Diversitat és alhora una paraula de moda i un concepte científic precís que podem trobar en moltes disciplines. És un dels conceptes fonamentals de la biologia, particularment de les subdisciplines de l’ecologia, la teoria evolutiva i la genètica, però el mateix concepte –o un anàleg pròxim– representa un paper important en l’economia, la teoria de la informació i la física, entre altres camps. No obstant això, a pesar de la seua importància, en biologia no hi ha un consens sobre el que significa en realitat o com hauríem de quantificar-la. Aquesta mena de problema sempre és enrevessat per a una ciència jove. Podríem aconseguir un significat més precís simplement definint la diversitat d’una manera determinada, però això és una solució simplista; no hi ha res que ens garantesca que la diversitat, definida en aquests termes, connecte de manera significativa amb futures teories. En compte d’establir una definició forçada de diversitat, la biologia ha evolucionat gradualment cap a un concepte de diversitat que cada vegada respon a més requisits teòrics i pràctics nous. Primers càlculs de la biodiversitat Quan els biòlegs van començar a parlar de diversitat només es referien al nombre d’espècies en una comunitat, el que es coneix com a «riquesa d’espècies». A primera vista, aquest concepte de diversitat sembla senzill d’interpretar, i sens dubte reflecteix una qualitat important d’un ecosistema. En la pràctica, però, comptar amb precisió el nombre d’espècies presents en comunitats riques, en què la majoria d’espècies solen ser rares, es fa quasi impossible. Per exemple, Phil DeVries, Tom Walla i Harold Greeney van recopilar papallones durant deu anys en una única localització de la selva amazònica (DeVries i Walla, 2001). I després d’aquells deu anys d’intensa recol·lecció hi continuaven afegint espècies que mai abans havien arreplegat. Això és típic dels ecosistemes tropicals. En llocs com aquests, el recompte d’espècies depèn en gran manera del treball de mostreig i de la distribució d’abundància de les seues espècies. Utilitzant eines estadístiques basades en els descodificadors que Alan Turing va crear per als britànics durant la Segona Guerra Mundial, Anne Chao va desenvolupar un estimador del límit inferior del nombre d’espècies d’una comunitat (Chao, 1984), però és impossible estimar sense biaixos el nombre real d’espècies. «A pesar de la seua importància, en biologia no hi ha un consens sobre el que significa en realitat la diversitat» A pesar de la dificultat d’estimació, la riquesa d’espècies continua sent un paràmetre de la comunitat biològica important per a molts propòsits teòrics i pràctics. Per exemple, és molt útil per a prioritzar àrees de conservació. No obstant això, per a moltes aplicacions, no hi ha prou amb el mer recompte d’espècies. Una roureda amb alguns pins és molt diferent d’una pineda amb alguns roures. En molts aspectes ecològics, una comunitat de papallones amb deu espècies que incloga una espècie abundant i nou d’extremadament rares s’assembla més a una comunitat de papallones amb una única espècie que a una amb deu espècies igual de comunes. La forma com es distribueixen els individus de les espècies és important. Un recompte que només tinga en compte la presència o absència d’espècies no reflecteix aquesta diferència. Els biòlegs necessitaven expandir el concepte de diversitat per a tenir en compte l’abundància sempre que siga necesari. Per a un nombre determinat d’espècies, la major diversitat possible es donaria quan totes les espècies són igual de comunes, i el mínim possible quan totes les espècies menys una són extremadament rares. En aquest cas, la diversitat continuaria disminuint segons s’anaren extingint espècies. Els càlculs d’aquest tipus són importants en moltes disciplines que s’ocupen de sistemes complexos. Són especialment prominents en economia, on s’utilitzen (aquests o altres càlculs inversos o complementaris) per a calcular coses com la concentració de la riquesa entre individus o la concentració de capacitat industrial entre corporacions. Ja fa temps que els economistes van formalitzar les condicions necessàries perquè disminuesca la concentració (i augmente el seu invers, la diversitat). La condició principal es coneix com a «principi de transferències Pigou-Dalton» (Jost, 2010). Expressat en termes biològics, per a un nombre fix d’espècies i un nombre fix d’individus, la diversitat hauria d’augmentar quan es transfereix abundància des d’una espècie a una altra més rara. La diversitat també augmentaria quan s’afegeix una espècie extremadament rara. Llig l’article sencer al web de Mètode Lou Jost, codirector fundador de la Fundació EcoMinga (Equador) i taxònom d’orquídies (ha descobert més de seixanta noves espècies, a més de diverses espècies d’Amaryllidoideae i arbres). Ha estat investigador visitant en el Santa Fe Institute (EUA), el Centre de Recerca Matemàtica (Espanya), i la Universitat Nacional Tsing Hua (Taiwan). Què és Mètode?

Summary: Què entenem per diversitat?


Anna Rosselló va néixer a les beceroles de la dictadura de Primo de Rivera. La seva figura diminuta, amb el cabell lleugerament esbullat, es confon amb la cadira de rodes. Sembla fràgil, però la seva espatlla carrega un segle d’història, en què ha conegut totes les cares de la repressió i la misèria. I tanmateix, no ha perdut mai el compromís. Si la salut li ho permet, Rosselló va a totes les mobilitzacions independentistes. Dilluns, acompanyada de la seva filla Carme, va ser a l’avinguda Diagonal de Barcelona. A primera línia, entre milers de manifestants, va protestar contra Felipe VI amb una estelada i un cartell antimonàrquic. Una protesta més a l’historial, si no fos pel diari El Mundo. En mans del diari espanyol, Rosselló es va convertir en la ‘Matusalem indepe’ i la mascota de la manifestació. Les referències a la lluita antifranquista, a l’exili i al patiment van quedar reduïdes sota una bona dosi de menysteniment. ‘Va ser, en definitiva, l’element més pintoresc d’aquest parc temàtic “indepe” en què s’ha convertit cada mobilització a la Catalunya de la tardor post-sentència de l’1-O’, deia l’article. Una història de repressió, amor i exili Rosselló, nascuda a Flix (1923), va conviure amb un entorn molt polititzat des del bressol. Els seus germans van lluitar amb l’exèrcit republicà i tots dos van ser condemnats per consells de guerra franquistes. Un va passar set anys a la presó i l’altre es va exiliar a Catalunya Nord. Per forçar-ne el retorn, les autoritats franquistes van fer xantatge a la família i van empresonar el pare. El 1940, l’home va morir entre barrots. L’explicació oficial de la defunció va ser: ‘Ha caigut per unes escales.’ I cap més detall. En els primers trams de la postguerra, Rosselló va tenir poques alegries, però una va ser conèixer Josep Travesset. Un parent llunyà de Balaguer amb qui es va trobar a Andorra. La reunió no va ser pas fortuïta. Travesset era l’enllaç per a fer arribar una carta de la família al germà exiliat a Perpinyà. Allò que havia de ser un favor es va acabar convertint en una història d’amor. Travesset havia arribat a Andorra després del final de la Segona Guerra Mundial. Com tantes altres víctimes de l’exili republicà, Travesset va passar de les trinxeres militars al camp de concentració d’Argelers. Però el patiment no es va acabar allà. Amb l’ocupació nazi, va ser forçat a treballar en una fàbrica a Alemanya, d’on va escapar al final de la guerra. A més de l’afecte personal, Travesset i Rosselló compartien anhels i ideals. Ambdós eren esperantistes i tenien sòlides arrels polítiques. Després de casar-se es van instal·lar a Barcelona, però les noces no van ser dolces. El règim els tenia en el punt de mira i el marit va ser empresonat pel seu passat republicà. El 1956, ja amb la Carme a la família, van decidir d’anar-se’n a l’exili. La situació política i econòmica els havia submergit gairebé en la misèria. A Sao Paulo, la principal ciutat del Brasil, els Travesset i Rosselló van trobar l’estabilitat que necessitaven. Tanmateix, amb el temps, la curiositat per aprendre s’imposà a la comoditat i van començar un periple per l’Amèrica del Sud i Central. L’objectiu? Conèixer les nacions ameríndies subjugades pel colonialisme espanyol. La família va recórrer més de 15.000 quilòmetres a cavall –amb un carruatge llit construït per ells mateixos– i a peu. La consciència política dels Travesset i Rosselló es va anar enfortint en cada etapa del trajecte. Duien una vida senzilla, fins i tot precària. Combinaven els ingressos que treien de conferències i exposicions de pintura amb l’hospitalitat de la gent. A més del Brasil, van visitar i viure a Bolívia, el Perú, l’Equador, Colòmbia, Panamà, Costa Rica, Nicaragua i Hondures. El llibre L’Amèrica marginada, publicat el 1978, és el testimoni d’aquells anys de recerca i convivència amb els nadius americans. Però no és el seu únic rastre literari, Rosselló ha escrit més d’una vintena de llibres. El 1965, els Travesset i Rosselló van tornar a Barcelona. A les acaballes del règim, van intensificar l’activitat antifranquista, a la qual també es va afegir la petita de la casa. La Carme s’involucrà amb el PSAN provisional i va ser empresonada diverses vegades. El 1975, va ser torturada durant cinc dies a la comissaria de la Via Laietana. En una carta signada el gener de 1976, Roselló va denunciar-ho: «Li practicaren immediatament el sistema de tortura anomenat de la barra. Aquest consisteix a passar-li una barra de ferro entre les cames i els braços, prèviament emmanillades les mans a l’altura de les cames, sostenint la barra entre dues taules, de manera que el cos quedés penjant de cap per avall. En aquesta posició li fustejaren bàrbarament els peus descalços amb barres de ferro i corretges. Quan els peus estaven suficientment inflats i quasi insensibles, li anaven clavant l’extrem d’una barra de ferro que acabava amb punxa, produint-li intensíssimes i vives fiblades. Cada vegada que es desmaiava, la despenjaven llençant-la per terra, i amb la finalitat que retornés, li assotaven tot el cos amb les mateixes barres de ferro i corretges, estrenyent-li ferotgement l’estómac.» Per a alguns, Anna Rosselló serà l’enèsim gargot estrafolari en una manifestació independentista. L’àvia ‘de la cabellera platejada al vent que cantusseja “els carrers seran sempre nostres”‘. Però la seva figura és un exemple de resistència. Memòria viva d’un passat molt fosc i una inspiració per la generació del 14-O.

Summary: Anna Rosselló, el segle de resistència que el menyspreu d’El Mundo no pot esborrar


Cada vegada sembla més clar que la sentència del Tribunal Suprem espanyol sobre el judici contra el procés serà a la tardor. Però què passarà amb els presos? On compliran la condemna més que previsible? En presons catalanes o en presons espanyoles? Alguns dels advocats dels presos havien expressat aquestes darreres setmanes a VilaWeb el convenciment que, ja que ara mateix eren al Principat, no s’endurien pas els presos a Madrid per a la lectura de la sentència. Però aquesta darrera opció va guanyant força, i TV3 ja la dóna per feta citant fonts del Suprem: el tribunal farà anar a Madrid els nou presos i els tres acusats per a la lectura de la sentència. I si això finalment és així, significarà no únicament un greuge i un patiment afegit als presos i a les seves famílies, sinó un moment especialment inquietant, perquè s’obre la possibilitat que se’ls puguin quedar a Madrid. La notificació personal és un tràmit previst a la llei d’enjudiciament criminal espanyola, però que no cal. Sobretot, en aquest cas, perquè els presos ja han estat traslladats a Catalunya després d’haver passat més de quatre mesos en presons espanyoles per poder assistir al judici. I no cal tampoc perquè hi ha, a més de la notificació personal de la sentència, la notificació processal, que faria innecessària la primera. Aquesta notificació es fa al procurador que té assignat l’acusat, que la trasllada a l’advocat. Amb això n’hi hauria prou. Qualificació i destinació Però el fet que el tribunal els faci anar a Madrid obre la possibilitat que la decisió sobre la presó on hagin de complir la condemna recaigui en el govern espanyol i no pas en la Generalitat, segons que adverteix el professor Iñaki Rivera, director de l’Observatori del Sistema Penal i els Drets Humans. Rivera ho explica per la manera com funciona el procés de decisió del lloc on complirà condemna el pres penat, és a dir, el pres que ja no és preventiu. Perquè tal com explica a VilaWeb, una vegada el Suprem els condemni ja tindran aquesta nova condició, atès que aquest tribunal serà per a ells el de primera instància però també el de darrera. La sentència ja serà ferma, no hi haurà possibilitat de cap més recurs, tret del d’empara al Tribunal Constitucional. Tan bon punt la sentència és ferma, el tribunal té l’obligació d’enviar el testimoni de la sentència a la direcció del centre penitenciari on hi hagi els presos. Si durant tot aquest temps d’espera fins a la sentència han estat a la presó dels Lledoners, a la del Mas d’Enric i al Puig de les Basses, el tribunal hauria d’enviar la notificació de la sentència a aquestes presons. I tan bon punt el director de cadascuna de les presons la rep, envia la notificació a la junta de tractament del centre penitenciari, que disposa des d’aquest moment de seixanta dies per a elaborar una proposta de destinació i grau per a cadascun dels presos, que ja hauran deixat de ser preventius. Si això anés així, la decisió sobre la destinació, és a dir, sobre el lloc on haurien de complir la condemna, seria en mans de personal dependent de la Direcció General de Serveis Penitenciaris de la Generalitat. Un jurista, un psicòleg, un treballador social i un educador formen part d’aquesta junta de tractament. Però si els presos són a Madrid quan els llegeixen la sentència, pot ser que el tribunal decideixi d’enviar la notificació de la sentència no pas a les presons catalanes sinó a la direcció de les presons on els hauran traslladat (en principi) temporalment, que podrien ser Soto del Real i Alcalá Meco. En aquest cas, correspondria a la junta de tractament d’aquestes presons espanyoles decidir la presó on haurien de complir condemna i el grau de presoners, que en principi seria el segon grau. Si fos així, la decisió seria en mans del govern espanyol, i no pas de la Generalitat; concretament, del Ministeri de l’Interior de Fernando Grande-Marlaska, que hauria de decidir si els fa complir la condemna en presons catalanes o bé espanyoles. Durant els dos mesos de termini fins que no es decidís destinació i grau, els presos romandrien en presons de Madrid. Si la sentència es fes pública a final de setembre o a l’octubre, la decisió acabaria arribant a final d’any, quan no és pas descartable que hi hagi eleccions espanyoles avançades. Tot un tràngol per als presos i les famílies, diu Iñaki Rivera. ‘Seria un patiment innecessari, un altre greuge, perquè si els fessin anar a Madrid per a la notificació personal de la sentència, acabarien convertint aquest dret que preveu la llei en un perjudici. I seria un fet molt inquietant.’ El 36.2 de la fiscalia I en previsió que, finalment, els presos polítics complissin la condemna en presons catalanes, la fiscalia del Tribunal Suprem ja va preveure un mecanisme per a lligar de mans la Generalitat, impedint-li d’aplicar-los cap benefici penitenciari. Els fiscals van demanar al tribunal del judici contra el procés l’aplicació de l’article 36.2 del codi penal. El propòsit és que no puguin gaudir de cap mena de benefici penitenciari fins que no hagin complert la meitat de la pena. Perquè aquest article diu que, als presos condemnats a cinc anys de presó o més, el jutge o el tribunal podrà ordenar que no els concedeixin el tercer grau –és a dir, poder sortir de la presó durant el dia– fins que no hagin complert la meitat de la condemna. Una previsió que, segons aquest mateix article, és de compliment obligat en delictes ‘referents a organitzacions i grups terroristes i delictes de terrorisme’, en ‘delictes comesos en el si d’una organització o grup criminal’, d’abusos sexuals i delictes d’explotació sexual de menors. La fiscalia vol, doncs, que als presos polítics els apliquin la mateixa restricció que a aquesta mena de delinqüents. La voluntat de càstig i d’escarment és manifesta.

Summary: El moment ‘inquietant’ d’un trasllat dels presos a Madrid per a la sentència


Els militants de Més per Mallorca han refusat en assemblea la proposta del PSIB per entrar al govern i assumir les conselleries de Medi Ambient i Serveis Socials i d’Esports i Joventut. A més, els ecosobiranistes podien escollir entre un senador de designació autonòmica o la presidència del parlament. La coordinadora de la formació, Bel Busquets, ha assegurat que ‘la militància ha deixat clar que la proposta és insuficient’. L’assemblea ‘ha traslladat tota la força als negociadors perquè continuïn negociant per un govern plural i amb representativitat de Més per Mallorca’.

Summary: Els militants de Més per Mallorca tomben la proposta del PSIB per a formar govern


El candidat de C’s a la presidència del govern espanyol a les properes eleccions al Congrés, Albert Rivera, ha reptat aquest diumenge CDC i ERC a “comptar vots” el 26-J per comprovar el suport real independentista a Catalunya. “Anem a comptar vots, a saber quant sumen Convergència i Esquerra per saber si la independència és majoria o bé si cada cop tenen menys vots”, ha etzibat des de la plaça Major de Nou Barris (Barcelona), en un míting amb prop de 500 persones. Rivera s’ha mostrat convençut que els que reivindiquen “regeneració” i “reformes” a l’Estat obtindran millors resultats que no pas els sobiranistes. No obstant això, ha cridat a demostrar-ho a les urnes per deixar els “comptes clars” als que volen la secessió i demanen el referèndum, ha insistit. D’altra banda, ha instat el president de la Generalitat, Carles Puigdemont, a abandonar la “via morta” independentista i, de no fer-ho, sotmetre’s a una qüestió de confiança “d’aquí a una setmana, i no en tres mesos”.

Summary: Rivera repta CDC i ERC: ‘Comptem vots el 26-J per comprovar si la independència és majoritària’


L’aplicació de missatgeria instantània Whatsapp ha registrat un problema a escala mundial i no permet als usuaris d’enviar fotos, vídeos o àudios. La pàgina web Down Detector, que monitora les incidències en les aplicacions i serveis informàtics principals, ha detectat errors en el servei de Whatsapp en diversos punts d’Europa, l’Amèrica del Sud i l’Àsia. No obstant això, la incidència, que ha començat tocades les 12.00, sí que permet als usuaris d’enviar i rebre missatges de text. WhatsApp, propietat de Facebook, té més de 1.500 milions d’usuaris i és l’aplicació de missatgeria instantània més utilitzada arreu del món.

Summary: Whatsapp cau a diverses parts del món i no permet d’enviar fotos, vídeos ni àudios


Dissabte, Marina Espasa publicava al diari Ara la crítica a l’últim llibre d’Empar Moliner, el recull de contes ‘Tot això ho faig perquè tinc molta por’ (Proa), premi Mercè Rodoreda de contes i relats. La secció de llibres, Ara Llegim, anunciava la crítica a Twitter. Totes dues escriuen en aquest diari. La resposta d’Empar Moliner a aquesta piulada va desfermar un debat en cascada. Moliner va escriure: ‘Ho agraeixo molt! Però no em sembla ètic ser crític de llibres si també tens llibre al mercat (excepte si ets Passolini).’ Empar Moliner apuntava directament a Marina Espasa, que fa poques setmanes que va publicar la novel·la ‘El dia del cérvol’ (L’Altra editorial). La resposta de Marina Espasa va ser conciliadora: ‘Entenc el teu punt de vista, però és la meva feina. De llibres al mercat, sempre se’n tenen, en certa manera.’ I la resposta de Moliner també, tot i que entrava al detall: «1) M’agradaria poder-ne parlar llarg. Fent crítica del que es publica i publicant a la vegada el mateix Sant Jordi et poses en un pla de superioritat. Dient que el meu llibre “peca d’això” és com si el teu llibre no hi pequés.’ I Espasa: ‘No, quan faig la crítica no sóc l’escriptora, i viceversa. Però ja en parlarem.’ I afegia: ‘Va, quedem! És un debat interessant.’ I Moliner: ‘S’hauria de fer en obert.’ @emparmoliner Entenc el teu punt de vista, però és la meva feina. De llibres al mercat, sempre se'n tenen, en certa manera. @ARAllegim — Marina Espasa (@marina_espasa) March 12, 2016 Semblava que el debat, doncs, es diferia i potser seria presencial, tal com correspon a una qüestió complexa, plena de matisos i amb punts de vista diversos. Però, precisament també per aquesta raó, el sector hi va voler ficar cullerada. El guionista Enric Gomà fou el primer: ‘No conec cap director de cinema fent crítica de cinema. Ni cap pintor fent crítica de pintura.’ I Marina Espasa saltava: ‘Molts escriptors han fet i fan de crítics: James, Wharton, Amis… És tradició arreu. Siguem seriosos.’ I l’escriptor i antropòleg Adrià Pujol Cruells hi entrava: ‘Ben dit: discutireu a en Pagès Jordà o a en Ponç Puigdevall que facin crítica?’ I Gomà contraatacava: ‘Tots dos es beneficien de la por de les represàlies.’ @EnricGoma @AnnaPunsoda @joanaverdera @emparmoliner @marina_espasa Els editors podem fer crítica? Jo no en faig. L'Isidor Cònsul en feia. — Ignasi Moreta (@IgnasiMoreta) March 12, 2016 Més aportacions interessants que ha deixat el debat: l’editor Ignasi Moreta va demanar: ‘Els editors podem fer crítica? Jo no en faig. L’Isidor Cònsul en feia.’ I Marina Espasa va respondre: ‘Els editors no: tenen interessos econòmics.’ I el traductor Ferran Ràfols Gesa hi féu una nova aportació: ‘Joan Ferraté: “Han de ser els escriptors que han de fer la crítica dels altres escriptors”.’ I també: ‘”L’educació de l’escriptor ha d’incloure la capacitat d’explicar-se sobre literatura. És aleshores quan la crítica passa a ser interessant”‘ I acaba obrint una nova escletxa: ‘Per acabar: posats a qüestionar, què és més dubtós, que el crític acabi de treure una novel·la o que la crítica surti al diari on escrius?’ Joan Ferraté: "Han de ser els escriptors que han de fer la crítica dels altres escriptors" https://t.co/YbkKhfKse2 — Ferran Ràfols Gesa (@mqdeferllibres) March 12, 2016 "L’educació de l’escriptor ha d’incloure la capacitat d’explicar-se sobre literatura. És aleshores quan la crítica passa a ser interessant" — Ferran Ràfols Gesa (@mqdeferllibres) March 12, 2016 L’editora de la revista L’Avenç, Núria Iceta, també hi va dir la seva. En to simpàtic i adreçant-se a Adrià Pujol Cruells, Vicenç Pagès Jordà i Manel Oller, els deia: ‘Ara que hi penso, vostès tres ja fan tots els papers de l’auca a ca meva (acabant la frase amb una emoticona de crit d’horror).’ I Pagès Jordà tancava: ‘I que duri.’ @nuriaiceta @AdriPujol @mnlolle I que duri! #envidateva — Vicenç Pagès Jordà (@WhistPlayers) March 12, 2016

Summary: Empar Moliner i Marina Espasa enceten un debat sobre crítica literària que fa bullir Twitter


Quan avui a les sis i deu de la tarda s’exhaureixi el termini que el TSJC ha donat al president Quim Torra perquè retiri la pancarta dels presos i els exiliats de la façana del Palau de la Generalitat, ell serà al parlament, enmig del debat de política general. Aquest matí arrenca el ple que oficialment inaugura una tardor marcada per la sentència del Tribunal Suprem espanyol contra l’1-O, i amb l’alè de la repressió al clatell del moviment independentista, després de les detencions de dilluns, dins l’operació secreta comandada per l’Audiència espanyola. Els partits sobiranistes tornen als escons amb unes propostes de resolució acordades entorn de tres grans temes: el rebuig de la repressió, la defensa del dret d’autodeterminació i l’amnistia, segons fos consultades. Però la CUP també vol parlar de la desobediència institucional i civil, i el fet és que les tres forces independentistes arriben al debat sense cap pacte estratègic tancat, amb les divergències encara ben vives sobre com encarar la sentència del TS, més enllà de les manifestacions ciutadanes de protesta. La possible inhabilitació de Torra per desobediència planarà sobre el debat. El president de la Generalitat ja va anunciar que no pensava retirar la pancarta del Palau i, un cop exhaurit el termini de la tarda, li obriran una altra causa judicial per desobediència abans del judici del 18 de novembre. Després, si hi ha condemna, el cas anirà al Suprem. El seu procés es tramita a la velocitat de la llum i, si continua així, la inhabilitació del president pot marcar la fi d’una legislatura que haurà de driblar també la sentència contra els presos polítics i la resta d’encausats i l’aprovació del pressupost. Malgrat la situació d’excepcionalitat política permanent, Torra té previst de referir-se a la gestió del govern. Durant el seu discurs, que obrirà el debat a les onze del matí, defensarà la necessitat que s’aprovin els comptes. Fins ara els comuns han estat els qui s’han mostrat més disposats a negociar-los, amb Ada Colau reclamant indirectament reciprocitat amb els de l’Ajuntament de Barcelona. La CUP, en canvi, es manté allunyada de l’executiu. Segons fonts de la Presidència, tanmateix, Torra centrarà la primera part del discurs en la situació política, amb un calendari condicionat per la imminència de la sentència, la continuïtat de la repressió i les eleccions espanyoles del 10-N. JxCat i ERC, mentrestant, negocien propostes de resolució conjuntes que es votaran demà, com a colofó del debat. Sobre la taula hi ha, segons fonts de JxCat, una nova denúncia de la repressió, una defensa dels drets i les llibertats, amb una menció especial de suport a Torra, i la defensa del diàleg i del dret d’autodeterminació. JxCat també farà èmfasi en la contraposició entre un estat espanyol col·lapsat, en fallida democràtica i judicial, i una Catalunya que avança i defensa els drets civils i socials. El principal punt de fricció pot estar en la desobediència civil i institucional, que la CUP vol abordar en les seves propostes de resolució, al costat de la resposta a la sentència. En canvi, les tres forces independentistes poden ser més a prop en la defensa de l’autodeterminació i de l’amnistia per als presos polítics, que veuen com dues cares de la mateixa moneda, perquè l’assoliment de l’una ha d’anar lligada al de l’altra. Quant a la gestió del govern, la CUP manté rotundament l’oposició a l’anomenada llei Aragonès, una oposició que ha convertit en el centre de l’acció política. Aquesta tarda mateix, donarà suport a una concentració davant el parlament, organitzada per la plataforma que aplega els sindicats i les organitzacions que denuncien un intent de privatitzar més serveis públics. Aquest serà també el primer gran debat parlamentari de la futura candidata de Ciutadans, Lorena Roldán, que previsiblement insistirà en la defensa que Torra ha fet dels CDR, els quals Cs insisteix a vincular amb la violència. Tanmateix, aquest partit ha contraprogramat el debat. Albert Rivera i Inés Arrimadas han convocat els mitjans de comunicació a migdia davant la caserna de la Guardia Civil de Vic, on l’atemptat d’ETA del 1991 va causar la mort de nou persones. Les forces independentistes no són capaces de lligar una estratègia, però els anomenats partits constitucionalistes tampoc no tenen pas cap projecte alternatiu comú per a Catalunya. Amb el fracàs de la investidura de Pedro Sánchez, Miquel Iceta entomarà una pre-campanya que pot ser complicada per al PSC si la resposta del govern espanyol a les mobilitzacions contra la sentència impliquen l’aplicació d’un nou 155. Fa dos anys, José Montilla no va avalar-la al senat espanyol, per responsabilitat institucional. El debat obre una altra tardor d’incerteses i d’alt voltatge polític.

Summary: La unitat independentista, a prova abans de la sentència i enmig de la repressió


La Comissió Europea ha imposat a Google una multa rècord de 4.340 milions d’euros per haver utilitzat el sistema Android com un monopoli. Considera que l’empresa nord-americana ha imposat ‘restriccions il·legals’ als fabricants d’aquests dispositius i als operadors de xarxes mòbils per poder consolidar ‘la seva posició dominant’ en el mercat d’internet. Per a la Comissió, l’empresa ha violat del 2011 ençà la normativa europea antimonopoli. És la sanció més alta imposada mai per l’executiu comunitari i ha superat el rècord de l’any 2017, quan va sancionar Google amb 2.420 milions d’euros per un altre ‘abús de posició dominant’ en relació amb el seu sistema de recerca a internet. La comissària de la Competència, Margrethe Vestager, ha explicat que Google imposa restriccions sobre Android per ‘garantir que el trànsit dels dispositius es dirigeixi al seu motor de cerca’, quan vora el 80% dels dispositius mòbils intel·ligents a Europa funcionen amb el sistema Android. És una pràctica que consideren contrària a la normativa de competència perquè, segons Vestager, Google ha ‘negat als rivals l’oportunitat d’innovar i competir segons els mèrits’ de cada empresa. ‘Google ha utilitzat Android com a vehicle per a consolidar el domini del seu motor de cerca’, ha dit. Si Google no paga d’aquí a noranta dies, alerta la Comissió, haurà de fer front a una sanció del 5% del volum de negoci diari d’Alphabet a escala mundial. Les restriccions La sanció europea penalitza tres restriccions relacionades amb el programari Android. La primera és el requeriment als fabricants de mòbils d’instal·lar l’aplicació de cerca Google Chrome com a condició per cedir després la llicència de la botiga d’aplicacions Play Store. En segon lloc, la Comissió considera il·legal que la multinacional pagui als ‘grans fabricants i operadors de telefonia’ per instal·lar de forma exclusiva la seva aplicació de mòbil. En últim lloc també senyala com a problemàtic que Google impedeixi als fabricants que volen instal·lar les seves aplicacions als mòbils que utilitzin versions d’Android no aprovades per la companyia. Tres fronts oberts Actualment, Google fa front a tres investigacions sobre monopoli de la Comissió. A banda el cas sobre el sistema Android, Brussel·les ha denunciat anteriorment la nord-americana per l’ús que fa del seu sistema de recerca i el de publicitat a internet, dos mètodes que restringeixen la capacitat de tria del consumidor.

Summary: Multa rècord a Google de 4.340 milions d’euros per ‘restriccions il·legals’ als dispositius Android


L’ex-president de Noves Generacions del País Valencià, José Luis Bayo, ha lliurat al Consell General del Poder Judicial (CGPJ) 10.000 firmes recollides a la plataforma Change.org on demanen que s’alliberi l’ex-president de la Generalitat Eduardo Zaplana. El manifest insta l’òrgan de govern dels jutges a intercedir davant la jutgessa d’Instrucció número 8 de València ates l’estat de salut de Zaplana, que pateix leucèmia. Bayo ha dit que la defensa de l’ex-president ha presentat cinc informes mèdics del cap d’Hematologia de l’Hospital de la Fe de València on acredita el risc que hi ha si Zaplana, actualment al centre mèdic, torna a ingressar a la presó de Picassent. ‘Creiem que per qüestions humanitàries, i sense entrar en altres qüestions, s’ha de posar en llibertat i considerar que l’ex-president Zaplana puga estar en arrest domiciliari o en el que considere oportú la titular del Jutjat número 8 de València’, ha assenyalat Bayo, que continuarà arreplegant firmes de suport. ‘Demane que la Justícia tinga caritat cristiana, humanitat o una mica de seny’, ha dit. A més, ha comparat la situació de Zaplana amb la d’alguns presos d’ETA i ha ironitzat que l’ex-president ‘pareix ser que és responsable de l’Armagedon’.

Summary: Lliuren 10.000 firmes al CGPJ demanant la llibertat de Zaplana per raons humanitàries


Cada dia a les vuit del vespre molts veïns surten als seus balcons per agrair la feina dels sanitaris en plena pandèmia de la Covid-19. És una manera d’agrair les hores, experiència i sobretot risc personal que els treballadors dels hospitals posen al servei de la comunitat. Un d’aquests veïns són les sopranos Beatriz Jiménez Marconi i Begoña Alberdi. Totes dues es dediquen a cantar des dels baloncs de Barcelona uns minuts del seu art al personal mèdic. En aquest vídeo s’escolta cantant una ària a Beatriz Jiménez Marconi, que va començar la seva carrera a Sabadell, i alumna de Matilda Pinkas. En aquest altre vídeo s’escolta a Begoña Alberd, soprano i professora, cantant des del balcó de casa seva, a l’illa de cases Calàbria / Sepúlveda, i enregistrat per un veí emocionat:

Summary: Òpera des dels balcons per agrair la feina al personal mèdic


Avui, al llarg del dia, ‘Els segadors’ s’interpretarà en diverses ocasions i de maneres molt diferents. Però des de quan aquesta cançó és l’himne nacional de Catalunya? I d’on prové la tonada? L’exposició ‘Bon cop de falç’, que es pot veure al Born Centre Cultural fins a finals de setembre, repassa el procés de construcció de l’himne des del segle XVII fins a l’actualitat i explica un bon grapat d’anècdotes singulars. Per exemple que l’himne s’inspira en ‘Els tres garberets’, una cançó popular del segle XVII carregada de connotacions eròtiques. La tonada va caure en desús fins a la Renaixença, quan va ser recuperada però no va arribar a destacar per sobre d’altres cançons patriòtiques com ara ‘La Santa Espina’ o ‘El Cant de la Senyera’. ‘Els Segadors’ va agafar especial rellevància quan va ser interpretat a la manifestació de l’Onze de Setembre de 1977 i finalment a ser declarat oficialment com a himne nacional de Catalunya el 1993. L’exposició ha comptat amb l’assessorament del musicòleg Jaume Ayats, autor del llibre ‘Els Segadors. De cançó eròtica a himne nacional’. S’estructura en quatre blocs que tracten sobre el seu origen, els principals episodis històrics que el contextualitzen, el seu ús social al llarg dels anys i el plantejament del sentit de la seva vigència. La mostra es completa amb la projecció del documentari ‘Bon cop de falç. La història de l’himne’.

Summary: Una exposició al Born explica la història de ‘Els segadors’


Una manifestació per l’autodeterminació amb els lemes ‘Feim poble, construïm sobiranies’ i ‘Volem decidir el nostre futur. Referèndum d’autodeterminació’, ha recorregut els carrers de Palma amb motiu de la Diada de Mallorca. La marxa era organitzada per la Plataforma 31-D i el Bloc d’Unitat Popular (BUP). La manifestació ha començat al passeig del Born, i acabarà al parc de les Estacions amb un acte polític, seguit d’un concert amb Al Mayurqa, els manacorins Saïm i els bascos Huntza. Enguany, la manifestació canvia de recorregut per atorgar més centralitat a la mobilització. De la festa de l’Estendard a Sant Antoni, les múltiples diades de les Illes Manifestació diada de #Mallorca.#Llibertat pic.twitter.com/mEMOYJdPs4 — Balti Picornell (@BaltiPicornell) December 30, 2019 👭 Ens manifestem pels carrers de Mallorca en motiu de la Diada i per reclamar la plena sobirania! 💪 Decidim el nostre futur: canviem la història! pic.twitter.com/NkYAfJg4GV — Joventuts d’Esquerra Republicana🎗 (@JoventRepublica) December 30, 2019 Els crits en defensa de la terra és barregen amb els de #Llibertatpresespolítiques a la #DiadaDeMallorca pic.twitter.com/o9T5cWE5Kc — Endavant OSAN (@Endavant_OSAN) December 30, 2019

Summary: Palma es manifesta per l’autodeterminació amb motiu de la Diada de Mallorca


La sentència del cas Gürtel ha generat una crisi política a Espanya. Mentre el PP i Rajoy s’aferren al govern com a un clau roent, el PSOE ha registrat una moció de censura –que ja ha rebut el suport de Podem i de l’independentisme català– i Ciutadans ha demanat eleccions generals anticipades. Avui la premsa de Madrid se suma majoritàriament a la tesi d’Albert Rivera, dóna Rajoy per amortitzat i demonitza el suport d’ERC i del PDECat a la moció de censura que ha de convertir Pedro Sánchez en president del govern espanyol. L’editorial d’El País és contundent. Afirma que Rajoy ha perdut tota la credibilitat perquè la sentència de la Gürtel prova uns fets ‘demolidors i inacceptables’. També és crític amb l’estratègia del PP, qui ha postposat l’assumpció de responsabilitats fins que no hi hagués cap sentència: ‘El dany que el partit s’ha fet a si mateix amb aquesta estratègia és enorme, potser fins i tot suïcida en termes de continuïtat com a força política amb capacitat de governar’, diu l’editorial. El diari defensa que convocar eleccions anticipades és l’única manera que Espanya tingui un govern estable i fort, i situa al mateix nivell la sentència de la Gürtel i el ‘desafiament separatista’, com a dos elements que han creat la crisi política a l’estat espanyol. Assegura que fer concessions a l’independentisme és una línia vermella que el PSOE no pot travessar, i crida a un acord per a uns comicis com més aviat possible. El Mundo també els demana, però es mostra crític amb la moció de censura ‘temerària’ de Sánchez. A l’editorial l’ataca afirmant que no és ètic voler arribar al poder a qualsevol preu, demonitza el suport de Podem i de l’independentisme català i basc i el crida a retirar la moció de censura. El Mundo evita les crítiques a Rajoy i només li demana que sigui responsable i que convoqui eleccions anticipades per a garantir l’estabilitat política i econòmica i un executiu fort. En canvi, El Español elogia la iniciativa de Pedro Sánchez, ataca Rajoy amb duresa i opta per un pacte entre el PSOE i Ciutadans que permeti de tirar endavant la moció de censura a canvi que Sánchez fixi una data per a convocar les eleccions. Adverteix que, si no, hi hauria un congrés ingovernable amb el PSOE en mans de l’independentisme i del PNB, amb una possible revolta interna socialista arran de l’oposició de pactar amb ERC, el PDECat i Bildu, o que Rajoy tornés a sobreviure: ‘El pitjor que podria passar és que no passés res’, conclou. L’ABC i La Razón ataquen Sánchez El diari ABC no demana la convocatòria d’eleccions ni la dimissió de Rajoy. Se centra només a atacar Pedro Sánchez i el PSOE per la moció de censura perquè té el suport dels ‘vots bruts’ dels partits ‘antisistema, antidemocràtics i separatistes’. Admet que el PP i Rajoy han comès errors de gestió greus que no han assumit i afegeix que han de reflexionar. ‘El principal problema d’Espanya és la unitat nacional i ahir Sánchez la va afeblir’ afirma l’editorial. Per últim, La Razón també ataca Sánchez, no fa ni una crítica al PP i a Rajoy i diu que l’única força a qui interessen unes eleccions anticipades és a Ciutadans. A l’editorial, també demonitza el suport de l’independentisme català a la moció de censura i adverteix de la inestabilitat política i econòmica que ha motivat el PSOE.

Summary: La premsa espanyola abandona Rajoy i s’alinea amb Ciutadans demanant eleccions anticipades


El Parlament de Catalunya ha reclamat a Quim Torra que se sotmeti ‘de manera immediata’ a una qüestió de confiança o convoqui eleccions. L’oposició ha aprovat una moció del PSC que constata la ‘inoperància’ del govern i recorda que no ha pogut aprovar el pressupost d’enguany per falta de suports. La CUP ha optat per no participar en la votació i el govern s’ha quedat en minoria, amb la resta de grups en contra. La moció ha estat aprovada amb 62 vots a favor (C’s, PSC, CatECP i el PP) i 61 en contra (JxCat i ERC). Els socis de govern han acusat el PSC d’aprofitar-se de la repressió, tenint en compte que hi ha cinc diputats que no poden votar: els quatre de JxCat afectats per la suspensió dels seus drets decretada per Pablo Llarena (Carles Puigdemont, Jordi Sànchez, Jordi Turull i Josep Rull) i Toni Comín, d’ERC. JxCat i Torra no han acceptat el resultat per aquesta raó. En una piulada, el president de la Generalitat ha criticat que C’s, PSC, comuns, el PP i el vot de qualitat de Llarena ‘sumen forces’ per demanar-li eleccions. ‘Continuem governant amb tota l’ambició republicana intacta’, ha dit. El pronunciament de la cambra és un revés polític per al president de la Generalitat i tot el govern, però no és jurídicament vinculant. La potestat de la convocatòria electoral només la té Torra. El president, de fet, ja va refermar ahir que no pensa convocar eleccions aquest any perquè seria una ‘gravíssima irresponsabilitat’. Així ho va sentenciar durant la sessió de control al govern i en una compareixença posterior per explicar els darrers canvis a l’executiu, en què es va evidenciar la solitud de JxCat i ERC, que es mantenen lluny dels anticapitalistes i no van aconseguir apropar-se als comuns durant la negociació pressupostària. Els dos socis de govern han criticat que el text del PSC és una moció trampa, perquè consideren que és una moció de censura encoberta que no està prevista reglamentàriament. Per això, han tornat a emplaçar l’oposició a posar-se d’acord per a presentar una moció de censura amb un candidat alternatiu a la presidència. La CUP s’ha desmarcat de la votació, però ha exigit a Torra la convocatòria d’eleccions. ‘Calen nous lideratges’, ha sentenciat amb contundència la diputada Maria Sirvent. Si la CUP hagués votat en contra de la moció, s’hauria produït un empat i hauria estat rebutjada. JxCat i ERC han minimitzat els efectes del pronunciament del parlament i han posat el focus en la pèrdua de la majoria com a conseqüència de la intervenció de Llarena. ‘No s’amaguin darrere de la repressió per a posar en dificultats el govern de Catalunya’, els ha retret la portaveu d’ERC, Anna Caula. JxCat no pensa reconèixer políticament la desautorització de la cambra. Josep Costa, vicepresident primer del parlament, ha afirmat que Torra manté els mateixos suports que quan va ser investit president el maig de l’any passat. La investidura va prosperar en segona volta per majoria simple gràcies a l’abstenció de la CUP. Però la suspensió dels quatre diputats de JxCat i el fet que Comín no pugui delegar el vot des de l’exili, han deixat JxCat i ERC en 61 vots, davant dels 65 que sumen els partits constitucionalistes i els comuns. Per això Torra i Costa han parlat del ‘vot de qualitat’ de Llarena. L’alteració de la majoria L’octubre passat, Oriol Junqueras i Raül Romeva van respondre a la suspensió decretada pel jutge instructor del Tribunal Suprem designant Sergi Sabrià com a diputat substitut i hi deleguen el seu vot, de manera que sí que són comptabilitzats. Però els quatre diputats de JxCat es van negar per no assumir políticament la suspensió, que ja s’havia executat abans a la pràctica amb la retirada del sou de tots els diputats afectats. Aquesta realitat ha fet que la portaveu del PSC, Eva Granados, hagi assenyalat que els quatre diputats de JxCat podrien designar substituts perquè se’n comptabilitzessin els vots. En el seu moment, JxCat va intentar mantenir l’antiga delegació de vot dels seus diputats afectats per Llarena, però la mesa ho va rebutjar amb els vots d’ERC i el PSC. Puigdemont va presentar després al Tribunal Constitucional un recurs d’empara contra la decisió, tenint en compte que el ple havia rebutjat la suspensió dels drets i els deures dels diputats, al mateix temps que havia habilitat un sistema de designació per a substituir-los. JxCat va explicar que era un tràmit tècnic per a poder anar al Tribunal Europeu dels Drets Humans d’Estrasburg, tot i que el moviment va generar malestar a ERC. En les al·legacions presentades pel parlament al TC, el lletrat major, Joan Ridao, va al·legar que el rebuig del ple a les suspensions va ser una simple ‘declaració de voluntat política’ i que les ordres de Llarena es van executar fent possible la designació de substituts per a preservar les majories existents, i per això no es vulneraven els drets de Puigdemont.

Summary: El bloc del 155 aprofita les suspensions de Llarena perquè el parlament demani eleccions


La vicepresidenta de la Comissió Europea i responsable de Pressupostos i Recursos Humans, Kristalina Georgieva, ha presentat aquest divendres la seva dimissió i deixarà el càrrec a finals d’any per treballar al Banc Mundial. El president de la CE, Jean-Claude Juncker, ha anunciat en un comunicat que el comissari alemany Günther H. Oettinger assumirà la carpeta de Georgieva, a qui ha definit com una ‘excel·lent vicepresidenta’. Amb la vacant de Georgieva, s’iniciarà el procés per nomenar un nou comissari búlgar, que haurà de ser avalat pel Parlament Europeu. La de Georgieva és la segona dimissió al gabinet Juncker, després de la de l’anterior comissari britànic, Jonathan Hill, arran del ‘Brexit’. Georgieva assumirà el càrrec de presidenta del Banc Internacional de Reconstrucció i Desenvolupament (IBRD) i de l’Associació Internacional de Desenvolupament, dins del Banc Mundial, una organització en la qual ja va treballar durant anys abans d’entrar a la Comissió. ‘Ha estat un honor servir la Unió Europea i Bulgària durant set anys com a comissària. Serà un honor, ara, acceptar l’oportunitat de servir Europa en una nova feina al Banc Mundial’, ha assegurat Georgieva en una piulada en el seu compte de Twitter. Abans de ser vicepresidenta de Juncker, Georgieva va servir com a comissària de Cooperació Internacional i Ajut Humanitari en l’administració de José Manuel Durao Barroso. It's been an honour to serve EU & Bulgaria for 7 yrs as Cssr. Honoured now to accept opportunity 2serve Europe in a new role @WorldBank 1/2 — Kristalina Georgieva (@KGeorgievaEU) October 28, 2016 El president del Banc Mundial, Jim Yong Kim, ja li ha donat la benvinguda també a través de les xarxes socials. Excited to welcome @KGeorgievaEU back to World Bank Group family. Look forward to working together to #EndPoverty. https://t.co/N6sQrukyj8 pic.twitter.com/uAdGX1DInL — Jim Yong Kim (@JimYongKim) October 28, 2016

Summary: La vice-presidenta de la Comissió Europea Kristalina Georgieva dimiteix per anar al Banc Mundial


El cap de llista de Junts per Catalunya (JxCat), Carles Puigdemont, ha defensat que la seva candidatura és la garantia per a evitar que Catalunya se sotmeti a l’estat espanyol. ‘Anirem tant lluny com vosaltres i els vostres vots decideixin anar. Encara que ens vulguin rendits, no ens rendirem!’, ha assegurat. En una intervenció en directe des de Brussel·les a l’acte de JxCat a Terrassa, el president ha dedicat bona part del seu discurs a advertir dels perills d’una victòria del ‘tripartit del 155’ a les eleccions del 21-D. ‘Ciutadans somia amb la Catalunya del 155. Una Catalunya a la que ja li hem vist la cara i amb la que no han convençut a ningú. Ho han parat tot: l’economia, la cultura i volen parar els mitjans de comunicació’, ha criticat. El número sis de la candidatura per Barcelona, el conseller Josep Rull, ha criticat durament el PSC i el fet que incorpori l’ex-dirignet d’Unió Ramon Espadaler: ‘Té uns ideals, però si no li agraden, en té uns altres’, ha dit, citant el comediant nord-americà Groucho Marx. Rull també ha dit: ‘Som la gent que ens entusiasmem per parlar de progrés, d’oportunitats, de benestar per a les persones. Quan van començar a perpetrar el 155 van paralitzar polítiques de transport públic o de lluita contra el canvi climàtic’.

Summary: Puigdemont defensa que JxCat és la garantia per a evitar que Catalunya se sotmeti a l’estat espanyol


Enfrontaments i aldarulls al voltant del Camp Nou entre manifestants i Mossos d’Esquadra. La policia tenia un doble cordó format a la travessera de les Corts, però ha estat trencat pels manifestants –alguns dels quals intentaven d’entrar al recinte del camp– i així ha començat un reguitzell de càrregues que s’ha estès per les Corts. Els Mossos d’Esquadra han detingut cinc persones i el Sistema d’Emergències Mèdiques (SEM) n’ha atès vint-i-una. Llegiu ací l’última hora dels incidents:

Summary: Barricades enceses i càrregues dels Mossos en la sortida del públic del Camp Nou


Una barca amb unes nou persones a bord ha arribat avui a les costes de l’Alfàs del Pi (Marina Baixa). Una ha estat salvada a la mar, una altra n’és a l’espera i set han fugit, segons que fonts de la Creu Roja han informat Europa Press. L’embarcació s’ha detectat a la tarda. Al principi, semblava que es tractava del salvament de dues persones i finalment s’ha confirmat que havia arribat una barca fins a la zona del Passeig de les Estrelles de l’Alfàs del Pi. De primer, una persona ha estat salvada a l’aigua. Després n’han localitzada una altra, que no ha pogut ser salvada encara, en un penya-segat a la qual no es pot accedir per via marítima, per la qual cosa es procedeix a evacuar-la per terra. A més, les autoritats han desplegat un dispositiu per a cercar les set persones que haurien fugit. La Creu Roja ha desplegat l’assistència habitual en aquests casos amb la Guàrdia Civil de la localitat, segons que ha informat la institució humanitària.

Summary: Una barca amb nou persones a bord arriba a les costes de l’Alfàs del Pi


El PDECat va obrir ahir l’assemblea amb la incògnita de si Marta Pascal continuarà o no a la direcció. La coordinadora general no va cedir a les pressions Carles Puigdemont, Jordi Turull i Josep Rull: ni va fer el pas al costat que li demanaven ni va donar el vist-i-plau al ja anomenat ‘pacte dels Lledoners’. L’acord, que s’havia tancat dijous al vespre entre tots els sectors, segons fonts coneixedores de les negociacions, incloïa que David Bonvehí fos el nou president del partit, que Míriam Nogueras en fos la vice-presidenta, que no hi hagués secretari general i que Pascal formés part de l’executiva però sense mantenir el càrrec. La proposta contemplava que una comissió en què hi hauria Jordi Turull, Josep Rull, Joaquim Forn i Lluís Puig, entre més representants del partit, pilotés la confluència cap a la Crida Nacional per la República i assumís, per tant, el pes de les decisions polítiques estratègiques. Pascal el va refusar ahir durant tot el dia. Malgrat això, en arribar al Palau de Congressos de Catalunya, on es fa el congrés, va dir que no hi havia ‘res trencat’ i que ‘continuaven les negociacions’. Els sectors de Turull i Rull han prioritzat en tot moment un acord amb Pascal, fins al punt que la presentació d’una candidatura alternativa ha estat sempre condicionada al fet que s’enroqui. Si persevera en l’intent de mantenir-se en el càrrec, hi haurà una candidatura alternativa. Tanmateix encara hi ha temps per a negociar. El termini per a la presentació de les llistes s’acaba demà al matí. Pascal: ‘els errors són meus, els èxits són de tots’ La presó dels Lledoners va tornar a convertir-se ahir en el nucli de les negociacions entre la direcció i els crítics. Al matí, Pascal va anar a reunir-se amb Rull i Turull però va refusar l’acord, segons coneixedors de les converses. A la tarda, abans d’arribar a l’assemblea, hi van ser els consellers Miquel Buch i Damià Calvet, a més de Mercè Homs, del corrent Moment Zero. Tots tres hi van arribar plegats i es van deixar fotografiar amb Xavier Trias. Era una imatge que ho explicava tot: la unitat dels sectors més importants del partit, alineats amb Carles Puigdemont, contra l’atrinxerament de Pascal. Durant el seu informe de gestió, a porta tancada, la coordinadora general va tornar a advocar perquè el PDECat s’afegís a la Crida Nacional de la República, però va al·legar que ho fes com a ‘partit fort’. Són dues coses que Pascal veu compatibles. ‘Els errors són meus, els èxits són de tots’, també va dir. El coordinador organitzatiu del partit, David Bonvehí, i el responsable d’Acció Política i Estratègia Municipal, Ferran Bel, van completar l’informe. Curiosament, i malgrat la tensió interna evident, només va hi va haver una sola intervenció a l’auditori. Mas no es pronuncia Trias, que presideix la mesa del congrés, va demanar ‘generositat’ i ‘cohesió’. L’ex-batlle de Barcelona va admetre la complexitat que significa tenir dirigents a l’exili, a la presó, i una direcció que ha gestionat el partit durant dos anys complexos i marcats, del començament, per un congrés fundacional convuls. Va ser el segon a intervenir a l’assemblea, després de David Font, el coordinador del congrés. El president de la Generalitat, Quim Torra, havia d’inaugurar-la, però va caure de l’agenda, en un símptoma evident de les dificultats internes que viu el PDECat. Tampoc no és previst que hi intervingui Puigdemont. Artur Mas no va assistir-hi ahir, però té previst ser diumenge a la cloenda, segons fonts pròximes a l’ex-president de la Generalitat. Mas, de fet, ha evitat de pronunciar-se públicament sobre la guerra interna per la direcció. Aprovada una esmena per a fer efectiva la República El debat en comissió de les esmenes va començar ahir i s’allargarà durant tot el dia. Quant a la ponència política, a la nit ja es va aprovar una de les esmenes promogudes pels crítics, que reclamen que el partit assumeixi com a objectiu fer efectiva la República i que no es descarti la via unilateral. En concret, la iniciativa que va prosperar referma els principis fundacionals del PDECat i estableix que, després de la declaració del 27-O i del referèndum de l’1-O, el partit té com a objectiu ‘fer efectiu aquest estat independent de forma immediata, fent efectiva la República catalana.’ Era un text que havia arribat amb el suport de les assemblees territorials del Baix Besòs, Sant Andreu i el Vallès Oriental. Els sectors renovadors també han promogut una esmena marc per a consagrar la confluència amb el moviment de Puigdemont, tot i que n’hi ha més d’una en aquesta línia. El partit discutirà igualment si ha de fer servir el seu pes al congrés espanyol per blocar l’agenda de Pedro Sánchez si continua la repressió. El debat de la ponència organitzativa és ben viu: n’han presentades 543.

Summary: Incertesa al PDECat: Pascal no cedeix a la pressió dels crítics


El candidat d’ERC a la batllia de Barcelona, Ernest Maragall, ha assenyalat que el PSC i Ciutadans poden pactar per a governar la Diputació de Barcelona. ‘És una possibilitat aritmètica i una probabilitat política’, ha dit en una entrevista a RAC1. Maragall ha apuntat que aquesta opció pot ser una realitat després que Manuel Valls hagi acceptat permetre la investidura d’Ada Colau i facilitar un govern entre Barcelona en Comú i els socialistes. ‘Diuen que només és un dia, que no hi haurà cap dependència, però estiguem atents al que passi la setmana que ve en altres ajuntaments i a la Diputació de Barcelona per entendre si no hi ha lligams’, ha dit. Maragall ha assegurat que li consten ‘converses i gairebé acords’ perquè Ciutadans i PSC es reparteixin la diputació.

Summary: Maragall avisa d’un possible acord entre el PSC i Ciutadans a la Diputació de Barcelona


El govern valencià està disposat a sortir al carrer per reivindicar un nou model de finançament i donarà suport a les mobilitzacions que es convoquin sempre que siguin unitàries i vagin en la línia d’allò decidit per unanimitat a les Corts. Després de les declaracions del president de la patronal, Salvador Navarro, que no descarta noves mobilitzacions per a reclamar un nou sistema de finançament autonòmic, la vice-presidenta, Mónica Oltra, ha dit que faran costat a totes les mobilitzacions o expressions unitàries de la societat civil, com es va fer en la manifestació del 2017. El ple del Consell ha aprovat la modificació de la composició de la comissió mixta Consell-Corts per a la reforma del sistema de finançament i la valoració del deute històric per a donar entrada al director general de Model Econòmic, Finançament Autonòmic i Política Financera, Juan Pérez. En el debat d’investidura del president espanyol, Pedro Sánchez es va comprometre a presentar un nou model de finançament per al País Valencià a canvi del suport de Compromís.

Summary: El Consell se sumarà a les mobilitzacions pel finançament


El secretari d’acció de govern d’Unides Podem, Pablo Echenique, serà el portaveu del grup parlamentari al congrés espanyol. Substituirà Irene Montero, que durant els darrers dies ha sonat com a possible ministra d’Igualtat al nou executiu de coalició amb el PSOE. Fonts de la formació lila han informat del relleu després de la reunió d’aquest dimecres al matí del Consell de Coordinació de Podem. En un piulet, Echenique ha definit l’encàrrec com un ‘repte il·lusionant i difícil’ i ha dit que serà ‘un honor’ entomar-lo ‘després de la feina immensa d’Irene Montero’. En este hermoso proyecto de justicia social, muchas veces las personas hemos de asumir retos ilusionantes y difíciles. Será un honor y un desafío ser el portavoz de Unidas Podemos – En Comú Podem – Galicia en Común en el Congreso después del trabajo inmenso de @Irene_Montero_. — ᴘᴀʙʟᴏ ᴇᴄʜᴇɴɪQᴜᴇ 🇪🇸 (@pnique) January 8, 2020

Summary: Pablo Echenique serà el portaveu d’Unides Podem al congrés espanyol


Aquesta matinada s’ha mort Antoni Artigues Bonet als 67 anys després d’una malaltia diagnosticada recentment. Artigues era professor titular de Filologia Catalana a la Universitat de les Illes Balears i tenia una extensa experiència com a mestre, divulgador, activista cultural i militant de la llengua catalana. És l’autor de diversos llibres sobre llengua i didàctica lingüística, així com reculls de poesia per a les escoles. També ha escrit llibres de text de llengua i literatura per als estudis de primària. Artigues fou un investigador de les tradicions i les expressions de cultura popular de Mallorca, així com un gran promotor de muntatges poètics i teatrals. El professor Artigues també era xeremier, recuperador de les festes populars, impulsor de l’espectacle i disc ‘Cançons Republicanes‘, juntament amb Biel Majoral. El seu compromís amb la llengua, la cultura i la llibertat el va portar a encarar-se a l’aleshores president José Ramón Bauzá a les fires de maig de Ses Salines el 2012. Artigues va recriminar amb contundència els atacs de Bauzá a la llengua catalana com podeu veure en aquest vídeo: Va rebre aquest 2017 el Premi Emili Darder, de l’Obra Cultural, que va distingir Magisteri Teatre – Mag Poesia, una projecte acadèmic que liderava i que té per objectiu donar a conèixer els autors més destacats de la literatura catalana als mestres i als estudiants. En aquest altre vídeo el podeu veure en la presentació de la segona edició de Balada de Guillem d’Efak, juntament amb Biel Majoral, Mònica Pastor, Mateu Mates ‘Xurí’ i Bartomeu Mestre ‘Balutxo’: El glossador i amic d’Artigues, Mateu ‘Xurí’, ha fet aquests versos en record: «Havies de venir a Binifaldó per fer que els glosadors fóssim persones capaces de trobar dins un record la universalitat d’un bon poema. I no vares poder. Ja t’ingressaren. I els vares dir no em moc fins que em digueu que putes és que em corr per dins l’entranya. Fins i tot a la fi has estat clar. Directe, contundent i sincer alhora. Quan vaig venir a veure’t vares dir: ja s’ha acabat la vida, ja està fet. I jo esglaiat mirava el teu somriure que sempre l’he trobat una metàfora de viure, però ara era de mort. Em vas passar uns papers. Vas dir: llegeix! I jo innocent pensava en un poema… El testament vital d’Antoni Artigues. I jo et llegia els ulls perquè em bastava per sebre tot el que em volies dir. Amb els ulls ben oberts de bat a bat et mostrares complet, de cap a peus. I em vas dir amb tota solemnitat, i com qui no diu res però ho diu tot: “Mateu, he passat molt de gust de viure”» I ací podeu veure el piulet que ha escrit avui el seu amic i col·laborador, Bartomeu Mestre: Antoni Artigues Bonet ens ha deixat. En poder-me enviar la saliva escriuré algunes de les coses que m'ensenyà. Bon viatge per als guerrers que al seu poble són fidels! pic.twitter.com/BMl8JKbteb — Bartomeu Mestre (@balutxo) March 6, 2018 Ací podeu llegir la nota que ha publicat la Universitat de les Illes: «La comunitat universitària i, en nom seu, el Rector expressen el seu dol per la mort del doctor Antoni Artigues Bonet, professor titular d’universitat del Departament de Filologia Catalana i Lingüística General de la Universitat de les Illes Balears. »Antoni Artigues Bonet (Palma, 1950-2018) es va llicenciar l’any 1975 en Filosofia i Lletres (Pedagogia) i l’any 1979 en Filologia Romànica (Catalana), a la Universitat de Barcelona. En aquesta mateixa universitat es va doctorar en Filologia Romànica (Catalana) l’any 1983, sota la direcció d’Antoni M. Badia i Margarit. »Des del curs 1977-78 va impartir docència als estudis de Mestre a la Universitat de les Illes Balears, i era catedràtic d’escola universitària des de 1986. Va ser subdirector de l’Escola de Magisteri de 1986 a 1988. En l’actualitat era professor del Departament de Filologia Catalana i Lingüística General i impartia docència als graus d’Educació Infantil i Educació Primària. Era també investigador del Grup de Recerca en Art i Educació(GRAiE) i secretari del Laboratori de Música i Art. »Docència, recerca i teatre »Al llarg de la seva trajectòria universitària, va compaginar la docència i la recerca sobre cultura popular, sociolingüística i didàctica de la llengua i de la literatura catalanes amb l’impuls al teatre universitari. Així, a més de ser «mestre de mestres», també va ser l’ànimade Magisteri Teatre – Mag Poesia, un projecte que des del curs 1992-93 ha tingut com a objectiu implicar els alumnes dels estudis de Mestre de la UIB en la lectura i representació d’obres de teatre i poesia. Al llarg d’aquests anys s’han treballat i escenificat textos d’autors com Miquel Martí i Pol, Maria Mercè Marçal, Joan Brossa, Alexandre Ballester, Marta Pessarrodona, Agustí Bartra, Miquel Bauçà, Pere Quart (Joan Oliver), Pere Capellà, Guillem d’Efak, Ovidi Montllor, Vicent Andrés Estellés, Blai Bonet i Joan Vinyoli, entre molts altres. Al marge de la Universitat, aquestes obres s’han escenificat en escoles i teatres arreu dels Països Catalans. Per aquest projecte, va ser mereixedor del premi Emili Darder, que l’Obra Cultural Balear va atorgar-li el desembre de 2017. »Publicacions »Va participar en vint-i-cinc projectes de recerca i va publicar més de cinquanta articles en revistes i, entre altres, els llibres següents: Guia didàctica de la llengua catalana(1979), Xeremiers (1982), Mecanismes de poder (1985), Repertori i construcció dels instruments de la colla de xeremiers (1988), Neó 5 (1988), Llumeneret blau (1989), Ecologia lingüística (1998), Llengua als Països Catalans (1999), Xeremies, el sac de gemecs català de Mallorca (2000), Poesia a l’escola. Educació primària (2000), Poesia 1. Educació primària, cicle inicial (2000), Poesia 2. Educació primària, cicle mitjà(2000), Poesia 3. Educació primària, cicle superior (2000), El teatre de Pere Capellà. Val més un dit en es front: propostes per a l’aprenentatge (2007), Enganxa’t a la poesia(2008) i La poesia contemporània (2009). També va coordinar la col·lecció de poesia per a infants Cuca de Suro. »Juntament amb el seu company i amic Gabriel Oliver, Majoral, va fer possible el projecte Cançons republicanes (2005), un recopilatori de cançons i poemes de lluita i esperança per fer memòria de la República, la Guerra Civil i la repressió franquista. També va fer de rapsode al disc Ferments. El mapa sensitiu d’una illa (2015), de Miquel Brunet.»

Summary: S’ha mort Antoni Artigues, professor i activista per la cultura, la llengua i la llibertat


L’ex-president de la Generalitat, Artur Mas, ha afirmat aquest matí en una entrevista El Món a Rac1 que ‘els fa nosa  una Convergència que articuli una majoria social a favor de constituir un estat’. ‘Més que una CUP revolucionària i més que Esquerra’, ha reblat l’ex-president. Mas ha participat en una entrevista conjunta amb Joan Ortega i Irene Rigau, les altres dues encausades pel TSJC per l’organització del 9-N. L’ex-president ha denunciat que la decisió es va fer pública dos dies després de les eleccions del 26-J perquè ‘algú va pensar que això podia afavorir una determinada força política’. Preguntat per Ramon Espadaler, en aquell moment conseller d’Interior, ha considerat que ‘es va comportar en tot moment com a membre del govern’. De totes maneres, ha qualificat de ‘curiós’ que el tribunal no l’estigui investigant. Mas ha recordat, però, que en un principi Francesc Homs no estava imputat i més tard si que va ser investigat.

Summary: Mas: ‘Els fa nosa una Convergència que articuli una majoria social a favor de constituir un estat’


La portaveu d’ERC, Marta Vilalta, ha exposat avui a migdia la posició de la seva formació sobre la decisió de Toni Comín d’anar de número dos de JxCat a les eleccions europees. Ha explicat que ERC no li demanaria que deixés l’acta de diputat del parlament perquè considera que és una decisió personal, i que Comín hauria de ser ‘coherent’ amb les seves decisions. També ha dit que no prendrien cap decisió que pogués afectar la situació d’exiliat de Comín i li ha desitjat sort en la nova etapa amb JxCat. Article conjunt de Carles Puigdemont, Toni Comín i Clara Ponsatí: Anem junts al Parlament Europeu El president de la Generalitat, Quim Torra, tan bon punt s’ha fet pública la decisió de Comín, ha tornat a convidar el president d’ERC, Oriol Junqueras, a formar part de la mateixa llista a les europees. Vilalta ho ha descartat, i ha defensat d’anar-hi separats i, després, treballar conjuntament. ‘Creiem que és la millor manera d’afrontar els desafiaments –ha dit–. Que cadascú representi els seus projectes polítics amb tots els matisos. Això ens fa més forts si després va acompanyat d’unitat estratègica i d’acció.’ Sobre la possibilitat que Toni Comín deixi l’escó del parlament, Vilalta ha insistit en tot moment que és una qüestió personal que ell haurà de decidir, però que qualsevol decisió té ‘les seves conseqüències’. També ha dit que la direcció del partit havia sabut la notícia que Comín aniria a la llista de JxCat a les europees hores abans de fer-se pública. ‘Ha estat en contacte permanent amb Marta Rovira i els membres de la direcció del partit’, ha explicat. I ha afegit: ‘Continuarem essent al seu costat.’ Vilalta ha recordat que Comín, a més de ser diputat al parlament, també ha estat una de les figures d’ERC al Consell per la República. ERC hi mantindrà la seva presència; fa poc hi va nomenar com a representants Isaac Peraire i Rut Ribas.

Summary: ERC respecta la decisió de Comín i no li demanarà l’acta de diputat del parlament


El conseller d’Acció Exterior de la Generalitat, Alfred Bosch, ha defensat avui que el govern i el parlament condemnin la participació catalana en el tràfic d’esclaus al segle XIX. Ho ha dit en una interpel·lació en el ple del parlament, després que el diputat d’ERC Ferran Civit hagi sostingut que la participació de Catalunya en el tràfic d’esclaus ‘és una vergonya de país’, per la qual cosa ha plantejat que es demanin disculpes de manera institucional. Bosch ha contestat que no té cap problema a ‘assumir les responsabilitats que derivin de la història i condemnar uns fets que són condemnables’. També ha animat al fet que el parlament, a partir d’aquesta interpel·lació i la moció que es presenti en el proper ple, adopti ‘les decisions que democràticament es considerin adequades’, i que també ho faci el govern català. A més, veu necessari que els pobles originaris americans coneguin la posició de Catalunya i s’ha adreçat a ells: ‘Que vagi per davant la nostra condemna als abusos als pobles originaris d’Amèrica’. ‘Hem de condemnar i deplorar la mort de milions de persones i la desaparició de cultures senceres. Mai més la barbàrie, mai més l’atrocitat’, ha afegit en al·lusió al fet que el president de Mèxic, Andrés Manuel López Obrador, va dir que l’estat espanyol hauria de disculpar-se pels abusos durant la conquesta d’Amèrica.

Summary: Alfred Bosch defensa de condemnar la participació catalana en el tràfic d’esclaus del segle XIX


El secretari general del PSPV i president de la Generalitat, Ximo Puig, ha assegurat que havia dimitit de la comissió executiva federal del PSOE, juntament amb dotze membres més, perquè té el suport de la majoria de la seva executiva: ‘Si la majoria de la meva executiva no estigués amb mi, jo no hi seria .’ Ha recordat també que no havia assistit a cap executiva d’ençà que va ser desautoritzat pel secretari general. Feia referència a la proposta de pactar amb Compromís i Podem per a la candidatura del senat espanyol. Sobre la situació al partit, ha dit, taxativament: ‘Així no es podia continuar.’ També ha parlat sobre l’opció d’abstenir-se en la investidura de Mariano Rajoy i la possibilitat de fer un govern alternatiu. ‘No es poden generar fal·làcies que no tenen sentit’, ha dit. Segons ell, el dirigent del Podem, Pablo Iglesias, ja va dir que no veia cap possibilitat de fer un govern alternatiu i que Ciutadans no volia compartir el govern amb Podem. Per Puig, una altra possibilitat és ‘una passarel·la d’acord tàcit per a un govern parlamentari o de majoria des del parlament amb el PP. O terceres eleccions’. No veuria malament, ha dit, un govern amb Rajoy de president i d’una durada de dos anys, de transició. ‘No sóc partidari de la ruptura’ Puig ha dit que la situació actual s’ha de superar amb cohesió. ‘No sóc partidari de la ruptura, aposto per la cohesió, però la cohesió s’ha de fer d’una altra manera.’ Sobre la situació a partir d’ara, ha dit que esperava que amb el diàleg s’obrissin nous espais per mirar la conjuntura actual d’una altra manera. La primera cosa és la governabilitat d’Espanya, ha dit. Per ell, el PSOE ha de començar una anàlisi que va més enllà dels noms i vertebrar un debat seriós per resituar la socialdemocràcia espanyola.

Summary: Ximo Puig no veuria malament un govern transitori amb Rajoy de president


El Partit Laborista del Regne Unit ha promès que, si arriba al govern després de les eleccions del 12 de desembre, promourà un nou referèndum sobre el Brexit en els primers sis mesos de mandat i garantirà per als ciutadans de la UE el ‘dret automàtic’ de residència i treball sense necessitat de figurar en cap nou registre. El cap laborista, Jeremy Corbyn, ha presentat públicament el programa amb el qual el seu partit aspira a imposar-se als conservadors en els comicis, sobre els quals plana de nou l’ombra de la sortida del Regne Unit de la Unió Europea, programada ara per al 31 de gener. L’actual primer ministre, Boris Johnson, ha fet el missatge ‘d’acabar el Brexit’ un dels seus grans dogmes de campanya, però per Corbyn només es tracta d’un frau. ‘El seu acord serà només el principi d’anys de negociacions interminables i promeses trencades’, ha afirmat el dirigent opositor durant la presentació de el programa, segons BBC. Corbyn vol negociar un ‘acord sensat’, per a això la seva formació promet una revisió dels actuals compromisos que busqui garantir els drets ciutadans, una transició ‘apropiada’ i el respecte als compromisos internacionals, amb especial èmfasi en els Acords de divendres Sant que van pacificar Irlanda de Nord. Un cop assolit aquest nou acord, proposaria un referèndum vinculant que inclogui l’opció de continuar a la Unió Europea.

Summary: Corbyn promet un referèndum sobre el Brexit en els seus primers sis mesos com a primer ministre


Parlem amb Miquel Mezquida, responsable de l’equip d’ArqueoAntro, quan les càmeres se n’han anat, i les famílies també, gairebé tothom. L’equip de l’excavació fa un recés, cerca l’ombra, descansa una estona abans de tornar-s’hi a posar. Sota un sol de justícia, s’ha començat a obrir una altra fossa d’assassinats durant els primers temps del franquisme. És la número 94. Hi ha els cossos d’homes de la Font de la Figuera, d’Ontinyent, de Gandia, de Sagunt, d’Aiora, de Xàtiva. Quan s’obri se sabrà. Quan s’obri, s’exhumi, es facin les proves d’ADN, s’acarin amb les mostres dels familiars que esperen, de fa tant de temps. Aquest dilluns de juny és un dia especial, al cementiri municipal de Paterna (l’Horta). Molta atenció, moltes emocions condensades en un grapat de metres quadrats de terra que ara es torna a remoure. Aquesta vegada, però, per mirar de fer-hi llum. Per exhumar els cossos que s’hi van voler amagar. Per identificar-los. Retornar-los, per fi, a les famílies que els han plorats, durant dècades, en silenci. Miquel Mezquida parla amb aplom, amb tranquil·litat, com si no s’adonés que, juntament amb el seu equip, fa història. O potser, precisament, perquè és conscient que en fa. —Si hi ha ningú que no sap què feu al cementiri de Paterna, com li ho explicaríeu? —Executem els processos d’exhumació de diverses fosses de Paterna a petició dels familiars. Avui, per exemple, que excavem, poden venir familiars que se n’assabenten i sol·licitar-nos que comencem processos nous. L’any 2013 vam començar el procés de la primera fossa, la del familiar d’Edu Ortuño, i des d’aleshores de mica en mica hem anat desenvolupant tot de processos. Gràcies als diners de la Diputació de València, l’any passat ja vam poder fer dues intervencions: la de la causa de Benifaió que us deia, i la de Santi Vallés, la 113. Enguany treballem en la 22, que va impulsar Amèlia , de Carlet, i ja s’hi han involucrat una dotzena de famílies més. —És com una cadena, això. —Sempre passa igual: una família comença el procés i després se n’hi van afegint. A la fossa de Santi ja en són trenta-dues. Per a les cinquanta víctimes que s’hi han trobat. —Sembla que de mica en mica es vagi trencant el tabú. —Sí, totalment. I quan les famílies veuen que hi ha suport institucional, més. Avui, per exemple, juntament amb la diputada de Memòria Històrica, ha vingut també el president de la Diputació de València. Hi ha un canvi de sensibilitat i, és clar, les famílies ho veuen. I veuen també que ara és el moment d’intentar abordar l’exhumació dels seus, perquè d’ací a un any hi ha eleccions i no se sap mai què pot passar. —Aquesta acumulació d’assassinats a Paterna… —És que pràcticament la meitat de les víctimes del País Valencià les van afusellar ací. —Del camí que baixa fins al mur en diuen el camí de la sang. —Sí, perquè deien que quan pujava el carro amb els cossos anava rajant la sang de les víctimes. —Com arribeu a centrar-vos, com a arqueòleg, en les exhumacions de la Guerra del 1936-1939? —Sóc llicenciat en història, i dins els àmbits d’estudi que més m’agradaven hi havia l’arqueologia i el món medieval i el contemporani. Del contemporani, la Segona República i la guerra, però vaig veure que no podia … ser prou imparcial i vaig acabar estudiant arqueologia medieval. Però vaig fer de voluntari en exhumacions, i, al final, mira, m’he especialitzat en arqueologia de la guerra civil. I en arqueologia forense. D’alguna manera un poc per sort. I per haver trobat en el seu moment arqueòlegs que em van permetre d’anar de voluntari a fosses d’Aragó. Després ja vaig poder desenvolupar ací processos d’investigació, localització de fosses i exhumació. —I com es manté la distància? —Supose que cada equip i cada persona ho fa a la seua manera. Jo no mantinc distància amb les famílies. De fet, sempre que comencem un procés nou vénen famílies d’altres processos a donar suport. Hi ha familiars que fins i tot ja vénen de voluntaris a excavar, de seguit, amb nosaltres. Edu Ortuño, que és manobre, ens cedeix la radial, material d’obra per a picar les lloses de formigó… ve i s’està tot un matí treballant amb nosaltres. O siga que es crea una relació especial entre les famílies i l’equip. —Anímicament, com es viu? —Hi ha dies. Quan s’obri una fossa és un dia especial. Les famílies de la 94, és clar, avui estaven, imagineu-ho: ‘Ja és ací, ja és ací!’, em deien. Després de tant de temps és un dia alegre. I potser estàs especialment sensible. Per a la resta de famílies, ajudar-ne altres és també seguir l’estela d’aquesta sinergia que es genera. Es donen suport entre ells, es relacionen també per la querella argentina… Crec que ara mateix hi ha, al País Valencià, una implicació molt especial. —També us encarregueu de la investigació o us centreu en l’excavació? —Cada cas és diferent. Per exemple, a la fossa 113, Santi Vallés, que és investigador, ja havia desenvolupat pràcticament tota la primera part del treball. Només vam haver d’agafar-ho, plasmar-ho en un projecte arqueològic i presentar-ho per intentar aconseguir la subvenció. Però en la major part de casos les famílies no ho han desenvolupat tant, no sabien que podien demanar els judicis sumaríssims i tot plegat, i aleshores nosaltres fem també eixa part. —D’on traieu la informació? —Al registre civil de Paterna hi ha les actes de defunció. A vegades pots trobar també els expedients penitenciaris. I anem fent eixe estudi previ braç a braç amb les famílies. I depèn. N’hi ha, per exemple que no volen tenir el judici sumaríssim. Perquè saben que hi ha els testimonis contra els seus familiars. Amb noms i cognoms. —Gent del poble. —Del poble. I, és clar, això és difícil i és dur. Hi ha qui sí que ho vol saber, però, i hi ha qui ja ho sap encara que no tinga els papers. Cada cas és diferent. Hi ha famílies que no volen tenir el judici sumaríssim. Perquè saben que hi ha els testimonis contra els seus familiars. Amb noms i cognoms. —Deveu tenir la sensació de tocar pràcticament la història viva. —Sí, és història viva. Perquè no tens solament els papers sinó també el testimoni oral, encara, dels fills, per exemple. Per sort, en la fossa 94 hi ha encara prou fills involucrats en el procés. Tot i que, és clar, alguns tenen la salut delicada i haurem d’anar directament a sa casa a agafar-los l’ADN. Espere que, a mesura que isca en els mitjans de comunicació, noves famílies es posen en contacte amb nosaltres i puguem agafar-los mostres d’ADN. —Cada fossar és un món en molts sentits, fins i tot en la forma en què trobeu els cossos… —Sí, en la fossa 113 i en la 128 estaven arreballats directament i emmanillats; en la 22, no: allà els trobàrem ordenats, de cap a peus i de peus a cap, i no tenien les mans lligades… Supose que depèn un poc del moment de la repressió. La fossa 22 és juliol del 39, encara són els primers mesos d’afusellaments i fan saques més xicotetes. Pot ser que el soterrador tinguera més temps per a poder tenir cura de les restes. Després, amb saques tan seguides i tan nombroses en l’any 40, ja era diferent. I supose també que hi havia una certa deshumanització dels treballadors… —Però lligats? —Al principi, no. Però després… és possible que començaren a tenir problemes, que amb saques tan grosses hi haguera fugues. Hi ha testimonis i rumors que expliquen que hi havia gent que saltava, en el camí de València a ací. —Ja sabien on els duien. —És clar. Quan els pujaven al camió des de Sant Miquel dels Reis o des de la Model sabien on els duien. De fet, moltes famílies tenen cartes de comiat. Supose per això els lligaven, perquè no pogueren fugir. —Avui heu començat a picar la fossa 94. —Sí, n’hem llevat el memorial. —Que havien anat fent les mateixes famílies… —Aquest el van fer en la transició. I, fa uns deu anys, les famílies es van tornar a ajuntar per a renovar-lo. Hi van posar unes lloses de granit que ara hem llevat. Començarem a excavar i espere que d’ací a tres setmanes ja podrem arribar a les restes dels represaliats. —Què hi soleu trobar, d’entrada? —Normalment, molta terra rebolicada amb restes òssies de soterraments anteriors. Quan fan la fossa, el cementeri ja es va gastant i hi ha un poc de tot: ossos rebolicats, parts dels soterraments anteriors… De vegades, per les vores hi ha soterraments posteriors. Ho exhumem tot, ho posem en un nínxol a banda i ja podem abordar l’exhumació de les restes dels represaliats. —I de cadascun dels cossos que podeu identificar com a tals mireu d’extreure’n l’ADN. —D’entrada, els individualitzem. De fet, ja els anem exhumant d’un en un. I d’aquí ja se li agafa un queixal o es mira quin os és l’òptim per a fer-li l’acarament d’ADN amb la saliva que anem agafant de les famílies. —I què passarà amb els cossos, en acabat? —De moment els portem a Madrid, al laboratori on fins ara teníem conveni. Allà s’acaba l’estudi antropològic i després es comencen a fer els acaraments. I quan s’aconseguesca fer la identificació positiva ja es duran les restes ací, per lliurar-les a les famílies. Espere que d’ací a pocs mesos puguem començar amb les identificacions positives de la fossa 113 i de la 82-92, que són els processos de l’any passat. —Un any, triga. —Sí, mínim. —Teniu previst d’obrir cap més fossa? —Quan acabem la 94, tenim la darrera, ací a Paterna, la 112. Els quatre processos que durem enguany ací són la 22; la 128, que tenim a la meitat; la 94, que hem començat ara; i la 112, que esperem començar a final d’agost i acabar a l’octubre, que és el termini que tenim d’execució. Són subvencions i has de gastar-les dins de l’any. O fer la feina i justificar-les. A part, farem una altra exhumació a Begís: hi anirem, una setmana, a recuperar restes de soldats republicans desapareguts en la zona del front. —Deu ser més complicat, això. —Sí. Però ja hi ha unes vint-i-cinc famílies interessades a fer eixes intervencions. En cinc anys hem exhumat uns vint cossos. Passa que allà no hi tenim cap suport institucional. —I com ho feu? —Voluntàriament. Hem fet, durant quatre anys, cursos de formació per a nous alumnes. De fet, molts dels que treballen avui ací de voluntaris o de tècnics han estat alumnes nostres aquests darrers quatre anys. Hem fet aquests cursos per a obtindre un mínim de diners i poder fer les campanyes d’exhumació de soldats. Però així no podem aconseguir la part de l’ADN, que és més cara, i que ens queda penjada. I hem fet de tot: rifes, venda de samarretes… Amb això hem anat pagant l’ADN dels primers soldats. Fins i tot uns companys arqueòlegs ens han fet donacions. Però, de moment, dels vint que tenim exhumats només hem pogut fer l’ADN de dos. El Ministeri de Defensa espanyol s'encarrega cada any de dur una vintena o una quarantena de soldats de la División Azul. Però per als soldats republicans no tenen fons —Si m’ho permeteu, jo tampoc no guardaré distància: és indignant. Haurien de ser les institucions, que ho financessin. —Hauria de ser el Ministeri de Defensa, que cada any s’encarrega de dur cap ací una vintena o una quarantena de soldats de la División Azul. Però per als soldats republicans no tenen fons. Els soldats republicans pareix que no són espanyols. Espere que amb el canvi polític puguem reclamar que els soldats que hi ha deixats estar per la serra del Toro o per qualsevol altra zona de Castelló, que tot allò va ser un camp de batalla, es puguen exhumar. —Què passa quan teniu un cos identificat amb l’ADN però no coincideix amb cap dels possibles familiars? —És fàcil que siga així, i més encara si tenim en compte que no sempre apareixen les famílies de totes les víctimes. La llei diu que has de tornar les restes al cementeri municipal. Amb la bona entesa que tenim amb l’Ajuntament de Paterna, puc dir que hi faran una espècie de mausoleus subterranis per a dipositar-hi les restes que no es puguen identificar, les que tinguen ADN però no es puga acarar o no coincidesca. Hi haurà una trapa de fàcil accés, de manera que si apareixen famílies més tard es puga fer l’acarament. Imaginem que d’ací a dos anys ve una família de la 113 que vol fer l’acarament. Encara que no hi haja suport institucional, la despesa es reduirà als 90 euros de la mostra de saliva per a acarar-la amb la prova que ja s’haurà fet. —Penseu que hi ha hagut evolució de la societat valenciana, en aquest aspecte? —Vull pensar que sí, que les polítiques de memòria que es desenvolupen des de les institucions valencianes tenen fruits. Perquè no tot és exhumar: nosaltres també intentem fer una tasca de difusió, ens criden per a anar a fer xerrades on siga i hi anem, cobrant o sense cobrar, no hi ha problema. És important exhumar les restes, és clar, i donar-les a les famílies, però s’ha de socialitzar el problema. Ací, enguany, hi ha hagut una dotzena de visites d’instituts i col·legis. I el tema va eixint en premsa. Ara en la nova televisió pública valenciana també eixirà, el problema es farà visible. I crec que és difícil, al final, no empatitzar-hi. Quan roman ocult passa per bo allò que els polítics conservadors repetien, que és cosa de quatre gats o de quatre ‘nostàlgics de la República’… Però no és qüestió de nostàlgies ni de res, és qüestió de resoldre un problema pendent de tancar i ara s’ha fet més visible perquè hi ha suport. I no és allò que deia eixe personatge del PP, que les famílies tan sols es recorden dels seus ‘quan hi ha quatre duros’: les famílies se’n recorden sempre, dels seus morts. Només que ara, que hi ha suport, es demana, és clar, poder-ne fer l’exhumació. —Què penseu, quan sentiu aquella expressió de reobrir… ? —…ferides. Uf. És ignorància. Quan la gent parla tan alegrement només repeteix com un motlle allò que els diuen dels seu partit. Jo voldria que vingueren ací. I que vegeren la fossa, que vegeren com estan els cossos, que parlaren amb les famílies de les víctimes. I no crec que se n’anaren d’ací pensant igual.

Summary: Miquel Mezquida: ‘Abans d’afusellar-los, els lligaven perquè no pogueren fugir’


El diputat flamenc i ex-secretari d’estat belga d’Asil i Immigració Theo Francken ha felicitat el futur comissari europeu de Justícia Didier Reynders pel nou càrrec i li ha regalat un llaç groc en solidaritat amb els presos polítics i exiliats catalans. A més, també li ha regalat un exemplar en francès del seu llibre Continent sense fronteres. Ell mateix ha compartit el moment a Twitter. ‘Haurà de guardar l’estat de dret als estats membres, a Polònia, Hongria i espero que també a Espanya’, ha escrit. Congratulations to @dreynders, our future EU-commissioner for Justice. I gave him the Catalan ribbon 🎗🎗🎗. He will have to guard the rule of law in the member states, in Poland, in Hungary, and I hope in Spain too. pic.twitter.com/fHv7urtgff — Theo Francken (@FranckenTheo) September 11, 2019 Reynders, del liberal Moviment Reformador, és el ministre d’Afers estrangers belga en funcions i va ser proposat dimarts per Ursula von der Leyen, presidenta de la Comissió Europea, per ocupar la cartera de Justícia i protecció dels consumidors a la Comissió Europea i s’haurà de sotmetre a la validació del Parlament Europeu. Si aconsegueix ser nomenat, tindrà la responsabilitat de gestionar de les euroordres en un moment on és previst que el Tribunal Suprem espanyol les reactivarà contra els exiliats. La seva antecessora, Věra Jourová, s’ha mantingut ferma en la defensa del model actual davant les pressions espanyoles per a modificar-ne el funcionament. Com a ministre d’Afers estrangers belga, Reynders ha tingut alguna topada amb el seu homònim espanyol, Josep Borrell, com quan Espanya va demanar a Bèlgica que assumís la defensa del jutge Pablo Llarena en el litigi presentat per Carles Puigdemont i els consellers exiliats. D’una altra banda, Reynders també va mirar de rebaixar la tensió diplomàtica entre Flandes i Espanya després d’haver retirat Borell l’estatut diplomàtic al delegat de Flandes a l’estat espanyol, en represàlia per les declaracions del president del parlament flamenc, Jan Peumans, contra la justícia espanyola i l’empresonament dels dirigents independentistes.

Summary: Un diputat flamenc lliura un llaç groc al futur comissari europeu de Justícia


La policia de Turquia ha detingut aquest dijous a Istambul 17 presumptes milicians durant una sèrie de batudes realitzades en diverses oficines del Partit Democràtic dels Pobles (HDP), segons han publicat mitjans de comunicació locals. Les operacions policials han tingut lloc unes hores després que es produís un doble atemptat amb bomba en el sud-est del país, el qual s’ha saldat amb la mort de nou civils i ha estat atribuït per les forces de seguretat al Partit dels Treballadors del Kurdistan (PKK). La policía turca asalta la sede del HDP en Estambul, 17 detenidos https://t.co/12BfOtNixD pic.twitter.com/XxS2nRCg7C — KurdisCat (@KurdisCat) August 11, 2016 Les unitats especials antiterroristes de la policia, amb el suport d’un helicòpter, han irromput aquesta matinada en les oficines del HDP en el districte central de Beyoglu, segons ha informat l’agència de notícies Dogan. L’objectiu de les batudes és acabar amb l‘‘estructura urbana’ del PKK, segons l’agència Anatòlia, que ha assenyalat que els detinguts han estat acusats de ‘pertinença a un grup terrorista’, reclutament i associació il·legal.

Summary: La policia de Turquia deté 17 suposats milicians en una batuda a seus del partit HDP a Istambul


La declaració al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) del president Artur Mas, com també de les conselleres Joana Ortega i Irene Rigau, ha tornat a captar l’atenció dels mitjans internacionals, en el context de la informació sobre el procés independentista català. Tant la compareixença d’Ortega i Rigau, dimarts, com especialment la d’avui al matí del president Mas han estat seguides per molts mitjans de fora, la majoria a partir d’informacions actualitzades per les agències internacionals Associated Press (AP), France Press (AFP) i Reuters. En general, es destaquen els milers de persones que han acudit al passeig de Lluís Companys de Barcelona per acompanyar Mas a l’hora d’entrar al TSJC a declarar per la seva ‘rebel·lió democràtica’. També s’hi recorda que la declaració coincideix amb la commemoració del setanta-cinquè aniversari de l’afusellament del president Lluís Companys. El Financial Times ha aprofitat l’avinentesa per a publicar l’article ‘Catalan election has solved little on secession‘, d’Ian Mount, en què repassa com ha quedat la política catalana i el procés d’ençà de les eleccions del 27 de setembre. The Washington Post Thousands turn up at court to support Catalan president (‘Milers de persones s’apleguen davant el tribunal en suport del president català’) The Guardian Catalan leader marches to court at head of huge flag-waving crowd (‘El líder català arriba al tribunal al capdavant d’una multitud onejant banderes’) BBC News Artur Mas: Catalan president appears in Barcelona court (‘Artur Mas: el president català passa pel tribunal a Barcelona’) The New York Times Catalan Head Testifies in Court on Referendum Charges (‘El president català testifica al tribunal sobre acusacions pel referèndum’) Yahoo! News Catalan leader in court on independence vote charge (‘El líder català passa pel tribunal per a respondre de la votació sobre la independència’) The Irish Times Catalan leader Artur Mas’s court appearance heightens tensions (‘La declaració al tribunal del president català Artur Mas fa augmentar la tensió’) Herald of Scotland Catalan president tells court he is being treated like a criminal for acting like a democrat (El president català diu al tribunal que és tractat com un criminal per haver actuat com un demòcrata’) EuroNews Catalan leader Artur Mas in court over independence referendum (‘El president català Artur Mas passa pel tribunal sobre el referèndum independentista’) Daily Mail Thousands gather to support Catalan regional president as he is summoned before Spanish judges to answer charges of civil disobedience over referendum vote (‘Milers de persones donen suport al president català, que ha de respondre de càrrecs de desobediència civil sobre el referèndum’) Global News Thousands rally in support of Catalan leader as he is questioned over secession poll (‘Milers de persones es manifesten en suport del líder català per la seva declaració sobre la votació secessionista’) La Tribune Catalogne : pourquoi la convocation d’Artur Mas devant la justice a été une erreur (‘Catalunya: per què la presència d’Artur Mas davant la justícia a estat un error’) RTS L’indépendantiste catalan Artur Mas devant la justice espagnole (‘L’independentista català Artur Mas davant la justícia espanyola’) 24 Heures Artur Mas inculpé pour le référendum sur la Catalogne (‘Artur Mas inculpat pel referèndum sobre Catalunya’) Libération Mas devant la justice pour sa ‘rébellion démocratique’ (‘Mas davant la justícia per la seva “rebel·lió democràtica”’). També ha publicat una gran fotografia de Mas envoltat de gent. L’Express Mas devant la justice pour sa ‘rébellion démocratique’ (‘Mas davant la justícia per la seva “rebel·lió democràtica”’) The Telegraph Catalan officials deny November independence vote was criminal act (‘Els mandataris catalans neguen que la votació sobre la independència del novembre fos un acte delictiu’) L’Arena Catalogna: sindaci con Mas in tribunale (‘Catalunya: batlles amb Mas al tribunal’) RSI Artur Mas in tribunale (‘Artur Mas als tribunals’) Jornal de Notícias Manifestantes apoiam Artur Mas à porta de tribunal (‘Manifestants donen suport a Artur Mas a la porta del tribunal’) TVI24 Catalunha: mais de 3.000 acompanharam Artur Mas ao tribunal (‘Catalunya: més de tres mil persones acompanyen Artur Mas al tribunal’) Expresso Multidão apoia presidente catalão à porta de tribunal de Barcelona (‘Una multitud dóna suport al president català a la porta del tribunal de Barcelona’) Salzburger Nachrichten Unabhängigkeit von Katalonien: Mas wegen Befragung vor Gericht (‘Mas ha d’anar al jutjat per l’enquesta sobre la independència de Catalunya’) Blick Katalanenpräsident Mas wegen Unabhängigkeitsreferendums vor Gericht (‘Mas, president de Catalunya, davant el tribunal a causa del referèndum per la independència’) Bieler Tagblatt Katalanenpräsident Mas wegen Unabhängigkeitsreferendums vor Gericht (‘Mas, el president de Catalunya, davant el tribunal a causa del referèndum per la independència’) Neue Luzerne Zeitung Kataloniens Präsident vor Gericht (‘El president de Catalunya al tribunal’) FM1 Today Katalanenpräsident Mas wegen Unabhängigkeitsreferendums vor Gericht (‘Mas, president de Catalunya, davant el Tribunal a causa del referèndum per la independència’) Die Welt Katalanenpräsident Mas wegen Unabhängigkeitsreferendums vor Gericht (‘Mas, president de Catalunya, davant el tribunal a causa del referèndum per la independència’)

Summary: Impacte internacional de la declaració d’Artur Mas al jutjat pel 9-N


El candidat de JxCat, Carles Puigdemont, retreu a la vice-presidenta del govern espanyol, Soraya Sáenz de Santamaría, que consideri que la independència és una idea ‘criminal’. ‘Ventar-se d’estar liquidant l’independentisme. És això el que busquen, posar l’independentisme a la presó perquè consideren que la independència és una idea criminal’, ha replicat Puigdemont en una entrevista a TV3 després que la vice-presidenta hagi reivindicat en un acte electoral que el PP ha ‘escapçat’ els líders independentistes. Puigdemont diu que la reacció ‘tan autoritària’ de l’estat no era la ‘més previsible’ en el mapa de probabilitats que el govern tenia previst, tot i així, ha defensat que no es va equivocar en confiar en la democràcia espanyola. ‘Jo estic disposat a tot per la independència. Però hi ha una cosa que no faré mai: la violència’, ha reblat. Puigdemont ha considerat que ‘no estar clar’ que l’hagin de detenir si torna a Catalunya després del 21-D. El candidat de JxCat ha tornat a reclamar a tots els partits i a l’estat espanyol que es comprometin a acceptar els resultats de les eleccions. En cas que la seva sigui la llista més votada, ha recordat que el seu programa estableix que s’exigirà la retirada de la causa judicial. A més, ha afegit que si Rajoy no accepta els resultats del 21-D, ‘el problema el tindrà Europa’. ‘Troba lògic que les mateixes idees que em puguin portar a presidir la Generalitat em puguin portar a emmanillar-me? Pensen acceptar el resultat electoral sí o no?’, ha preguntat. Respecte a les diferències amb ERC sobre qui ha de ser el president de la Generalitat en cas que l’independentisme sumi majoria absoluta, Puigdemont ha explicat que no n’ha pogut parlar amb el candidat d’ERC, Oriol Junqueras, que és a la presó d’Estremera. Segons Puigdemont, l’última vegada que en va parlar amb els republicans coincidien que la millor resposta és mantenir els coses ‘allà on les van estroncar’. De tota manera, Puigdemont insisteix que s’ha de tenir confiança al govern il·lícitament cessat i ha avisat que si Rajoy se’n surt aquesta vegada, Catalunya ‘estarà venuda’ com a país perquè tornaran a aplicar el 155 quan els convingui.

Summary: Puigdemont retreu a Sáenz de Santamaría que consideri la independència una idea ‘criminal’