vi diferent de tots els que hem tastat fins ara, perquè és el primer vi de negociant que tenim a la taula. En Joan Franquet no és una persona que treballi la terra, tot i que s’implica molt en tots els processos. Però ell és un caçador de vinyes, que busca vinyes molt velles i vinifica coses concretes d’aquestes vinyes. Aquest Costador és un vi del Garraf, de vinyes velles entre 60 i 100 anys. És un vi de terra calcària pura i dura, la més expressiva del Garraf. Ha fet una mica de maceració amb les pells i aquest vi ha fet la fermentació alcohòlica en gerres de fang fetes per l’altre gran fabricant del Llevant, Juan Padilla, que es troba a Villarrobledo, a la Manxa. Després el vi ha descansat en acer inoxidable. Ha fet la malolàctica d’una manera espontània i després hi ha fusta de roure francès. Aquest és un exemple de radical lliure, d’un xarel·lo del Garraf amb la intervenció del fang i la fusta.

Summary: Diversitat d’experiències i reflexions entorn de la pansa blanca (II)


La diada castellera de Terrassa ha tancat la temporada castellera. Un final en el qual, com ha passat en diverses cites castelleres, els presos polítics hi han sigut ben presents. Durant la jornada, on han participat els Minyons de Terrassa, els castellers de Sants i els de Sant Cugat, s’han desplegat dues pancartes gegants que demanaven la llibertat dels presos: una en català i l’altra en anglès. La plaça Vella ha respost l’acció amb crits a favor de la seva llibertat. Diada Minyons Terrassa 2019 pic.twitter.com/eKGfKPcv3b — Rosa Carreras (@rosacarrerasfz) November 17, 2019 Els Minyons també han fet pilars en record dels presos. Comencem la XLI DIADA, amb un Pde5 de dol i amb un Pde5 reclamant la llibertat dels Presos Polítics!#XLIDiada #JuntsSomImparables #castellers #Terrassa #SomLaColla #40èAniversari #40anys pic.twitter.com/ai0UzkLy3q — Minyons Terrassa🎗 (@Minyons) November 17, 2019 A més, abans de començar l’actuació, els castellers de Sant Cugat han llegit un manifest per a demanar la llibertat de Raül Romeva, veí de la localitat. ‘No podem estar callats en el moment en què tenim polítics a la presó per haver permès realitzar un referèndum amb l’objectiu de donar la veu al poble’, ha dit la colla. Comencem la diada dels @Minyons llegint un manifest reclamant la llibertat del nostre company @raulromeva.#llibertatpresesipresospoliticsiexiliats pic.twitter.com/cPlTSdBHGs — Castellers de Sant Cugat (@gausacs) November 17, 2019 A les portes de l’objectiu Els Minyons de Terrassa s’han quedat a les portes de complir el seu objectiu per a la diada a casa i només han pogut carregar, en la segona ronda, el 3 de 10 amb folre i manilles, un castell que se’ls segueix resistint, ja que no el descarreguen des del 2016. En la primera ronda, els Minyons han plantat un 2 de 9, el primer gamma extra del matí. Els castellers de Sants han obert plaça amb un 5 de 8 i els de Sant Cugat, després d’un primer intent desmuntat, han pogut plantar el 3 de 8. Els @minyons han lluitat molt! Però després de carregar el 3de10fm, els ha acabat caient a la descarregada. El podeu tornar a veure aquí 👇🏻 #castellstv #castellers #castelleres #Terrassa ▶ https://t.co/L8oMzGpdfE pic.twitter.com/DBlcjLUuck — Castells.TV (@tv_castells) November 17, 2019

Summary: La solidaritat amb els presos polítics marca la diada castellera de Terrassa


L’Audiència espanyola ha fet pública la sentència dels onze acusats del cas Pretòria per operacions urbanístiques il·lícites entre els anys 2002 i 2009 a Santa Coloma de Gramenet, Sant Andreu de Llavaneres i Badalona. Ha condemnat l’ex-batlle de Santa Coloma, Bartomeu Muñoz, a cinc anys i nou mesos de presó i una multa de 3,4 milions d’euros per l’operació Pallaresa, aprovada l’any 2001 i relacionada amb la creació d’un centre comercial, hotels i habitatges. També ha condemnat a l’ex-diputat del PSC i ex-soci de l’ex-batlle Luis García ‘Luigi’ per delictes de tràfic d’influències, blanqueig de capitals, suborn i falsedat en document oficial, amb set anys de presó i 14,1 milions d’euros. També han estat condemnats a un any i onze mesos de presó l’ex-conseller d’Economia de la Generalitat Macià Alavadera, amb 3,2 milions d’euros de multa, i l’ex-secretari de Presidència Lluís Prenafeta, amb 5,8 milions, per delictes de tràfic d’influències i blanqueig de capitals després de cobrar comissions il·legals. Un altre dels condemnats és l’ex-regidor Manuel Dobarco, que haurà de complir 8 anys i 6 mesos d’inhabilitació. El mes de setembre la Fiscalia Anticorrupció va canviar les seves peticions de pena. Va rebaixar la de Lluís Prenafeta i Maciá Alavedra de 6 anys i 10 mesos a 2 anys de presó, mentre que per al líder de la trama, Luis Andrés García, ‘Luigi’, va augmentar de 8 a 13 anys de presó. També va modificar la petició de pena per a Bartomeu Muñoz, per a qui demana 8 anys i 4 mesos de presó –abans, demanava 6 anys i 10 mesos–. Els dos ex-alts càrrecs de la Generalitat evitaran passar per la presó. Els magistrats expliquen a la sentència, de més de 1.300 pàgines, que els ara condemnats van participar entre els anys 2002 i 2009 en diferents operacions urbanístiques que, en lloc de beneficiar l’interès públic, cercaven el rendiment econòmic particular. El cas Pretòria arriba a judici: qui és qui en l’entramat?

Summary: Cas Pretòria: Set anys de presó per a l’ex-diputat del PSC Luís García i cinc anys per a Bartomeu Muñoz


Les primàries del PP per a elegir el successor de Mariano Rajoy al capdavant del partit han estat un fracàs de participació. Només el 7,4% de la militància s’hi ha inscrit per votar. Són 64.523 afiliats dels 869.535 que el partit diu que té. Les primàries han de ser el 5 de juliol, i els principals favorits són Soraya Sáenz de Sáenz de Santamaría, María Dolores de Cospedal i Pablo Casado. Els militants tenien fins les dues de la tarda per a inscriure-s’hi. Només ho podien fer els afiliats al corrent del pagament de la quota, però el 90% de la militància no complia aquest requisit. Per intentar remuntar la participació, el PP va autoritzar una tarifa de vint euros per a registrar-s’hi tot i no estar al dia.

Summary: Fracàs de participació a les primàries del PP: només s’hi inscriuen el 7,4% dels militants


La plataforma Madrilenys pel Dret de Decidir ha denunciat la ‘campanya i violència desfermada contra els llaços grocs’. Per això, com a mostra de solidaritat, ha animat a ‘penjar llaços grocs en espais públics’ tant a Madrid com en altres indrets de l’estat espanyol. La plataforma també demana que es difonguin per la xarxa les imatges dels llaços i que es mantingui aquesta campanya almenys fins el 16 d’octubre, dia en què es compleix un any de l’empresonament dels Jordis. A més, denuncien que es ‘reprimeixin i persegueixin cada cop amb més contundència les mobilitzacions no violentes’. ‘En realitat, allò que es persegueix són les idees que surten del pensament únic que vol imposar el règim’, denuncien. El col·lectiu lamenta que la col·locació de llaços grocs està desfermant una ‘reacció histèrica per part d’algunes forces polítiques’ i afegeixen que aquests partits ‘emparen episodis de violència de carrer en els quals, fins i tot, s’hi veuen involucrats membres de les forces de seguretat de l’estat’.

Summary: La plataforma Madrilenys pel Dret de Decidir anima a penjar llaços grocs en espais públics d’arreu de l’estat espanyol


La secretària de la mesa del parlament Anna Simó ha anunciat a les xarxes socials que no participarà en la llista d’ERC pel 21-D. A l’escrit, Simó agraeix que ERC respecti ‘la decisió personal presa fa més de dos anys’ que aquesta fos la seva darrera legislatura com a confiança. Segons la interlocutòria del jutge del Suprem, els membres de la mesa que van declarar dijous es van comprometre a renunciar ‘a l’activitat política futura’, o si continuen, a fer-ho ‘renunciant a qualsevol actuació fora del marc constitucional’. Simó ha estat diputada des de l’any 2006 i va ser consellera de Benestar i Família en el govern de Maragall. També va ser vice-presidenta primera de la mesa durant la desena legislatura i secretària durant l’onzena. En fer-me confiança en 4 ocasions per representar-los al Parlament. En respectar la decisió personal presa fa més de dos anys que aquesta fos la meva darrera legislatura com a diputada. Confiança en les candidatures d @Esquerra_ERC i en el capital polític acumulat Mil gràcies 2/2 — Anna Simó (@AnnaSimo) November 11, 2017 Més informació: ERC presenta una llista amb Junqueras i consellers però sense Simó ni Forcadell

Summary: Anna Simó anuncia que no participarà en la llista d’ERC


El 21 de març, quan arribarà la primavera, serà el Dia Mundial de la Poesia. Dia per a sortir i gaudir dels primers raigs de sol primaverals, la brisa i el sentiment poètic que es desperta. Quatre dies abans, el 17 de març, va ser el Dia de la Poesia Catalana a Internet. Enguany, aquestes dates tan assenyalades coincideixen amb el confinament per la Covid-19, i poetes i lletraferits han engegat i divulgat tot d’iniciatives per a passar un tancament poètic. Us n’oferim un recull: Dia de la Poesia Catalana a Internet i el portal lletrA El 2011, el portal lletrA, de la Universitat Oberta de Catalunya i l’Institut Ramon Llull, va estrenar aquesta iniciativa per fer que la poesia catalana ´tingués més presència a la xarxa. La consigna és molt senzilla: publicar una peça poètica, en format de text, àudio, fotografia o vídeo a les xarxes socials amb l’etiqueta #poesiacatalana. 📖Demà celebrarem la desena edició del Dia de la #poesiacatalana a internet. #Desdecasa, durant tot el dia, compartirem els nostres versos preferits, en forma de text, imatge, àudio o vídeo amb l'etiqueta #poesiacatalana. Us hi apunteu? 👉 https://t.co/Hrlq7ubax6 #joemquedoacasa pic.twitter.com/yBlBKLTR23 — lletrA UOC (@lletrA) March 16, 2020 A més, aquest portal també ha explorat el vessant més digital de la poesia en uns altres projectes, que també són bona companyia ara, en temps de recolliment. Una d’aquestes iniciatives és la ‘Poesia dibuixada‘, un projecte que combina l’audiovisual, l’art i la poesia. Consisteix en un vídeo en què Sílvia Bel recita un poema d’un autor clàssic o contemporani mentre es veu la il·lustració de Marta Bellvehí: Sense fugir d’aquesta simbiosi entre art visual i poesia, però també afegint-hi la perspectiva de gènere, va néixer el projecte ‘Massa mare‘, una antologia de poesia escrita per dones, a cura de Maria Cabrera i Raquel Tomàs. Cabrera tria tres poemes de cada autora i un objecte que s’hi associï; Tomàs, a partir d’aquestes tries, en fa una natura morta: un paisatge estàtic en què sura el sentit íntim dels versos. Aquesta ‘natura morta’ de poetesses ha passat pels versos d’autores com ara Irene Solà, Blanca Llum Vidal, Mireia Calafell, Anna Gual, Gemma Gorga i Josefina Contijoch. Poeta de guàrdia Una de les iniciatives nascudes expressament per al confinament és el compte de Twitter Poeta de guàrdia, que cada dia de reclusió penja el vídeo d’un poeta contemporani recitant un poema escrit expressament per a l’ocasió. De moment, hi han passat Josep Pedrals, Martí Sales i Núria Martínez Vernis: Cada dia de confinament, un poema escrit expressament per a l’ocasió. Ens estrenem amb @joseppedrals #quedatacasa pic.twitter.com/MVoKTIfiB1 — Poeta de guàrdia (@poetadguardia) March 14, 2020 Dia 2. @itramselas recita 'La lliçó més important' en dues parts. Aquí va la part 1 pic.twitter.com/mbK56kOGDl — Poeta de guàrdia (@poetadguardia) March 15, 2020 Dia 3. Núria Martínez Vernis recita 'Fora tacte' pic.twitter.com/19nQaJd7Pb — Poeta de guàrdia (@poetadguardia) March 16, 2020 Recital d’Anna Gual en ‘streaming’ La poetessa vilafranquina Anna Gual també s’ha afegit a les iniciatives per al confinament. Aquesta setmana, cada dia, a partir de les sis de la tarda, farà un petit tast de cadascun dels seus llibres al seu canal d’Instagram, @anniegual. Dilluns va recitar Implosions i avui recitarà L’ésser solar; demà serà el torn de Símbol 47; dijous continuarà amb Molsa; divendres el dedicarà a El tubercle; dissabte, Altres semidéus; i diumenge acabarà la ronda amb Ameba, el seu darrer poemari. Anna Gual i el panteisme contemporani PoesiaFest40, festival de poesia en quarentena Una iniciativa que també va néixer a les xarxes socials s’ha convertit en un petit festival poètic en format de streamings d’Instagram. Hi participen poetes com Jaume C. Pons Alorda, Lluís Calvo, David Caño, Estel Solé, Pep Sanz, Anna Gual, Dolors Miquel, Lluís Lucero, Laia Maldonado, Àngels Moreno, Paula S. Piedad, Marta Pérez Sierra, Carles Rebassa, Núria Armengol o Aina Torres. CARTELL DEL POESIAFEST40! Demà tots atents que comença l'espectacle. Recordeu que les retransmissions es faran via DIRECTE (live) a través dels comptes d'Instagram de cada poeta.Gràcies espectadors i gràcies poetes.Visca el #PoesiaFest40! #JoEmQuedoACasa pic.twitter.com/KggnA8rbK5 — Germán (@germanbartolome) March 17, 2020 Dilluns de poesia a l’Arts Santa Mònica D’ençà del 2014, la Institució de les Lletres Catalanes organitza els Dilluns de Poesia al Centre d’Arts Santa Mònica. Aquesta iniciativa ha funcionat des del començament com un espai públic per difondre, amb regularitat durant l’any, les veus més remarcables de la poesia catalana i internacional a Barcelona. Hi han passat autors de tots els països catalans, amb noms tan importants com Montserrat Abelló, Joan Margarit, Margarida Ballester i Pere Gimferrer. Podeu aprofitar aquests dies de confinament per recuperar aquests vídeos, perquè al canal de YouTube de la institució hi són tots aplegats. L’univers poètic de Miquel Martí i Pol, per als més menuts de casa La poesia també arriba als més petits gràcies a l’aplicació que la Fundació Miquel Martí i Pol ha creat adreçada a infants de quatre a deu anys. L’aplicació ‘L’univers poètic de Miquel Martí i Pol‘ és pensada per a acostar els infants a la literatura amb il·lustracions atractives i dinàmiques, a més de jocs que estimulen l’experimentació poètica, la creativitat i la lectura. En l’entorn familiar es pretén que l’aplicació ‘L’univers poètic de Miquel Martí i Pol’ s’afegeixi a la biblioteca dels infants i també que sigui útil durant les estones de joc i de repòs, en què es podran llegir i escoltar poemes i fruir de tot un món il·lustrat.

Summary: De recitals en ‘streaming’ a poesia de guàrdia: propostes poètiques per al confinament


L’Assemblea Nacional Catalana i les plataformes Primàries Barcelona i Primàries per la República ja han obert la web per al registre de votants per a les eleccions municipals de l’any vinent. La setmana passada van anunciar un acord per a organitzar conjuntament unes eleccions primàries, amb l’objectiu de triar els candidats de llistes unitàries, transversals i independentistes. Segons els promotors, en tot el procés independentista sempre hi ha hagut dos actors fonamentals: els partits, d’una banda, i la societat civil, d’una altra. Per això, exposen que les primàries volen anar més enllà d’una candidatura única i unir els dos actors que consideren fonamentals per a fer realitat la República. Les primàries per a les eleccions de Barcelona tindran un reglament propi, que caldrà aprovar abans del 15 de setembre i que ampliarà el termini de presentació de candidatures fins al 31 d’octubre. Mentre no s’acordi aquest reglament, que esmenarà l’impulsat per Primàries Barcelona, serà vigent aquest darrer, particularment pel que fa a la forma de presentació de candidatures. El termini per a presentar-les romandrà obert. Els qui ja hagin presentat la seva candidatura a les eleccions primàries de la ciutat de Barcelona mantindran íntegrament tots els drets en el reglament que s’acordi. En canvi, per a les eleccions als altres municipis de Catalunya es pactarà un reglament genèric que faci viable el procés amb transparència, es preservarà la igualtat d’oportunitats entre els candidats i es tindran en compte les singularitats de cada municipi.

Summary: Primàries Catalunya obre el registre de votants per a les municipals


El responsable d’Economia i Ocupació de Ciutadans, Luis Garicano, encapçalarà la llista d’aquest partit a les properes eleccions europees després d’haver estat escollit pel 71% dels afiliats que han votat en les primàries de la formació. Segons ha informat en roda de premsa el secretari general de Cs, José Manuel Villegas, Garicano ha rebut el suport de 3.711 militants, que representen el 71% dels vots emesos. Quant als altres 235 candidats que es van presentar a les primàries, tots ells han quedat per sota del 2% dels vots. Dels 25.457 afiliats amb dret a vot en aquestes primàries, l’han exercit un total de 5.232, fet que suposa una participació del 21% en les 24 hores que ha durat la votació. Sobre aquesta dada, Villegas ha dit que si no és un percentatge més alt és perquè ‘gairebé tothom tenia clar que Luis Garicano era el millor candidat’ i ‘no es donava una rivalitat intensa que animés més a la participació’. El dirigent de la formació taronja ha expressat l’orgull que senten en Cs per poder comptar amb ‘un economista de la categoria’ de Garicano com a candidat als comicis al Parlament Europeu. Luis Garicano juga a casa i perd

Summary: Luis Garicano encapçalarà la llista de Cs a les europees


Els líders de la candidatura Construïm en Comú, Xavier Domènech i Ada Colau, han estat escollits nous coordinadors generals de Catalunya en Comú després de rebre el suport del 64,39% dels vots a les eleccions internes que la formació havia convocat per renovar els òrgans de direcció. Domènech i Colau, que conformaran la primera direcció compartida del partit, estaran acompanyats per divuit membres més de la seva candidatura a la Comissió Executiva dels comuns. La candidatura dels actuals dirigents ocuparà vint dels trenta llocs a la nova direcció: els deu restants són sis per a la candidatura Comuns Federalistes i quatre per als anticapitalistes de Desbordem en Comú.

Summary: Domènech i Colau, triats coordinadors generals de Catalunya en Comú amb el 64% dels vots


La policia espanyola ha detingut dos pressumptes gihadistes al barri del Raval de Barcelona. També s’han detingut persones a Vila-real i Borriana.

Summary: Operació policíaca al Raval de Barcelona


Els homes del temps amenaçaven que per Sant Jordi tindríem pluja, una setmana enrere. Tanmateix, sembla que ens respectarà i no alterarà una diada en què el protagonista és el llibre de paper, que no lliga gens amb l’aigua. Es preveu que farà un bon sol a primera hora i després els núvols apaivagaran la calor. De manera que la perspectiva sembla immillorable. A Barcelona, vuit centenars de parades de llibres, roses i més ompliran sobretot el centre de la ciutat, en un eix que s’allargarà des de la Rambla cap al passeig de Gràcia i la rambla de Catalunya, fins més enllà de la Diagonal. També al passeig de Lluís Companys. Enguany, llibreters i ajuntament han establert mesures de seguretat obligades, també per a permetre una circulació més fluida dels ciutadans, que el dia del llibre i la rosa surten al carrer en massa. Una dada: l’any passat, la guàrdia urbana va dir que en hora punta s’havien congregat al centre de Barcelona entre 1,2 i 1,5 milions de persones. I la cosa que sembla més increïble, tot i les aglomeracions, és que la gent no perd el somriure (per bé que aquesta dada sigui intangible). Fotografia: Elisabeth Magre. Editors i llibreters esperen igualar la facturació de l’any passat, que va voltar els 21,8 milions d’euros. Que Sant Jordi s’escaigui un dilluns –és a dir, just després d’un cap de setmana– i amb bon temps, els fa confiar en unes bones vendes. També insisteixen en el fet que és un dia de vendes molt transversal, que es venen moltes novetats, però també molt llibre de fons. De fet, la llista de llibres més venuts que es fa pública el mateix dia és molt anecdòtica, perquè només s’hi compten les compres fetes fins havent dinat i perquè els més venuts només equivalen al 4% o 5% del total de vendes de la diada i els dies del voltant. Amb tot, enguany sembla destacar l’interès pel llibre dedicat als fets del primer d’octubre i, en general, sobre l’octubre republicà. També la temàtica feminista i els llibres d’escriptores tenen molta requesta en lectors i compradors. I algunes altres temàtiques, com ara els llibres de novel·la negra, que sempre gaudeixen de bona salut. Sobre tot això, la presidenta de l’Associació d’Editors en Llengua Catalana, Montse Ayats, diu: ‘És un bon moment de producció, de visibilitat del que fem. Això, afegit al moment reivindicatiu que vivim, crec que és un bon senyal per a l’edició en català.’ Però adverteix: ‘Ara, el sector s’ha de treballar tot l’any.’ Aquests darrers anys, el llibre en català el dia de Sant Jordi ha superat les vendes del llibre en espanyol. Segons Ayats, la raó és que és una diada molt vinculada al catalanisme i a la reivindicació: ‘El dia de Sant Jordi la gent es decanta pel llibre en català, cosa que no fa pas la resta de l’any.’ També troba que la situació política pot anar a favor de la diada: ‘Reivindicar llibertat té a veure amb la literatura, perquè darrere els llibres hi ha tot de valors que prenen encara més sentit en la situació que vivim.’ Ayats es referma a allunyar falses polèmiques suscitades per algun mitjà unionista, que mira de vincular la situació política amb la pèrdua d’interès dels escriptors de fora per venir a la ciutat i la manca de vitalitat cultural de Barcelona. Això no és gens cert: només cal mirar com durant tot l’any passen per Barcelona grans noms de referència internacional, que reflexionen sobre el món contemporani, i com s’omplen els espais que els acullen (per exemple al CCCB). També ho desmenteix un estudi de la Comissió Europea, que diu que Barcelona és la novena capital cultural europea (ho ha explicat el periodista Ernest Alòs) o la quantitat d’escriptors i traductors que continua atraient la ciutat i hi fan estada (com explica el periodista Xavi Ayén). La perspectiva de celebració d’aquesta diada és ben positiva. Ens quedem amb la mirada que fa la llibretera Isabel Sucunza del moment que viu el sector editorial en català i de la visibilitat que ha guanyat aquests darrers temps: ‘Fins ara la literatura en castellà dominava claríssimament l’ambient literari a la ciutat, això és un fet; però que això ha canviat aquests darrers anys, també ho és. Que la política hi tingui a veure, no diré que no; això últim, però, no li treu ni veritat al fet ni mèrits a la literatura catalana que, per fi, ha entrat en escena amb tots els honors. Per una banda hem vist en els darrers mesos un esclat tant de negoci com popular de títols d’escriptors clàssics i moderns catalans que en les darreres dècades, tot i ser-hi, no figuraven en absolut en el panorama literari de la ciutat . Per una altra banda, hi ha tot d’editorials noves que publiquen en català i es mouen en els mateixos circuits que les que publiquen en castellà; això tampoc no passava abans.  I és que de sobte, la literatura catalana, l’original i les traduccions, competeix amb la castellana a l’espai públic (a les presentacions) i als mitjans.’ I acaba dient: ‘Crec que per fi les coses es van posant a lloc.’

Summary: Sant Jordi 2018: Bones expectatives per a una diada diferent


Les distraccions han esdevingut la primera causa dels accidents de transit, que s’agreuja per l’ús cada vegada més freqüent de les aplicacions mòbils. Hi ha una tendència a no valorar el risc de determinades conductes quotidianes, com si els conductors haguessin perdut el sentit del perill de les accions petites, i justament ara es demostra que són el punt més feble. Segons les dades presentades pel RACC, durant el mes de març l’augment d’accidents és molt superior a la mitjana acumulada de l’any. L’accident d’autocar de diumenge a la AP-7, al terme de Freginals, ha contribuït, sens dubte, a aquesta dada tan negativa. Tanmateix, l’evolució del mes ja anava a l’alça abans de l’accident. El dia 17 l’augment en comparació amb el mateix període del 2015 era d’un 15%. Al País Valencià la mortalitat també ha crescut, amb 7 morts més, i a les Illes ha disminuït. L’anàlisi de les xifres fetes públiques pel RACC confirma la tendència a l’estancament en la mitjana de morts anuals a Catalunya i a Espanya, i es qüestiona la capacitat de mantenir l’evolució descendent de la mortalitat viària que hi ha hagut durant la primera dècada del segle XXI. Les distraccions, al punt de mira Segons dades de l’estudi del RACC ‘Les distraccions per ús dels telèfons intel·ligents’, fer servir el mòbil mentre es condueix és un risc percebut pels conductors com un perill (9 de cada 10 ho consideren perillós). Malgrat tot, 1 de cada 4 conductors (el 26%) admet que fa servir l’smartphone sovint o sempre quan circula. I, encara, una pràctica tan perillosa com escriure un missatge de text bo i conduint és més freqüent que no sembla (un 43% dels conductors). Escriure un missatge de text mentre conduïm equival a circular distrets un mínim de 20 segons i 660 metres de distància sense parar atenció a la via. Consells : 1. Prendre consciència del risc. Molts conductors creuen que no tenen tantes distraccions com tenen realment, de manera que no prenen les mesures preventives necessàries. Si som conscients del perill d’aquestes distraccions, no en tindrem tantes i farem disminuir els accidents. Acceptar el problema és el primer pas per vèncer-lo. 2. No fer servir el mòbil quan conduïm. El millor consell és fer les trucades necessàries abans de començar el viatge, avisar qui calgui del nostre desplaçament i de la durada estimada i apagar l’aparell. La llei prohibeix de parlar per mòbil conduint (sanció econòmica de 200 euros i retirada de 3 punts del carnet), llevat que sigui amb un aparell de mans lliures. En el cas d’esperar una trucada o SMS important, hem d’estacionar el vehicle en un lloc segur abans d’atendre’ls. Encara que disposem d’un dispositiu de mans lliures, hem d’evitar les trucades, perquè una conversa telefònica pot distreure tant o més que una amb un passatger dins el vehicle. És especialment perillós d’atendre un SMS o missatge de WhatsApp o bé emprar aplicacions mòbils mentre conduïm. El fet de desviar els ulls i les mans cap a l’smartphone duplica la distracció. 3. Compensar les distraccions. Molts conductors tendeixen a disminuir la velocitat del cotxe mentre circulen a baixa velocitat i es permeten d’apartar la vista de la carretera. Aquesta pràctica, molt estesa i quasi intuïtiva, és l’origen de molts accidents per distracció, perquè ens impedeix de reaccionar a temps en cas de qualsevol imprevist (frenada del vehicle del davant, un animal que travessi, etc.). 4. Prevenir la fatiga. Com que en el període de vacances de Setmana Santa es fan molts desplaçaments de llarga distància, cal prendre consciència que la fatiga pot ser un perill. La fatiga s’imposa a la voluntat del conductor i només pot ser previnguda havent reposat abans o aturant-se per descansar així que n’aparegui el primer símptoma.

Summary: Consells imprescindibles per a conduir sense distraccions


L’ONG nord-americana As You Know publica anualment un informe sobre els directius més ben pagats dels Estats Units d’Amèrica. O, millor dit, dels 100 directius més excessivament pagats, com en diuen ells. La llista d’enguany es va publicar fa dos dies i es pot trobar en aquest enllaç, i en aquesta nota de premsa (pdf). D’aquest estudi és realment xocant no només les xifres, sinó les conclusions de l’estudi. Comencem per les xifres. En primer lloc ens trobem David Zaslav, que fa 156 milions de dòlars l’any. O el que és el mateix, 427.000 euros al dia. 17.000 euros l’hora, incloses les que dorm. David Zaslava treballa per a Discovery Comunications Inc. En segon lloc ens trobem un dona, Safra A Catz, i el seu colega, Mark Hurd, tots dos a Oracle, que fan menys de la meitat. 75 milions de dòlars l’any cadascun. 205.000 dòlars al dia. 8500 dòlars l’hora, incloses les que dormen. I en tercer lloc, Leslie Moonves, de la CBS que guanya 57 milions de dòlars l’any. 156.000 dòlars al dia. 6.500 euros l’hora, incloses les que dorm. Oh, sí, el capitalisme. L’estudi ha comparat el sou dels directius, que no ha parat de créixer, amb el rendiment de les seves empreses. I el resultat és paradoxal: en els 100 casos estudiats les empreses, de mitjana, han baixat el rendiment econòmic. Lleugerament. En canvi, els directius, han vist augmentar el sou. Fan anar pitjor les empreses, i guanyen més. I d’una manera desproporcionada. Segons els autors de l’estudi, per exemple, el senyor David Zaslav, si hagués de cobrar pel rendiment que aconsegueix donar a Discovery, si el seu sou fos proporcional als beneficis de l’empresa, hauria de guanyar uns 15 milions l’any, i no els 156 milions d’ara. Una diferència de més de 140 milions l’any. Alguns d’aquest directiu treballen en empreses on és molt difícil que els accionistes puguin frenar, o modular aquests, sous. Això passa en part perquè les empreses no permeten votar als accionistes cada any, sinó cada dos o tres. L’any que no voten, es posen el sou. En altres casos, els accionistes tenen intermediaris pel mig que els bloquen el vot. I tot plegat fa que el poder dels accionistes sobre l’empresa desaparegui del tot. Això, diu l’estudi, ja no és com abans, quan hi havia un mínim control dels accionistes. I el paper del director de l’empresa, que hauria de representar els interessos dels accionistes, també ha quedat reduït. Aquest gràfic de l’esquerra és el gràfic final de l’estudi. Bonic, bonic. Marca l’evolució del guany dels directius (blau), el sou del treballador mitjà (marró), i els beneficis de les empreses (gris). Només els directius han vist augmentar el sou espectacularment. Ni els treballadors, ni els beneficis de les empreses, els arriben a la sola de la sabata. És el capitalisme en la seva màxima absurditat. Per mi, la frase que ho resumeix tot, de l’estudi, és aquesta: ‘Pagar una persona un sou excessiu sense que tingui relació amb els resultats econòmics o els incentius crea una falsa narrativa: que la compensació és justificable i s’ha guanyat. I debilita premisses essencials del capitalisme: la robusta ‘mà invisible’ del mercat, així com la confiança dels que han entregat capitals a tercers’. En efecte amic, una de les premisses del capitalisme és que hi ha una ‘mà invisible‘ que guia l’economia a fi de bé, encara que els jugadors siguin uns egoistes. És una creença mig religiosa que prové d’Adam Smith, pare fundador de l’Economia, i que encara dura. I no és conya. Passa que la mà invisible, segons l’estudi, no es veu enlloc. Fixa’t tu quines coses es descobreix avui en dia, tu.

Summary: Els directius més ben pagats dels EUA


La successió d’Albano-Dante Fachin al capdavant de Podem Catalunya ja ha començat. El partit farà primàries entre el 5 i el 9 d’abril i s’hi presenten quatre candidats: el dirigent de Catalunya en Comú, Xavier Domènech; l’ex-secretària de Feminismes i Coordinació Interna, Noela Bail; la senadora d’En Comú Podem Celia Cánovas; i la independent Merche Gil. Totes quatre candidatures es disputaran la secretaria general, el Consell Ciutadà i la comissió de garanties. Els inscrits podran votar de manera telemàtica i presencial, i els resultats es faran públics el dia 11 d’abril. A més, poden votar-se les llistes senceres o bé elegir persones de llistes diferents. La intenció de Domènech, avalat per Pablo Iglesias, és de convertir-se en el nou dirigent de Podem a Catalunya per a facilitar la confluència entre el partit i Catalunya en Comú. De fet, Iglesias va destituir Fachin perquè impulsava una candidatura diferent de la dels comuns a les eleccions del 21-D, fet que va facilitar la coalició entre tots dos partits.

Summary: Quatre candidatures pugnaran per liderar Podem Catalunya


La Comissió per la Dignitat ha recuperat Egmont, per la llibertat i contra la repressió, un recull de lectures amb il·lustracions musicals en homenatge al periodista gironí Carles Rahola, assassinat fa vuitanta anys pel franquisme. Dues hores de concert a càrrec de l’Orquestra Simfònica de Girona que han repassat la música que Beethoven va posar als texts que el 1787 va escriure Goethe, i que Joaquim Pena va traduir al català. Egmont, per la llibertat i contra la repressió repassa la història d’aquest comte belga, que van assassinar fa 450 anys per haver-se mostrat respectuós envers els hugonots de Flandes. El Teatre Municipal de Girona s’ha omplert per recordar Carles Rahola amb una obra que malda per crear un paral·lelisme amb la repressió actual a Catalunya, segons que ha reivindicat el president de la Comissió per la Dignitat, Pep Cruanyes. A l’estrena hi ha assistit el president de la Generalitat, Quim Torra, acompanyat de la seva esposa, a més de la batllessa de Girona, Marta Madrenas, la consellera de Cultura, Laura Borràs i més personalitats.

Summary: Girona ret homenatge a Carles Rahola, assassinat pel franquisme fa 80 anys


‘Ningú no va colpejar a ningú.’ És el que ha dit un agent de la Guàrdia Civil que va intervenir al casal de les Cotxeres de Canyamars (Dosrius) en la seva declaració com a testimoni al judici contra el procés. L’advocat Andreu Van den Eynde ha insistit a preguntar fets molt detallats, com el fet que es colpegés una dona amb crosses o arrenquessin la camisa d’un home i, després, el colpegessin quan mirava d’escapar. L’agent, però, ha reiterat que no havien colpejat ningú. A causa d’això l’advocat li ha demanat si després d’aquell dia ha revisat l’actuació amb els vídeos enregistrats. ‘No els he vist perquè ho vaig veure’, ha contestat. Com el president de la sala no permet la reproducció de vídeos durant la declaració de testimonis no s’ha pogut reproduir vídeos d’aquell dia com aquests: Repressió a Canyamars pic.twitter.com/lLCSLwrBY0 — Manel Vega II*II 🎗 (@vega_manel) October 1, 2017 Van den Eynde també li ha demanat si els agents portaven la identificació ben visible, davant del que el guàrdia civil ha contestat amb rotunditat que sí. Després, l’advocat Jordi Pina li ha recordat que ha jurat dir la veritat i ha insistit a preguntar-li si estava ‘completament segur’ que cap agent de la seva unitat colpegés manifestants. Davant d’això ha dit que no va veure que cap dels seus companys que eren al voltant ho fes, però que certament no sap si més enllà d’això va passar.

Summary: ‘Ningú no va colpejar ningú’: Els vídeos de la mentida d’un guàrdia civil l’1-O a Canyamars


D’ençà que dilluns es va presentar públicament l’acord de Junts pel Sí, la candidatura independentista que aplega CDC, ERC i les entitats sobiranistes, el cap de llista, Raül Romeva, roda per tots els platós de televisió i redaccions de diaris. Ahir va ser a la Sexta, al programa ‘Al Rojo Vivo’, on va voler deixar clar que s’equivoquen els qui presenten el procés i la independència ‘com el pla de Mas’: ‘És Mas que s’ha sumat a una demanda de la ciutadana’, diu Romeva. I va retreure que l’estat havia tancat totes les portes de diàleg. ‘Per què diem que no tenim marge? Doncs perquè s’ha intentat tot des de tots els fronts. I no hem aconseguit res.’ Heus ací el vídeo i la transcripció del fragment de l’entrevista: «D’entrada, deixeu-me que us faci una esmena. Plantegeu això com el pla de Mas. I és exactament al contrari. L’Onze de Setembre de 2012, quan van sortir al carrer un milió i mig de persones demanant de poder votar i ser un nou estat d’Europa, el senyor Mas no hi era. Va ser després que va entendre que, com a president de la Generalitat, havia d’assumir una responsabilitat, que era donar cobertura i sortida a la demanda que li havia fet la ciutadania. No és que Mas lideri i la ciutadania el segueixi sinó que Mas s’ha sumat a una demanda de la ciutadania. I parlem de milions de persones de tota condició social, ideologia i credo. Em sembla que això és fonamental. Si presenteu això com una qüestió personalista del senyor Mas, erreu el punt de partida de l’enfocament. En segon lloc, cada vegada que hi ha hagut voluntat de dialogar, de tractar políticament i democràticament una qüestió que és molt sensible i complexa, la resposta ha estat l’atac, la humiliació, la querella, l’insult. Òbviament, això fa que molta gent digui: “Escolteu, nosaltres volem parlar i ens dieu que no i ens ompliu de querelles i insults. Així la cosa serà molt complicada.’ Aquesta és la situació en què ens trobem. És molt important que s’entengui des del conjunt de l’estat espanyol per què som on som i que això no és cap deriva de Mas, sinó exactament una demanda ciutadana per a replantejar les relacions en un context de dignitat mútua i de respecte mutu. Fa molt de temps que es demana això. Per què alguns diem que no tenim marge? Doncs perquè s’ha intentat tot des de tots els fronts. I no hem aconseguit res.»

Summary: Raül Romeva defensa la independència a ‘Al Rojo Vivo’ de la Sexta


La mesa política d’EH-Bildu ha aprovat un acord amb ERC per a les eleccions espanyoles. Arnaldo Otegi, coordinador general de Bildu, l’ha definit com una ‘coalició política’, segons que informa el diari Naiz. ‘Alguns deien que aquest camí no era possible, però hem demostrat que ho és’, ha dit Otegi en una conferència de premsa. La ‘unitat d’acció i coordinació’ al congrés espanyol, tal com la defineix ERC, és oberta al BNG i a més forces sobiranistes d’esquerres. Segons que han explicat a VilaWeb fonts d’EH-Bildu, ara com ara l’acord es limita a una aliança estratègica, que implica elaborar un programa de mínims comú i treballar conjuntament per a preparar les eleccions. No s’ha definit encara com es concretarà aquest acord pel que fa a les candidatures electorals, si faran una coalició o no, ni si faran una campanya conjunta. Tampoc no han acordat si el pacte es traduirà en un únic grup parlamentari al congrés espanyol. Tant Bildu com ERC han assenyalat que aquests dies vinents concretaran totes aquestes qüestions. Després de la reunió de la permanent d’ERC, la portaveu, Marta Vilalta, ha dit que tenen ‘voluntat de sumar’ perquè és el que els va ensenyar Oriol Junqueras i que ho continuaran fent per a fer créixer el projecte independentista. I, concretament, ha dit que hi ha un pre-acord ‘per a treballar plegats en alguns punts com ara el dret d’autodeterminació, els drets, les llibertats i les polítiques progressistes’.

Summary: La mesa política de Bildu aprova un acord amb ERC a les espanyoles


El vice-president del govern, Pere Aragonès, ha afirmat que amb la taula de negociació entre governs hauria d’acabar amb la repressió i que la Generalitat insistirà en l’amnistia. ‘Si comencem una negociació entre dues parts, no pot ser que una part estigui fomentant la via repressiva’, ha declarat Aragonès a El matí de Catalunya Ràdio. El vice-president ha afirmat que la mesa de negociació haurà de discutir sobre la retirada de l’estat espanyol en totes les causes contra l’independentisme, ja que ha assegurat que la fi de la repressió ‘passa entre altres coses per això’. D’altra banda, ha defensat que cal una llei d’amnistia i que, en tot cas, qualsevol mesura ‘ha de comptar amb els represaliats’.

Summary: Aragonès diu que la taula entre governs hauria d’acabar amb la repressió


El secretari general del PSOE Pedro Sánchez ha presentat avui a Barcelona el ‘govern del canvi‘ que configuraria si aconsegueix ésser el futur president espanyol, un equip d’una vintena de socialistes i independents entre els quals es destaquen l’ex-ministre Josep Borrell, que s’ocuparia de política exterior. El dirigent socialista ha estat a Barcelona acompanyat d’uns quants membres del comitè d’experts que va crear el juny passat per a l’elaboració del programa electoral, amb què es va presentar a les eleccions del 20 de desembre i que mantindrà quasi del tot de cara a la nova convocatòria electoral del 26 de juny vinent. Entre aquests hi havia l’ex-ministre Ángel Gabilondo, l’expert en salut pública Rafael Bengoa, el politòleg Sami Naïr i l’ex-ministre Jordi Sevilla, com a encarregat de l’àrea d’economia. Sevilla va formar part de l’equip negociador del PSOE després del 20-D i és un estret col·laborador de Sánchez. .@sevillajordi luchará contra la desigualdad en las áreas de Economía, Empleo e Industria #ElGobiernodelSí https://t.co/yEtCO68SXs — PSOE (@PSOE) May 15, 2016 També forma part de l’equip la consellera de Salut valenciana Carmen Montón. Montón seria la persona responsable de les polítiques d’igualtat en el nou govern. Meritxell Batet, del cercle més proper de Sánchez, és una altra de les persones que previsiblement serà al seu govern si és investit president. Batet va ser la seva número dos el 20-D, però en aquests comicis serà la candidata del PSC per Barcelona i Sánchez podria apostar per ella com a vice-presidenta. Nuestra prioridad es gobernar para transformar @AmbBatet https://t.co/kF4rEZyM6k — PSOE (@PSOE) May 15, 2016 El buit que Batet ha deixat a la llista del PSOE per Madrid, l’ocuparà la jutge Margarita Robles, que fou secretària d’estat d’Interior amb Felipe González. Al ‘comitè de savis’ de la campanya anterior, també hi ha entrat ara la batllessa de Santa Coloma de Gramenet Núria Parlon i número 2 del PSC, per a assessorar sobre polítiques socials. .@nuriaparlon revitalizará una d las áreas más importantes para los socialistas, políticas sociales #ElGobiernodelSí https://t.co/sIdvTrAHwX — PSOE (@PSOE) May 15, 2016 Reforma constitucional i referèndums En el mateix acte a Barcelona, el PSOE ha exposat les idees bàsiques de la reforma constitucional que proposa. Gregorio Cámara, catedràtic de dret, ha estat l’encarregat de concretar la proposta d’estat federal dels socialistes, que inclouria el reconeixement a la constitució de les singularitats de les comunitats històriques, com Catalunya, amb dos referèndums: el primer a tot l’estat i el segon a cada comunitat.

Summary: Pedro Sánchez presenta el seu ‘govern del canvi’ a Barcelona


L’arribada de la primavera és motiu de joia per a gran part de la població, però també és una font de maldecaps per a tots aquells que tenen al·lèrgies respiratòries, sobretot al pol·len. Si bé la majoria d’al·lèrgics ja té identificats els símptomes habituals que l’afecten, la pandèmia del coronavirus 2019 pot confondre molta gent per les similituds d’alguns símptomes. Tota la informació sobre el Coronavirus, minut a minut Tal com diu la Societat Catalana d’Al·lèrgia i Immunologia Clínica (SCAIC), els principals símptomes descrits en una infecció per coronavirus són febre (entre el 88,7% i el 91,7% dels pacients), tos seca (entre el 67,8% i el 75%), que pot arribar a irritar la faringe ocasionant faringitis, cansament (75%) i dificultat per a respirar, a vegades acompanyada de sensació d’opressió toràcica. També poden aparèixer símptomes gastrointestinals, si bé no són tan freqüents. En el cas que els símptomes respiratoris siguin ocasionats per una patologia al·lèrgica, rarament hi ha febre ni símptomes gastrointestinals i predominen la mucositat i la congestió nasal, molt menys freqüents en el cas de la Covid-19. Els pacients al·lèrgics al pol·len, especialment al de la parietària, poden tenir formigueig al paladar o al coll, però no dolor. Una altra preocupació habitual és si els al·lèrgics tenen més risc en el cas de desenvolupar la Covid-19. Segons que apunta la SCAIC, de moment no s’ha demostrat que les malalties al·lèrgiques o l’asma siguin factors de risc, com sí que ho són la hipertensió arterial (30%), la diabetis (12,1%), les malalties cardiovasculars i la malaltia pulmonar obstructiva crònica (en menor freqüència: 1,4%). Tampoc no hi ha indicis que els pacients amb asma al·lèrgica tinguin més risc de patir una reagudització bronquial a causa de la Covid-19. La SCAIC diu que durant el brot de la SARS a Singapur i Hong Kong del 2003 no es va observar que hi hagués més reaguditzacions d’asma. En aquell moment, es va atribuir als canvis en l’estil de vida de les persones asmàtiques: tancament d’escoles, mesures de prevenció, ús de màscares, etc. Ara bé, la SCAIC recorda que les infeccions respiratòries, especialment les víriques, poden ser desencadenants de crisis d’asma, de manera que cal extremar les mesures de prevenció. Així mateix, recorda que és molt important no descurar el tractament antiasmàtic de base perquè l’asma estigui ben controlada. Consells per als qui hagin d’aïllar-se pel coronavirus i per als familiars Coronavirus: per què rentar-se les mans amb aigua i sabó és tan eficaç? Una primavera càlida afectarà el coronavirus? L’hivern que deixem enrere ha estat el més càlid del segle XXI, i el segon més càlid des de 1965, només per darrere de l’hivern 1989-90. Són dades de l’Agència de Meteorologia espanyola (Aemet), que avisa que la primavera que comença serà especialment calorosa. El seu portaveu, Rubén del Campo, explica a l’agència Efe que hi ha una ‘gran probabilitat’ que durant la primavera s’assoleixin mitjanes trimestrals 0,5 graus per sobre de les habituals, com a mínim. En alguns indrets, com els Pirineus, aquest creixement pot ser de gairebé 1 grau centígrad. S’ha parlat molt sobre el fet que el coronavirus 2019 pot debilitar-se quan pugin les temperatures, tal com passa amb la grip i altres virus. La novetat del virus fa que encara no es pugui saber com es comporta en aquestes circumstàncies. L’únic precedent és el cas de Singapur, país amb temperatures i humitat altes, i on, malgrat això, s’han registrat contagis. Tanmateix, caldrà esperar que arribi la calor per observar com es comporta el coronavirus 2019 i si alleugereix la pressió que ara mateix hi ha als sistemes sanitaris.

Summary: Com podem diferenciar els símptomes de l’al·lèrgia dels de la Covid-19?


Dimarts serà alliberat Arnaldo Otegi, després de passar sis anys i mig empresonat per haver volgut crear un espai polític on no hi hagués lloc per a la violència. L’alliberament del líder de l’esquerra abertzale ens suggereix de fer un recull de presos polítics d’arreu del món, alguns dels quals han arribat a ser presidents després de ser considerats terroristes. Otegi va ser detingut l’any 2009 en l’anomenat ‘cas Bateragune’, acusat d’intentar reconstruir Batasuna, quan el seu objectiu era reconduir el conflicte basc a vies pacífiques i democràtiques. Malgrat això, el 2011 era condemnat per pertànyer a ETA ‘en grau de dirigent’ en una polèmica sentencia en què tot allò que tenia relació amb l’esquerra abertale semblava que fos ETA; no hi havia cap imputació d’actes violents ni van demostrar cap vincle directe amb l’organització armada. Cal destacar que Otegi va ser escollit secretari general de Sortu, ja a la presó, el 2013 i que per evitar el seu retorn a la política institucional ha estat inhabilitat per a tenir cap càrrec públic fins el 2021. L’empresonament ha generat una campanya de solidaritat internacional en favor del seu alliberament, amb noms com ara els premis Nobel de la pau Adolfo Pérez Esquivel, Desmond Tutu i Mairead Maguire, els ex-presidents del Paraguai, Hondures i l’Uruguai Fernando Lugo, José Manuel Zelaya i José Mujica, i l’activista Angela Davis. José Mújica José Mujica, president de l’Uruguai fins fa un any, i un dels polítics més valorats arreu del món, també va estar empresonat i considerat terrorista. Als anys setanta era membre de la guerrilla armada d’esquerres Moviment d’Alliberament Nacional-Tupamaros, i va rebre sis trets en enfrontaments diversos. Va estar empresonat unes quantes vegades; en una ocasió, durant tretze anys (1972-1985), en condicions penoses, en aïllament i sota amenaça de ser executat si hi havia cap acció armada de l’organització. Fou alliberat el 1985 arran d’una amnistia. El 1989, juntament amb més ex-guerrillers, va formar el Moviment de Participació Popular, dins el Front Ampli, partit on encara milita, que li va permetre assumir la presidència del país entre els anys 2010 i 2015. Nelson Mandela El cas més conegut d’un pres polític, és segurament el de Nelson Mandela (1918-2013). Va començar la seva activitat política al Congrés Nacional Africà (ANC), en favor de la lluita no violenta, però el 1960 aquesta organització va ser prohibida. De resultes d’això, Mandela formà una branca militar del partit coneguda amb el nom d’Umkhonto We Sizwe (‘La Llança de la Nació’). Va abandonar, doncs, la lluita no violenta i féu actes de sabotatge contra industrials blancs i objectius militars. El 1962, amb l’ajuda de la CIA, Mandela és detingut i condemnat a cadena perpètua i treballs forçats (va romandre empresonat vint-i-set anys), cosa que el convertí en un símbol de la lluita contra l’apartheid. Mandela va ser alliberat el 1990, va rebre el premi Nobel de la pau el 1993 i va ser escollit president de Sud-àfrica el 1994. Tot i això, fins l’any 2008 encara era considerat un terrorista ‘en observació’ per la CIA, i tenia l’obligació de demanar permisos especials per a viatjar als EUA; de fet, només podia anar a Nova York (on hi ha la seu de l’ONU). Dilma Rousseff L’actual presidenta del Brasil també ha estat considerada terrorista. Va ser empresonada i fins i tot torturada. A disset anys formava part de l’Organització Revolucionaria Marxista Política Obrera (POLOP), i després s’integrà en el Colina (Comando d’Alliberament Nacional), organització armada que tenia per objectiu derrocar la dictadura i establir el comunisme al Brasil. El 1970, a vint-i-dos anys, Rousseff fou detinguda, torturada (durant vint-i-dos dies) i condemnada per un tribunal militar a tres anys de presó. Havent sortit de la presó i havent-se recuperat (hi va perdre deu quilos i va tenir problemes de tiroides), s’establí a Porto Alegre, on fou detinguda la seva parella. Més tard, començà a col·laborar amb l’únic partit legal de l’oposició, el Moviment Democràtic Brasiler (MDB). Amb la fi del bipartidisme, s’afilià al Partit Democràtic Laborista (PDT). El 2001 passà al Partit dels Treballadors (PT) després d’enfrontaments amb la direcció. Fou designada ministra el 2002 i arribà a la presidència del país l’any 2010. Aung San Suu Kyi Aquests darrers anys, la líder birmana ha estat un dels casos més coneguts de pas de presonera a governant. Suu Kyi va encapçalar protestes pacifiques –inspirades en Gandhi i el budisme–, contra la dictadura militar que governa el seu país des de 1962. A conseqüència d’aquests fets, el 1989 va ser posada sota arrest domiciliari, i el 1990 el partit que dirigia, la Lliga Nacional per la Democràcia, va guanyar les eleccions amb una majoria aclaparadora. Tanmateix, aquest resultat no va ser reconegut per la junta militar. El 1991 va ser reconeguda amb el premi Nobel de la pau, per la lluita no violenta en defensa de la democràcia i drets humans. Va rebre molts altres reconeixements, com ara el premi Thorolf Rafto, el premi Sakhàrov, el Simón Bolívar, l’Olof Palme o el Václav Havel. El 2010 la dictadura militar va posar fi a la seva condemna, tot i que un article de la constitució fet a mida li impedeix de ser presidenta, perquè no permet que arribin a la presidència les persones amb fills nascudes fora del país. Tot i això, el novembre del 2015 es van fer eleccions lliures a Birmània, on va obtenir el 80% dels escons en joc, per bé que l’exèrcit en té assegurat per llei el 25%, i va donar una gran victòria al partit. Els nous diputats van assumir el càrrec el 29 de gener d’enguany, i s’espera que comenci una nova etapa de democràcia al país. De Beguín a Havel Moltes altres figures polítiques han estat presoneres abans d’assumir càrrecs de responsabilitat. És el cas de Menahem Beguín (1913-1992), primer ministre d’Israel entre el 1973 i el 1982, premi Nobel de la pau (1978) i al mateix temps responsable de l’atemptat a l’Hotel King David de Jerusalem (que va causar 92 víctimes). O l’actual president del Sinn Féin, Gerry Adams, que va ser empresonat unes quantes vegades a la dècada del 1970. Algunes d’aquestes figures, després d’haver estat a la presó, han passat a la història com a grans líders: Martin Luther King, Mohandas Gandhi i el primer president txec, Václav Havel. Albert Woodfox, el darrer alliberament Justament dissabte passat, 20 de febrer, era alliberat un altre pres polític de fama mundial, l’últim dels Tres d’Angola, Albert Woodfox, el dia que complia 69 anys. Woodfox ha passat 43 anys a la presó de Louisiana (coneguda per Angola), als Estats Units, en règim d’aïllament, gairebé sense contacte humà, en una cel·la de cinc metres. El Tres d’Angola eren tres presoners que van crear la secció dels Panteres Negres al penitencial de Louisiana i van ser condemnats per uns delictes que sempre van negar (l’assassinat d’un guàrdia de presons). Els judicis, molt polèmics, foren anul·lats tres vegades. Entre més coses, no hi ha hagut mai cap prova física que cometessin l’assassinat (una prova d’ADN que els podia exculpar es va perdre), el principal testimoni va ser subornat, les autoritats de la presó sempre s’han negat a comparar una empremta trobada a l’escena del crim amb el banc d’empremtes del penitencial i l’FBI va assegurar que tota la documentació relacionada amb el cas havia estat destruïda. Els Tres d’Angola sempre s’han declarat innocents, i han defensat tothora que van ser acusats falsament com una estratègia de l’FBI contra les Panteres Negres i contra la denuncia que feien de la situació a les presons, on els presoners feien treballs forçats 16 hores al dia durant els anys setanta, hi havia segregació racial i abusos impunes de tota classe. Els Tres d’Angola han estat considerats presos polítics per Amnistia Internacional i durant tots aquests anys hi ha hagut una mobilització pro-drets humans en favor del seu alliberament. Als Estats Units, Peltier i López Rivera També als Estats Units trobem encara entre reixes l’activista sioux-chippewa Leonard Peltier, líder indiscutible del moviment indi, de defensa del dret a la terra i el respecte a la cultura i història d’aquests pobles, i membre del Moviment Indígena Americà. És empresonat des del 1976, acusat d’assassinar dos agents de l’FBI, fet que sempre ha negat. Aquest cas també ha originat grans mobilitzacions de suport. El 1986 li fou atorgat el Premi internacional de l’Associació Pro Drets Humans (APDH). El film ‘Incident at Oglala’ produït per Robert Redfort, tracta sobre el seu cas. I ha rebut el suport de moltes personalitats com ara Pete Seeger, Michael Moore i els membres d’U2. També continua a la presó el líder independentista porto-riquenc Oscar López Rivera, del Front d’Alliberament Nacional (FALN), detingut el 1981 per sedició i diversos atemptats. El Comitè de Descolonització de l’ONU ha demanat l’alliberament del presos independentistes i també ha tingut el suport del premi Nobel de la pau Desmond Tutu. Presos de consciència a tot el món A la Xina, l’any 2008 es va signar la Carta 08 (inspirant-se en la Carta 77 de Txecoslovàquia), en què intel·lectuals i activistes demanaven reformes polítiques i la democratització de la República Popular de Xina. Per aquest motiu, l’any 2009, Liu Xiaobo, un dels signants, va ser detingut per ‘incitar la subversió contra el poder de l’estat’, i condemnat a onze anys de presó. El 2010 va rebre el premi Nobel de la pau per la seva lluita no violenta en favor dels drets humans de la Xina. Espanya ha posat un èmfasi especial en els presos polítics veneçolans, on fins i tot Felipe González es va presentar a visitar-los. En canvi, més silenciat ha estat el cas de Xabier Salutregi, l’últim periodista pres a Espanya, director del diari Egin, condemnat a set anys de presó per pertinença a banda armada (i alliberat el 2015), en una operació contra els mitjans bascs afins a l’esquerra abertzale. També va ser clausurat el 2003 el diari Egunkaria, encara que els responsables del mitjà neguessin tota relació amb un procés fosc en què es van denunciar tortures (mai investigades). En aquest cas, tant el director, Martxelo Otamendi, com la resta d’integrants van ser absolts i va quedar clar que no tenien res a veure amb ETA. Cal esmentar també l’oblidat poeta espanyol Marcos Ana, el pres polític que més temps va passar a la presó durant el franquisme, alliberat gràcies a la campanya d’Amnistia Internacional el 1962 després de passar 23 anys empresonat.

Summary: De presos a presidents: els Otegi del món


El Metro de Barcelona funcionarà de manera ininterrompuda durant 67 hores des del 19 al 21 d’agost per la Festa Major de Gràcia. Els trens circularan des de les 5 de la matinada del divendres 19 d’agost fins a les 12 de diumenge a la nit 21. TMB recomana l’ús dels transports públics en els desplaçaments a Gràcia, i ha assegurat que el Metro reforçarà amb personal de seguretat les estacions més concorregudes durant les festes, que es prolonguen fins al 21 d’agost.

Summary: El Metro de Barcelona funcionarà 67 hores sense interrupció per les festes de Gràcia


El PSOE té pràcticament tancat un acord amb Ciutadans que li és insuficient per a governar. Per això explora unes altres vies. I avui ho farà amb un possible acord d’esquerres. A la reunió són convocats, a iniciativa d’Esquerra Unida, el Partit Socialista, Compromís i Podem i tindrà lloc al congrés espanyol a partir de quarts de cinc. La reunió, la primera que es fa en aquest sentit, arriba quan només queda ja una setmana per a la sessió d’investidura a la qual se sotmetrà Pedro Sánchez. El principal problema per als socialistes serà trobar una fórmula per a incorporar simultàniament l’esquerra i Ciutadans al seu projecte. Compromís, EU i Podem ja han deixat clar que no formaran part de cap govern ni hi donaran suport amb presència de Ciutadans. No és, amb tot, l’únic escull. Podem ha plantejat una sèrie de propostes econòmiques que el PSOE rebutja. I els socialistes no volen ni sentir a parlar del referèndum a Catalunya defensat per Podem. L’actitud de Pablo Iglesias repartint càrrecs en un hipotètic govern de les esquerres i quedant-se ell la cartera de la vice-presidència també ha irritat els dirigents socialistes.

Summary: El PSOE explora amb Compromís, Podem i IU un possible govern d’esquerres


El president i candidat socialista, Ximo Puig, ha promès impulsar un ‘lobby potent’ entre la Generalitat i el sector citrícola per ‘guanyar efectivitat en les reivindicacions a Brussel·les’, al costat d’una inversió de trenta milions d’euros per a un programa de reestructuració i canvi de varietats destinat als citricultors valencians. ‘Nosaltres no fem demagògia amb la taronja; volem modernitzar el sector, ajudar a la reestructuració i demanar a Espanya que tingui sensibilitat amb la taronja valenciana’, ha manifestat en un acte de campanya del 28-A a Algemesí (Ribera Alta) amb l’ex-president del govern espanyol José Luis Rodríguez Zapatero. Per aconseguir-ho, Puig ha avançat la seva intenció de demanar la presència del govern espanyol en les inspeccions que realitza la Unió Europea en països com Sud-àfrica per ajudar en la verificació del compliment de les normatives fitosanitàries i laborals. La seva meta és que l’executiu espanyol ‘lideri la consolidació de la unió duanera de la Unió Europea per homogeneïtzar el control a tots els ports’. Paral·lelament, la inversió de trenta milions que ha anunciat si continua la legislatura vinent, persegueix ‘reforçar la producció des de la cohesió, amb unes estructures potents perquè l’agricultor pugui competir a tot el món amb les mateixes condicions’. ‘No volem que la taronja valenciana es quedi en els camps, volem que la taronja tingui allò que es mereix’, ha reivindicat. Al marge de l’agricultura, ha defensat que ‘el PSOE va néixer fa 140 anys per aconseguir justícia social’ i ha posat com a exemple el govern del Botànic: ‘Si alguna cosa hem fet aquests quatre anys, ha estat complir amb la paraula donada; per això l’Hospital de la Ribera – a Alzira (Ribera Alta) – ha tornat al sistema públic sanitari’. ‘El que hem fet, tota la societat en el seu conjunt, ha estat tornar la dignitat als valencians i valencianes, i només per això ha valgut la pena’, ha emfatitzat el cap del PSPV.

Summary: Puig promet un ‘lobby potent’ entre la Generalitat i el sector citrícola per guanyar pes a Brussel·les


El president de la Generalitat, Quim Torra, ha fet una crida als partits independentistes a retrobar-se en la unitat després de la cita electoral del 26-M. En un breu parlament dirigit als socis de l’ANC al Tarraco Arena, ha garantit que treballarà ‘incansablement per assolir un acord estratègic de les formacions independentistes’ i perquè ‘siguem capaços d’agafar el camí que ens porti de la manera més ràpida i eficaç cap a la independència’. ‘No em tremolarà el pols quan arribi el moment’, ha dit. S’hi ha referit després d’haver validat, l’entitat, avui a migdia el full de ruta que proposa una DUI si l’independentisme supera el 50% dels vots en unes eleccions al Parlament de Catalunya. Ha agraït a l’Assemblea Nacional Catalana que es mantingui fidel al mandat de l’1-O i ‘a l’objectiu que tenim tots, que és el de la independència’. El president Torra ha afirmat que comparteixen l’objectiu d’arribar a la independència ‘sempre per mitjans democràtics i no violents, i amb els actes de determinació que calgui fer’. També ha agraït a l’ANC ‘que sempre hi sigui’ i ha insistit que el seu compromís és fer la República i que aquest és l’únic mandat al qual deu obediència. Finalment ha recordat que, quan va ser investit president, va dir que la llibertat del poble se l’havia guanyada el poble de Catalunya.

Summary: Torra: ‘No em tremolarà el pols quan arribi el moment’


El primer ministre canadenc, el quebequès Justin Trudeau, ha estat entrevistat pel Huffington Post. Cada edició d’aquest portal de notícies ha pogut plantejar-li al final preguntes concretes, i en el cas de la versió espanyola se li ha demanat la qüestió de Catalunya. Sobre el dret dels catalans a decidir el seu futur, com ho van fer els quebequesos amb dos referèndums el 1980 i el 1995, Trudeau ha respost que ‘no es poden fer comparacions directes entre l’experiència al Quebec i una altra regió, sigui Catalunya o Escòcia’. ‘És una qüestió que correspon a Espanya i als catalans’, considera, i ‘s’ha de prendre molt seriosament.’ El primer ministre canadenc afirma en l’entrevista que se sent orgullós tant d’ésser quebequès com canadenc, malgrat que ‘no tothom al Quebec està d’acord que això sigui compatible’: ‘Però molts pensem que és del tot combatible i complementari.’ Preguntat per si caldria reconèixer la independència de Catalunya si en un hipotètic referèndum guanyés el sí, Trudeau considera que la decisió dependria de la comunitat internacional i d’Espanya. I què faria com a primer ministre del Canadà? ‘Estudiaria cada cas abans de prendre una decisió.’

Summary: Justin Trudeau, primer ministre canadenc: ‘La qüestió del referèndum català s’ha de prendre molt seriosament’


La Crida Nacional per la República passarà la primera prova de foc dissabte vinent. promoguda per Carles Puigdemont, Quim Torra i Jordi Sànchez, que es perfila com el seu dirigent orgànic, preveu d’omplir el pavelló Nou Congost de Manresa per començar el procés fundacional, que culminarà el 6 de desembre amb l’aprovació de l’estratègia política i l’estructura organitzativa. Amb recels al PDECat, i amb ERC i la CUP molt allunyades, el moviment de Puigdemont pretén que la suma individual greixi una estructura que vol desmarcar-se dels partits tradicionals, tot i que el nucli fundador va engegar els tràmits per a constituir-se com a tal si el novembre ho decideixen les bases. I el detall no és poca cosa: la Crida accepta la doble militància, però els estatuts del PDECat i d’ERC la prohibeixen explícitament. Dissabte presentaran la ponència política i organitzativa i s’obrirà un període per a presentar-hi esmenes telemàtiques. Una nova fórmula amb la mirada a les eleccions ‘No es tracta de reinventar ni adaptar instruments polítics ja existents. Tampoc de fer una suma de grups i partits, ni establir quotes. Això és vella política’, propugna Jordi Sànchez en una carta de presentació de la Crida. En un context en què els CDR expressen el malestar d’una part de l’independentisme amb concentracions davant les seus del PDECat i d’ERC per a reclamar que facin efectiva la República, Puigdemont, Sànchez i Torra abanderen un moviment que es debat entre les velles formes de fer política i les noves. Un moviment que es proposa de presentar-se a les pròximes eleccions catalanes fins i tot encara que no pogués heretar els drets electorals del PDECat; és a dir, sense disposar en la campanya de la presència pública i mediàtica dels partits amb representació parlamentària. Toni Morral, Gemma Geis i Ferran Mascarell, en la conferència de premsa del 27 de setembre. Fotografia: ACN Alguns dels promotors confien en la influència que els dirigents poden exercir a les xarxes i palpen que una part de l’electorat necessita que es reculli el guant de l’1-O i de la declaració d’independència amb voluntat de transversalitat, cosa que qüestionen alguns partits perquè hi veuen l’enèsim intent de refundar l’espai ex-convergent. La data de l’acte de Manresa, el 27-O, respon al simbolisme del procés engegat el mandat anterior, que pretén culminar. D’aquí al desembre la Crida haurà de definir la seva aposta estratègica enmig de divergències explícites entre JxCat, ERC i la CUP, i en espera del sacseig institucional, social i electoral que podran ser els judicis als presos polítics. El problema de la militància El nucli fundador preveu que s’hi vagin sumant càrrecs intermedis d’ERC i del PDECat a títol individual. Formalment, els més de 50.000 adherits formen part d’alguna associació, però si al desembre les bases fundacionals acorden de constituir-se com a partit, els quadres d’ERC i el PDECat amb qui flirta la Crida hauran de prendre una decisió definitiva. ERC no permet que els afiliats s’inscriguin en cap altre partit, llevat que ho autoritzi expressament l’executiva nacional. El PDECat tampoc. Estableix com a requisit per a vincular-s’hi el fet de no militar en cap altra formació ni ser-ne un càrrec electe, amb l’excepció dels casos admesos pel consell nacional després d’haver passat per la Comissió per a la Qualitat Democràtica. Els seus associats no poden presentar-se a llistes en què el PDECat no hi prengui part ni tampoc donar-hi suport polític. La relació amb el PDECat i les municipals Les reticències d’una part del PDECat a dissoldre’s, en espera de com evoluciona la fundació de la Crida, han fet que no s’hagi esvaït el perill d’una escissió, que fa mesos que plana sobre el partit. A l’assemblea del juliol van esquivar-lo instant els associats a inscriure’s individualment a la Crida. Van establir que primer el consell nacional hauria de decidir ‘la naturalesa i la fórmula d’adhesió’ al nou espai polític i que després els associats haurien de ratificar-la en una consulta vinculant. Abans, la comissió delegada integrada per David Bonvehí, Míriam Nogueras i els presos polítics del PDECat hauran de presentar una proposta d’encaix. Però segons fonts del partit no han establert cap data per a formular-la. Dissabte les diferents sensibilitats de la direcció potser tornaran a ser evidents. Per exemple, Nogueras, vice-presidenta del PDECat, i Lourdes Ciuró, diputada al congrés i membre de la direcció executiva, s’han fet fundadores de la Crida. David Bonvehí no ha confirmat si hi assistirà a títol individual. La presentació de la Crida Nacional, el juliol passat. Fotografia: Albert Salamé La Crida neix amb el compromís de dissoldre’s una vegada aconseguida la independència, però el propòsit de concórrer a les eleccions fins llavors la pot fer competir amb els partits independentistes existents. Tanmateix, no serà el cas de les pròximes municipals del mes de maig. L’organització ja ha decidit que no s’hi presentarà i el PDECat adaptarà a cada municipi la marca de Junts per Catalunya, atès que en té el registre. Però el moviment de Puigdemont sospesa de participar en el complex procés de Barcelona i avalar candidatures unitàries que es vagin bastint arreu del país, segons fonts internes. De dreta a esquerra, els noms que hi donen suport La transversalitat ideològica és un altre dels pilars d’aquesta organització política. Per emfatitzar la suma per un objectiu comú al marge de les divergències ideològiques, s’han fet públics manifests de ‘gent d’esquerres’ i de liberals. El primer és subscrit per l’ex-diputada d’ERC i economista Maria Àngels Cabasés; l’arqueòleg Eudald Carbonell; l’escriptora Isabel-Clara Simó; el jurista Héctor López-Bofill; l’ex-batlle de Cerdanyola i diputat de JxCat Toni Morral i els advocats Josep Jover i Quim Jubert, entre més. També el signen la vice-presidenta de la Intercol·legial de Col·legis Professionals Núria Carrera, l’activista sindical Néstor Sastre, el catedràtic Josep Ferrer Llop, el periodista Jordi Badia, la catedràtica Imma Tubella i l’ex-consellera Marina Geli. El segon, els dels liberals, és promogut pels periodistes Pilar Calvo i Miquel Calçada; la presidenta de Súmate, Montse Sánchez; Marc Guerrero, de Llibergència; Antoni Molons, secretari de comunicació del govern i mitjans de comunicació i l’historiador i crític d’art Ricard Mas, entre més. Un altre dels pares de l’organització ha estat l’historiador Agustí Colomines, que ja fou promotor de Junts per Catalunya amb la historiadora i diputada Aurora Madaula o Pere Pugès, un dels fundadors de l’ANC. El lideratge No serà fins el desembre que la Crida haurà d’elegir la direcció. Ara com ara Puigdemont, Sànchez i Torra l’han dirigida apuntalant-hi Gemma Geis, Toni Morral i Ferran Mascarell, que en fan de portaveus. Sànchez es perfila, segons diverses fonts consultades, com el dirigent orgànic més destacat. També és el redactor principal de la ponència política. Puigdemont podria maldar per intentar preservar el seu perfil presidencial a l’exili mentre no es constitueix el Consell de la República.

Summary: La Crida: les claus d’un moviment que apunta a l’electorat del PDECat i ERC


El portaveu de la Comissió Europea, Margaritis Schinas, ha respost aquest matí la pregunta d’un periodista d’El País, Claudi Pérez, que li ha demanat si la posició de la presidència actual de la CE, amb Jean-Claude Juncker, sobre la permanència a la UE d’una regió que s’independitzi d’un estat membre havia variat respecte de la posició fixada el 2004 per Romano Prodi. El periodista no ha esmentat Catalunya en cap moment ni ha relacionat la pregunta amb Catalunya. La resposta del portaveu ha estat aquesta: ‘Sí. Ho puc confirmar. Aquesta continua essent la posició del president Juncker.’ Tot seguit, el periodista d’El País li ha demanat si això volia dir que en quedava fora immediatament, novament sense esmentar en cap moment Catalunya. I Schinas ha dit: ‘Puc confirmar la posició del president. La Comissió Europea manté allò que va establir el president Prodi l’any 2004. Ell va declarar unes quantes vegades que si una part d’un estat membre deixava de ser-ne part, perquè s’independitzava, els tractats ja no s’aplicarien en aquell territori. I el nou territori independent es convertiria en un tercer estat. I que podria demanar l’ingrés a la UE. Aquesta és la posició que la Comissió tenia el 2004, és la posició que Juncker va recordar durant la campanya i la posició en què creu avui.’ Després d’aquesta explicació del portaveu, el corresponsal de TV3 a Brussel·les, Francesc Serra, li ha demanat: ‘Aquesta anàlisi legal i oficial ha estat demanada per cap estat membre?’ I Schinas ha respost: ‘Aquesta és la posició que la Comissió ha expressat unes quantes vegades en resposta a preguntes parlamentàries des de l’any 2004, amb el president Prodi. I confirmo que és la posició del president Juncker.’ Aleshores el corresponsal de TV3 ha insistit: ‘Diverses vegades, anteriorment, portaveus d’aquesta comissió havien dit que perquè la Comissió fes qualsevol anàlisi abans l’havia d’haver demanada un estat. M’agradaria saber si Espanya ha demanat aquesta anàlisi legal o no.’ En aquest moment, el portaveu de la CE, visiblement incòmode, s’ha limitat a dir: ‘La posició de la Comissió Europea l’ha expressada el president. I no vaig més enllà.’ Malgrat que les declaracions del portaveu de la CE han estat aquestes, el diari El País ha manipulat completament la resposta i ha publicat una cita textual inexistent. El titular d’El País és ‘Brussel·les: “Una Catalunya independent sortirà immediatament de la UE”.’ Ha fet això malgrat que Schinas en cap moment no havia pronunciat el nom de Catalunya ni havia respost afirmativament a la pregunta sobre si la hipotètica sortida seria immediata. El periodista d’El País tampoc no ha reflectit en la crònica que quan un altre periodista havia demanat concreció sobre si la UE es referia a Catalunya, el portaveu de la Comissió no havia respost afirmativament.

Summary: La Comissió Europea evita de pronunciar-se sobre Catalunya


Ahir la rectora de la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), Margarita Arboix, va demostrar que el president de Ciutadans, Albert Rivera, mentia en el currículum que té publicat a la pàgina web de la formació. I això, segons el compromís democràtic de Ciutadans, és motiu per a ser apartat ‘de qualsevol càrrec públic o de partit’. Rivera assegura que té una llicenciatura i un màster en dret a ESADE. El centre ha confirmat a VilaWeb que té aquests títols i que en va ser alumne entre el 1997 i el 2002. Ara bé, la part polèmica del currículum és on afirma que és doctorand en dret constitucional a la UAB. La rectora Arboix va dir que Rivera tenia alguns cursos de doctorat de la universitat i cap tesi, motiu pel qual no és doctor, però que no podia considerar-se doctorand tampoc perquè ‘actualment no hi és matriculat.’ El punt 3 del Compromís per a la regeneració democràtica de Ciutadans és clar: ‘Cal apartar de qualsevol càrrec públic o de partit tot aquell representant que hagi falsificat el seu currículum o que hagi enganyat en relació a la seva qualificació personal o acadèmica.’ Després de les declaracions de la rectora de la UAB, Ciutadans es va afanyar a defensar Rivera assegurant que el seu currículum ha estat sempre públic i accessible. Segons Ciutadans, el dirigent va decidir de no començar la tesi doctoral a causa de la seva dedicació exclusiva a l’activitat política: ‘El currículum diu això: que va obtenir les titulacions citades i que també va obtenir estudis de doctorat.’ Així i tot, i malgrat l’esmena de Margarita Arboix, al web de Ciutadans continua dient-hi que Rivera és doctorand.

Summary: El reglament intern de Ciutadans diu que cal apartar Rivera perquè ha mentit sobre el currículum