Des del 20 de setembre de 2017, més de 2.500 persones han estat víctimes de la repressió per les seves idees polítiques. Aquesta xifra ‘alarmant’ l’ha feta pública avui Òmnium en una conferència de premsa conjunta amb Irídia i Alerta Solidària, dos col·lectius d’advocats que defensen bona part d’aquestes víctimes, entre les quals, batlles, manifestants, webs tancades i els casos més coneguts, polítics exiliats i empresonats. El vice-president d’Òmnium, Marcel Mauri, ha alertat que ‘és un comptador que no s’atura en cap moment’, per això ha considerat ‘imprescindible’ dibuixar aquest mapa de la repressió per denunciar la situació i destacar la feina d’entitats i advocats d’arreu del país que fan una ‘feina incansable i mai prou agraïda’. Per això, a l’acte hi havia Anaïs Franquesa, advocada d’Irídia, i Xavier Pellicer, d’Alerta Solidària, acompanyats de l’activista David Fernàndez. Entre la xifra de 2.500 represaliats destaquen la presència de dotze condemnats, nou exiliats, 1.083 persones ferides de l’1 al 4 d’octubre del 2017, 313 arran de les protestes per la sentència, 292 persones detingudes, 12 empresonades pels fets del 23-S i les protestes després de la sentència i 18 investigades per clonar webs tancades, entre altres. Mauri ha defensat que la resposta cal continuar sent la ‘mobilització no violenta’ per a continuar denunciant la vulneració de drets fonamentals, i ha llançat un missatge a Sánchez: ‘El que passa a Catalunya, i alguna persona els costa d’entendre, no és un problema de convivència, és un conflicte polític’. I ha deixat clar que per Òmnium tots els detinguts durant les protestes de l’octubre són presos polítics. També dirigint-se a Sánchez, Mauri ha dit que un govern no es pot dir progressista si no atura la repressió: ‘Com tampoc hi pot haver un govern que es consideri progressista que ignori les exigències d’organitzacions com Amnistia Internacional i l’ONU’. Anaïs Franquesa, Xavier Pellicer i David Fernàndez ‘Abusos sistemàtics’ Pellicer, d’Alerta Solidària, ha posat més números a les protestes. Unes 250 persones han estat detingudes durant les protestes de després de la sentència i han estat víctimes de la brutalitat policíaca, tant durant la seva detenció, com en la seva custòdia judicial: ‘Estem parlant d’una situació de vulneració de drets; estirament de drets per aturar qualsevol mena de mobilització. És evident que aquesta situació no passa perquè hi hagi una poma podrida al cistell, sinó perquè ja forma part del sistema’. Continuant amb la intervenció de Pellicer, David Fernàndez ha dedicat la seva intervenció a ampliar el retrat del sistema político-judicial que afavoreix el ‘cicle repressiu’. Diu que la legislació ‘hispànica’ i les seves consegüents reformes penals permeten les més de 2.500 persones reprimides des del 2017, fet que equipara Espanya amb Turquia. I ha posat més números sobre la taula, com les quaranta agressions de l’extrema dreta; o d’altres encara per quantificar, com el suport legal a tots els detinguts, empresonats i exiliats; la ‘brutal campanya del ministeri d’exteriors que està perseguint qualsevol moviment’; o ‘les mentides’ que llança l’estat: ‘Com que Tsunami és una organització criminal. Això és prevaricació i falsedat documental’. Fernàndez ha criticat que els ‘perpetradors d’aquestes vulneracions policíaques i judicials han estat condecorats, guardonats, ascendits i pensionats, com el cas de Sebastián Trapote. I això ho han permès el PP i el PSOE’. Anaïs Franquesa, d’Alerta Solidària, ha assenyalat que el fet que 2.500 persones hagin estat represaliades és ‘alarmant i preocupant’, però aquestes macroxifres diu que no poden amagar que darrere hi ha situacions de vulneracions de drets fonamentals per part dels cossos policíacs: ‘Això ha de canviar i s’han de depurar responsabilitats. Per això tenim procediments judicials oberts’. ‘Jo hi aniré’ Sobre la mobilització que prepara el Tsunami per demà de cara al partit entre el Barça i el Reial Madrid, Marcel Mauri ha aprofitat per fer una crida a què la gent demà surti al carrer a manifestar-se: ‘Que el que estem fent avui deixi clar que aquí no ens deixem ningú, i que quantificar aquesta repressió, serveix per no oblidar que tenim uns objectius polítics i continuarem defensant els drets‘. ‘Sobren els motius per expressar-se políticament dins i fora del camp. És una protesta que defensada per tots els drets. Jo hi aniré’, ha dit David Fernàndez, qui ha deixat anar: ‘Potser li hem de dir nazi a algun nazi i així suspenen el partit’.

Summary: Òmnium eleva a 2.500 persones les víctimes de la repressió des del 2017


La germana Teresa Forcades (1966) torna a ser una de la trentena de monges que viu al monestir de Sant Benet de Montserrat. Hi és des de final d’agost. D’aquesta manera, ha tancat un període d’exclaustració de tres anys (2015-2018) que va aprofitar per involucrar-se fins al fons en política organitzada i muntar Procés Constituent. En aquells tres anys, la senyora Forcades, llicenciada en Medicina per la UB, i màster en Teologia per Harvard, va escriure el seu primer llibre en anglès, i el seu moviment va ser notícia al diari The Guardian i a la BBC. Paradoxalment, Procés Constituent no va acabar de quallar. VilaWeb ha anat fins al monestir per parlar amb Forcades i es troba una dona que en cap cas viu d’esquena al món. Al contrari: fa classes molts dissabtes, surt i participa en conferències quan cal i segueix, òbviament, l’actualitat. En aquesta entrevista, Forcades parla del seu pas per la política organitzada, recorda i valora els fets d’octubre de l’any passat, i fins i tot proposa un debat científic al Col·legi de Metges (‘el meu col·legi’) sobre l’MMS. —Veig que feu un curs sobre cos, desig i identitat. Què hi expliqueu? —La carta als Gàlates diu: ‘Ja no hi ha jueu ni grec, esclau ni lliure, home ni dona: tots sou un de sol en Jesucrist.’ Al curs analitzem què significa això. Parlem de la teoria queer, de la cultura trans, de la insuficiència de totes les etiquetes i de la necessitat que cada persona sigui valorada com a ‘peça única’. I de la importància del cos. —Per què en aquest monestir ha de venir un home a fer missa cada dia? —Si les dones volguéssim, s’acabarien els entrebancs de la dona a l’església. Podríem fer una vaga d’anar a missa, per exemple. Això ho dic perquè crec, tal com va concloure la Comissió Bíblica consultada pel papa Pau VI l’any 1976, que no hi ha cap impediment teològic per a ordenar les dones. De fet, actualment, hi ha un moviment de catòliques ordenades que ja té més de dues-centes membres. Han estat excomunicades, però van fent el seu camí i crec que, si tinguessin el suport majoritari de les dones catòliques, seria un moviment que no es podria aturar. Però no totes les dones ho veuen clar. Algunes germanes del monestir prefereixen que baixi un monjo de Montserrat a fer la missa que no pas que ho fem nosaltres mateixes. Per allò de la varietat. En qualsevol cas, si la majoria de les dones catòliques ho volguéssim, l’ordenació de les dones no es podria aturar. —Vist així, els catalans no som independents perquè no volem. —La majoria no ho volem o no en volem assumir els costos. —Perdó? —El repte que tenim davant ens el prenem a vida o mort o no? Sembla que no valgui la pena morir per canviar una línia de frontera. I per la justícia social? Doncs potser sí, perquè aquesta és una batalla a vida o mort. N’hi ha molta, de gent, que mor o malviu per culpa d’una distribució aberrant i injusta dels recursos. I això com s’arregla? A Catalunya n’hi ha uns quants que ens sembla que la construcció d’un nou país seria una oportunitat per a millorar la justícia social. No seria cap garantia de millora, però seria una oportunitat. L’oportunitat de repensar el pacte social i el funcionament de la nostra vida comuna. És clar que un sol país no pot arreglar el món, però pot fer un primer pas. —Si ho volem fer sense violència, us toca a les dones. Fa segles que heu de pensar solucions sense l’ús de la violència. —Ja veig per on aneu. Quan van mal dades, les dones han de salvar el món. Els homes feu malbé les coses i les dones posem ordre. I no ho podem fer millor? Jo crec que sí. Crec que ens és possible a homes i dones d’anar més enllà de certs rols i que només quan ho fem esdevenim lliures o autèntics. No crec que els rols de gènere siguin únicament culturals, però tampoc crec que siguin un punt d’arribada. Són un trampolí des del qual els uns i els altres estem quotidianament convidats a fer un salt vers l’originalitat pròpia. És allò de creure’ns que som ‘peces úniques’ que deia al principi. —Com ho faríeu, ara? —Voleu dir per desencallar el país? Doncs, com a govern, activaria un procés constituent en tota regla a tot el país. I això ho faria perquè crec que el país, com tots els països democràtics de la nostra òrbita, té en aquest moment uns grans consensos sobre qüestions de la màxima urgència que cal permetre que emergeixin. La més urgent té a veure amb el fet que grans corporacions econòmiques tinguin més poder avui que la majoria de governs elegits democràticament del món. Amazon, Google, Microsoft, Apple i Facebook són cinc empreses a les quals els països més rics avui envien ‘ambaixadors’, diplomàtics encarregats únicament de negociar-hi. Si aquesta és la situació, on queda la democràcia? Ja ho deia el 15-M: en diuen democràcia i no ho és. Quan això s’explica amb exemples concrets i es debat, la majoria de gent s’indigna i vol que ‘la sobirania real’ els sigui retornada. —En el debat obert sobre desobediència civil, com es posiciona Teresa Forcades? Què en pensa? —Que és l’única manera d’avançar. No crec en l’exercici de la violència, però sí en la resistència a la violència. Si cal, com deia abans, fins a donar la vida. —S’ha fet molta crítica als partits polítics. Però on era la societat civil l’octubre de l’any passat? Potser vam fallar més nosaltres que no pas ells. —Jo, el 28 d’octubre, vaig aterrar a Barcelona disposada a defensar la República acabada de proclamar. Vaig anar a la plaça Sant Jaume i allà hi havia turistes i barcelonins passejant, però no hi havia barricades. Ui. Potser hem punxat. La idea que els polítics fan la seva i la societat civil va a banda, no la comparteixo. El poder dels polítics i de les forces de seguretat que els deuen obediència és ben real, com veiem ara amb les darreres actuacions dels Mossos i com saben tots els ‘alternatius’ o heterodoxos de la història, siguin de la nacionalitat que siguin. Els de baix no pot ser que votem cada quatre anys i prou. Hem de poder saber què se’n fa, del poder que hem delegat. I aquell octubre, els governants no ens van explicar tota la veritat. Crec que després de l’1 i el 3 d’octubre vam tenir cartes guanyadores que no vam jugar. Perquè la gent hi era. Si els governants ens arriben a dir, mireu, la cosa va de debò, però no podem controlar tots els esdeveniments, no hi ha garanties, però, si ho fem, potser ens en sortirem. Si arriben a fer això, en n’hauríem pogut sortir, la gent hi era. Però la cosa no va anar així. Karl Marx, en el famós passatge que diu que la religió és l’opi del poble, explica que la religió posa flors damunt les cadenes. Per tapar-les. Suavitzar-les. Que no es vegin. I així adorm el poble. Marx volia fer caure les falses flors i que es veiessin les cadenes. Per quedar-nos amb cadenes a la vista? No. Per desfer-nos-en i per collir, ara sí, les flors autèntiques que creixen lliures. Les flors. Va haver-hi un moment que vam tenir les flors a l’abast. —Ara que fa un any que ha passat l’1-O, com el recordeu? —Vam anar a votar a Marganell, nosaltres. Les monges representem una part molt important del cens electoral de Marganell. I, de fet, quan hi ha eleccions municipals, els candidats vénen a fer campanya aquí dalt! Aquell dia vam baixar nosaltres. Som una trentena de monges. I recordo que va trucar l’alcalde de Fonollosa, que és ben a prop, explicant les brutals càrregues policials que acabaven de patir i que ens preparéssim, que aviat els tindríem al poble. Davant el risc, jo ràpidament em vaig posar a organitzar la resistència passiva contra tot policia que vingués, agafant-me de les mans amb les meves germanes, plantades allà al mig. I arriba l’abadessa i ens diu: potser que amaguem l’urna, no creieu? Ah, és clar. Potser era millor idea, sí. I aleshores ens vam posar a jugar a ping-pong. —Perdó? —La taula de ping-pong la vam col·locar estratègicament per dificultar l’accés al lloc per on havia de sortir l’urna en cas de perill. Això vaig fer el primer d’octubre. —Heu vist el president Puigdemont? —Vaig veure’l a Berlín, on vaig viure tot l’any passat. El vaig saludar el dia de la primera conferència de premsa amb el president Torra, i també a la sortida del concert que va fer el quartet Casals a la Filharmònica de Berlín. Vam parlar una estona. Em va dir: ‘Guanyarem perquè tenim raó.’ Jo li vaig dir que en sabia d’un que en tenia molta, de raó, i que no va acabar gaire bé. Em referia a Jesús de Natzaret. No sé si és qüestió de tenir raó i prou. —Heu visitat els presos? —Vaig demanar-ho. Però aleshores hi havia molta cua, em van dir. Era el moment que anar-hi implicava treure el lloc d’algú altre i vaig pensar que millor anar-hi més endavant. M’agradaria anar-hi. Amb Jordi Cuixart, Carme Forcadell i Raül Romeva hi he coincidit més. Amb Oriol Junqueras ens havíem vist en una reunió. —Què diu la Bíblia sobre els presos? —La Bíblia diu que hem d’alliberar els presos. Això diu l’evangeli de Lluc. I de la profunda relació entre cristianisme i presos, els catalans en som precursors. Tenim els mercedaris, aquí. L’orde dels mercedaris es funda a Barcelona al segle XIII per a donar servei als presos, als captius dels musulmans. Els mercedaris deien que ells s’oferien voluntaris per deixar-se agafar, i a canvi un captiu quedava lliure. S’oferien d’intercanvi. A veure, els mercedaris també deien que si es podia pagar rescat, es pagava. I ells s’encarregaven de fer la col·lecta i negociar amb els musulmans. Ja eren catalans, eh, els mercedaris! Però atenció, si no es podia pagar, ells s’oferien a deixar-se agafar per alliberar un captiu a canvi. Els mercedaris donen nom a la patrona de Barcelona, la Mercè. —Vau estar exclaustrada del 2015 al 2018. I vau provar de muntar un partit polític. No va sortir. Quina conclusió en traieu? —En el moment de màxima força del moviment Procés Constituent, després que s’hi apuntessin 47.000 persones i es creessin gairebé cent assemblees per tot el país, crec que no vaig veure la força que vam arribar a tenir. Era un potencial molt més gran que no vaig saber veure. L’altra és que tampoc no sabia el terreny que trepitjava, ni la gent que hi havia en el projecte. No és com la medicina o la teologia, en què tinc una llarga formació amb molts anys d’estudi. Vaig ser massa ingènua, fins i tot superficial, perquè una cosa tan grossa i potent com podia ser aquella, havia d’haver previst com manejar-la. Potser hauríem d’haver vist que podíem tenir molta obertura, molts ponts amb molta gent i ens vam focalitzar massa en un sector concret de la població. —En l‘extrema esquerra. Que va acabar dient: M‘agrada la Forcades, però és una monja. I no la puc votar. I us vau acabar traient el vel. —Però no per això. Me’l vaig treure perquè m’ho van demanar les meves germanes de comunitat. Volien evitar que les coses que feia a títol personal s’entengués que les feia en representació de l’església. —Potser va ser un error? No és igual una monja anticapitalista que una intel·lectual anticapitalista. La monja té més força. —La icona del vel és molt potent. Crec que a vegades, en segons quins grups, no es veu que la maquinària no pot substituir el factor humà. I el factor humà hi és. Les persones som peces úniques. És fonamental comptar amb el factor humà, personal i lliure, que no desapareix mai darrere el funcionament de grup. —No als personalismes! —Sí, això també va ser-hi. —Canviant de tema. A Josep Pàmies, el Departament de Salut li ha imposat una multa de 600.000 euros. Acusat de fer apologia de l‘MMS (clorit de sodi), un producte prohibit. —En Josep Pàmies és un pagès que conec de fa molt temps. I a qui he vist fa poc, assegut en aquesta mateixa taula, on li vaig demanar com podia ajudar-lo. A Pàmies el conec des del 2006, quan Marina Geli va enviar els Mossos d’Esquadra a cremar-li els camps d’estèvia. L’estèvia és un edulcorant natural que ajuda a regular la pressió arterial i el nivell del sucre a la sang. En Pàmies tenia plantació d’estèvia. Doncs, a cremar-li els camps o a requisar-li les plantes. I tot, perquè la Coca-Cola no tenia encara patentada l’estèvia. No sé quina és la situació exacta de l’estèvia en aquest moment, però sé que hi ha més problemes per a comercialitzar-la aquí que no pas a Alemanya. I la campanya en contra de l’homeopatia, per exemple, a Alemanya o a França seria impensable. —Però ara a Pàmies li demanen 600.000 euros per dir que amb l’MMS es pot curar l’autisme. Cura l’autisme? L’MMS és nociu? —L’MMS és clorit sòdic. No s’ha de confondre amb l’hipoclorit sòdic (que és el lleixiu) ni tampoc amb el clorur sòdic (que és la sal de taula). La Universitat d’Ohio va publicar l’any 1982 un estudi sobre la toxicitat en humans del diòxid de clor, els clorits i els clorats i l’OMS va publicar-ne un informe l’any 2007. En ambdós casos es va constatar que la toxicitat del clorit sòdic o del diòxid de clor és molt inferior a la de l’aspirina o el paracetamol. De fet, són tan poc tòxics que es va decidir de fer servir el clorit sòdic per potabilitzar l’aigua de les principals capitals del món. Als EUA s’ha completat fa poc un estudi mèdic de l’eficàcia del clorit sòdic en l’esclerosi lateral amiotròfica. En aquest estudi, el clorit sòdic no es donava per via oral, sinó que s’injectava a la vena en dosis que són de 200 a 2.000 vegades superiors a les que recomana en Josep Pàmies. Com pot ser que la Generalitat el persegueixi i sigui vilipendiat als mitjans de comunicació? Qui orquestra aquesta campanya? En funció de quins interessos? No ho hem de permetre. Aquesta campanya de desprestigi no té res a veure amb la salut pública. Demano des d’aquí al Col·legi de Metges de Barcelona, que és el meu Col·legi, que organitzi un debat sobre l’estat de la qüestió de la recerca científica pel que fa a l’aplicació en humans del clorit de sodi i m’ofereixo a participar-hi.

Summary: Teresa Forcades: ‘Crec en la resistència a la violència, si cal, fins a donar la vida’


Aquest matí la consellera de Sanitat. Alba Vergés, i el secretaria de Salut Pública, Josep Guix, han explicat en una roda de premsa l’origen del brot de Covid-19 a Igualada. Segons que ha explicat el secretari de Salut Pública, Joan Guix, el brot es va estendre el 28 de febrer en un dinar amb vuitanta assistents, on van participar membres d’una família en concret, i on hi havia molts professionals de l’Hospital d’Igualada. ‘Després es desenvolupa per dues vies. Una dins el centre i una altra d’exterior’, ha afegit. El Departament de Salut rectifica i desvincula ara els dos focus en l’origen del brot del coronavirus a Igualada Poques hores després la primera persona afectada per Covid-19, i la seva família, han emès un comunicat que han enviat al diari La Veu de l’Anoia negant que ella participés en aquest dinar ni que tingués cap diagnosi fet aleshores sobre el Covid-19. El diari la Veu de l’Anoia, per la seva banda, ha publicat que no és cert que el dinar fos de 80 persones, sinó de 53. Aquest són alguns dels extractes del comunicat: ‘Tenint coneixença que s’han donat diverses informacions que indiquen que l’origen del brot de coronavirus a Igualada està relacionat amb la meva persona, em veig amb l’obligació de demanar una rectificació de la informació incorrecta difosa per part de la Conselleria de Salut de la Generalitat de Catalunya als mitjans de comunicació (…) ‘Avui, 20 de març, en una roda de premsa el Secretari de Salut Pública, Joan Guix, de la Generalitat de Catalunya, ha afirmat que el brot d’Igualada havia tingut origen en un dinar el passat 28 de febrer on es van contagiar diversos professionals sanitaris. S’ha especulat que jo vaig assistir a aquell dinar, però aquesta afirmació és falsa doncs no vaig assistir al mateix (…) ‘Pel que fa a la meva actuació com a professional sanitària, en el primer moment que vaig tenir símptomes de malaltia vaig anar al CAP. Allà no van sospitar que pogués tenir COVID-19 ni se’m va fer cap prova en aquell moment ni se’m va diagnosticar de COVID-19. Em van donar la baixa i no vaig tornar a treballar fins que no vaig tenir l’alta mèdica’.

Summary: La infermera que va ser el primer cas de Covid-19 a Igualada afirma que ella no va assistir al dinar que va ocasionar el brot


No serà una legislatura fàcil per a Ximo Puig, perquè les topades entre el PSPV i Compromís comencen a sovintejar. La darrera ha estat pel port de València, que fa mesos que cueja. L’anunci fet dijous pel president de la Generalitat, sobre la renúncia de l’Autoritat Portuària de València (APV) a incloure en el projecte definitiu de l’ampliació del port el dragatge del canal d’accés a 22 metres de profunditat i la prolongació del dic de recer en 500 metres, ha tornat a indignar els socis de Compromís.Les dues qüestions recollides en l’avantprojecte del juliol del 2018 eren entre les més qüestionades, perquè incomplien les condicions de la declaració d’impacte ambiental (DIA) del 2007, atès que es considerava, especialment en el cas del dragatge, que podien contribuir a fer encara més mal a les platges del Saler i a posar en risc l’Albufera. Per al PSPV, l’eliminació del dragatge i de la prolongació del dic és prou per a no renovar la DIA del 2007, malgrat que l’ampliació nord implica un moll nou de 137 hectàrees i 2 quilòmetres lineals d’atracament que duplicarà la capacitat d’emmagatzematge i moviment de contenidors, amb les externalitats que això comporta pel que fa a l’augment d’emissions tant de trànsit marítim com terrestre. El portaveu socialista, Manolo Mata, ha aplaudit la ‘solució Puig’ perquè no sacrifica interessos que poden ser compatibles i garanteix que no hi hagi risc per al medi ambient. En canvi, la diputada de Compromís Pepi Robles ha insistit que la DIA del 2007 estava caducada i la normativa exigia de fer una altra declaració si volien que el projecte fos respectuós amb les platges. El tercer soci del govern, Unides Podem, manté una posició més equidistant. El Ferran Martínez entén que la proposta de Puig va en la direcció de no perjudicar el medi, però ha advertit que la seva formació no prendria una decisió definitiva fins que no veiés el conglomerat d’interessos empresarials i saber-ne exactament els costos i els beneficis, i després d’haver escoltat les organitzacions ecologistes i els veïns.

Summary: L’ampliació del port de València torna a dividir el Botànic


El ple del parlament ha fet un gest de sobirania i ha refusat de suspendre els sis diputats amenaçats per Pablo Llarena, però tot seguit, JxCat, ERC i els comuns han aprovat un mecanisme perquè Carles Puigdemont, Oriol Junqueras, Raül Romeva, Jordi Turull, Josep Rull i Jordi Sànchez –que no han participat en la votació– puguin ‘designar’ un diputat substitut del grup que exerceixi els seus drets, incloent-hi el de vot. Ciutadans i el PP han abandonat l’hemicicle per no participar en la votació. El PSC tampoc no ha votat, tot i que els seus diputats s’han mantingut als escons. Tots tres grups consideren que no s’havia de sotmetre al criteri de la cambra el compliment d’una resolució judicial. La CUP hi ha votat en contra perquè creu que és un ‘recurs per a acomodar-se’ a la interlocutòria del Tribunal Suprem. És a dir, que comporta l’aplicació de l’article 384 bis de la llei d’enjudiciament criminal que just abans la cambra s’ha negat a aplicar. ‘No acceptarem que el jutge deixi sense efecte allò que el poble va votar’, ha advertit el diputat de la CUP Vidal Aragonés. La discrepància és important perquè arriba en un context d’allunyament dels anticapitalistes i els dos socis de govern en una qüestió especialment sensible per a l’independentisme, just després d’haver demanat, la CUP, la dimissió del conseller de l’Interior, Miquel Buch, per les càrregues dels Mossos d’Esquadra contra manifestants independentistes, i just abans del debat de política general que comença aquesta tarda. JxCat i ERC han defensat el seu acord perquè implica negar les ingerències de Llarena en l’autonomia del parlament. ‘Debatem sobre el moll de l’os de la democràcia, sobre la separació de poders’, ha argumentat Marta Madrenas, de JxCat. Gerard Gómez del Moral ha subratllat que els sis diputats ‘ni són violents, ni de bandes armades, ni d’organitzacions terroristes’, com requereix l’article 384 bis per aplicar la suspensió dels drets dels diputats processats. Com es preveia, els dos socis de govern i la CUP han votat en contra que el parlament suspengués els sis diputats encausats. Els comuns també s’hi han oposat. Com que la suspensió requeria majoria absoluta, d’acord amb el reglament de la cambra, no ha tirat endavant. Sí que ha prosperat el segon punt que es votava, el de la designació d’un substitut. La decisió dels lletrats del parlament que aquest punt s’aprovés per majoria simple, i no absoluta, ha permès que tirés endavant tot i l’oposició de la CUP. La diputada dels comuns Marta Ribas ha justificat el suport del seu grup per la necessitat de desblocar la cambra, que no feia cap ple des del juliol. Les discrepàncies entre JxCat i ERC per la manera de fer front a l’ordre judicial de les suspensions havien congelat la situació dels diputats amenaçats per Llarena fins que van acordar que el ple es pronunciés sobre el text que s’ha debatut avui. Per Ribas, cal que hi hagi plens on l’oposició pugui exercir la seva funció parlamentària de control del govern. En canvi, per la CUP significa ‘acceptar la intervenció repressiva de l’estat’. Ciutadans ha insistit que presentaria una querella contra la mesa del parlament i de la comissió de l’estatut dels diputats. Inés Arrimadas ha acusat el president de la Generalitat, Quim Torra, de promoure un atac al parlament des de fora, per haver avalat les mobilitzacions dels CDR, i des de dins, per haver permès que es votés una ordre del Suprem. Alicia Romero, del PSC, ha titllat d’intolerable la votació i ha al·legat que els sis diputats, en realitat, ja estaven suspesos perquè des del juliol que ‘no cobren el sou ni emeten el vot.’ El PP, a més, ha demanat la dimissió de Torra.

Summary: El parlament refusa de suspendre els diputats però esquiva l’enfrontament amb Llarena


La batllessa de Barcelona, Ada Colau, ha tornat a rebutjar una Declaració Unilateral d’Independència (DUI), però tampoc l’aplicació de l’article 155 de la Constitució, que suposa la intervenció de l’autonomia per part de l’Estat. Colau ha reclamat més diàleg i mediació per acordar un referèndum. ‘M’he despertat trista. Però no resignada. Ni DUI ni 155. Necessitem més diàleg i ponts que mai. Mediació i referèndum acordat’, ha apuntat des del seu compte personal de Twitter. M'he despertat trista. Però no resignada.Ni DUI ni 155.Necessitem més diàleg i ponts que mai. Mediació i referèndum acordat — Ada Colau (@AdaColau) October 4, 2017 Hores abans ja havia fet servir el mateix canal per carregar contra el missatge del rei de dimarts. Al seu parer, va ser ‘irresponsable i indigne d’un cap d’estat’.

Summary: ‘Ni DUI ni 155’: Colau demana diàleg per a desencallar la situació


Almenys tres persones han mort i diverses més han resultat ferides com a conseqüència de l’explosió d’un cotxe bomba col·locat per milicians del Partit dels Treballadors del Kurdistan (PKK) a la província de Diyarbakir, al sud-est de Turquia, segons ha informat el diari ‘Daily Sabah’. Dos dels morts són agents de la policia i la tercera víctima mortal és un civil. L’explosió ha tingut lloc aquest dilluns a les 13.00 hores i tenia com a objectiu la Direcció de l’Estació de Control de Trànsit Regional a l’autopista de Bismil, a Diyarbakir. Diverses ambulàncies s’han desplaçat fins al lloc per atendre les persones ferides. El sud-est de Turquia, amb majoria de població kurda, ha patit diversos atacs i enfrontaments des que va acabar l’alto el foc acordat pel Govern de Turquia amb el Partit dels Treballadors del Kurdistan (PKK).

Summary: Almenys tres morts per l’explosió d’un cotxe bomba al Kurdistan turc


Apple llançarà, el setembre, un programa de recompenses per als individus o institucions que detectin errors en el seu sistema de seguretat, segons ha informat Ivan Krstic, expert en seguretat que treballa per a Apple, en la conferència anual ‘Black Hat USA’, a Las Vegas (Estats Units). Per dur a terme el projecte, Apple ja s’ha associat a una dotzena d’investigadors i organitzacions de seguretat per trobar els errors al seu sistema. A més, el programa no és obert al públic, és a dir, només es podrà accedir sota invitació prèvia de l’empresa. Tot i això, des de la companyia informen que ‘no és un projecte exclusiu’, si no que pretenen ‘obrir-lo com més persones i organitzacions amb el temps’. Alhora, afegeixen que ‘el fet de no estar associat a una organització convidada pot ser una vulnerabilitat, però que la retroalimentació serà benvinguda i que podran ser convidats a unir-se al procés formal’. En relació amb les recompenses i amb l’objectiu de millorar la seguretat, la companyia, amb seu en Cupertino, atorgarà una sèrie de bonificacions que dependrà de la fallada que detectin, per exemple, es retribuirà amb fins a 200.000 dòlars –179.400 euros– en detectar components de l’arrencada segura del ‘firmware’ o 100.000 dòlars –89.681 euros– per l’extracció d’informació confidencial protegida.

Summary: Apple pagarà els ‘pirates informàtics’ que descobreixin errors en seguretat


Una iniciativa ciutadana europea cerca un milió de signatures abans del 2 d’abril per a demanar a la Unió Europea (UE) que protegeixi les llengües minoritàries. Es diu Minority SafePack, els seus impulsors esperen arribar a les 800.000 signatures aviat i necessita aconseguir-ne en set estats diferents. A l’estat espanyol se’n necessiten 40.500, de les quals ja se n’han aconseguit més de 32.000. L’objectiu de la iniciativa, impulsada per la Unió Federal de Nacionalitats Europees (FUEN), és que la UE desenvolupi el seu compromís de protecció i promoció de les minories lingüístiques. Demanen que es reforci la diversitat cultural i lingüística i que s’implantin polítiques en diferents àmbits, com ara l’educació, la cultura, la igualtat, la política regional, la participació i els continguts audiovisuals i mediàtics. El president de la FUEN, Loránt Vincze, ha explicat que són optimistes i que aviat esperen d’aconseguir totes les signatures. En declaracions a VilaWeb, ha comentat que Romania, Hongria i Eslovàquia ja han arribat al llindar necessari, i que països com Dinamarca, Eslovènia, Bulgària i Croàcia hi són a prop. Romania i Eslovàquia, a més de Grècia, han estat els països més bel·ligerants amb aquesta iniciativa. A l’estat espanyol en resten unes vuit mil: ‘Estic segur que les fortes comunitats catalanes i basques aconseguiran posar l’estat espanyol entre els més exitosos en la recollida de signatures’, ha afirmat. Vincze es mostra optimista, però reconeix que els està costant més del que es pensaven. Sobre la importància de protegir les llengües minoritàries, ha explicat: ‘Cada signatura és una prova de l’existència d’una comunitat, de la seva força, una demostració de les comunitats lingüístiques d’agafar les coses amb les seves mans i reclamar el reconeixement i la protecció de la UE’. En aquest sentit, denuncia que la UE no fa prou per a protegir i fomentar les llengües minoritàries: ‘Dels noranta idiomes tradicionals que es parlen a Europa, només vint-i-quatre estan protegits’. També critica que només es promocionin les cultures dominants i les llengües oficials. ‘Europa no pot romandre indiferent a les demandes de les minories autòctones, no pot disminuir el paper i la importància de protegir les llengües i cultures regionals i minoritàries’, ha afegit. En mans de la Comissió Europea En el cas que la iniciativa prosperi, la Comissió Europea haurà de decidir si l’accepta o si la rebutja. En ambdós casos, haurà de justificar la seva decisió. Vincze creu que la Comissió es veuria obligada a prendre mesures: ‘Creiem que la Comissió Europea ha de demostrar que la seva eina, la iniciativa ciutadana europea, no és inútil. Crec que ara hi ha una pressió sobre la Comissió per demostrar als ciutadans d’Europa que la seva veu s’escolta a les oficines de les institucions europees, i que la seva opinió és important’. Vincze ha destacat que hi ha cinquanta milions de ciutadans europeus que pertanyen a minories lingüístiques i que es facin respectar els seus drets. En aquest sentit, ha defensat que cal desenvolupar un marc jurídic europeu que garanteixi els drets d’aquests ciutadans a llarg termini. La FUEN ha fet onze demandes, com ara que es garanteixin els programes de finançament de les comunitats lingüístiques més petites, que s’inclogui la protecció de les minories nacionals als objectius dels ajuts regionals, la creació d’un centre sobre la diversitat lingüística i la promoció d’una major igualtat per a comunitats lingüístiques sense estat, entre altres mesures. El president Carles Puigdemont va afegir-se dilluns a la iniciativa. Ja he signat la Iniciativa Ciutadana Europea #MinoritySafepack (@MSPI_EU) per a una millor protecció de la diversitat lingüística i cultural per part de la Unió Europea i els Estats Membres. Signeu i passeu-ho si us plau! https://t.co/88BSbxh4xG — Carles Puigdemont 🎗 (@KRLS) March 5, 2018

Summary: Una iniciativa europea cerca un milió de signatures per a forçar la UE a protegir les llengües minoritàries


L’advocat d’Oriol Junqueras i Raül Romeva, Andreu Van den Eynde, ha instat els magistrats del judici de l’1-O al Tribunal Suprem a fer ‘la millor sentència’ possible i a prendre-se-la com una ‘oportunitat’ per a ‘tornar la pilota a la política’ i que es ‘resolgui el conflicte’. Van den Eynde ha apel·lat directament als magistrats per instar-los a decidir quin model d’estat volien en relació amb la desobediència ciutadana. ‘La democràcia no és només el dret de votar, la democràcia és fer coses’, ha dit, i ha opinat que els magistrats haurien de posar el ‘nivell al termòmetre’ de la restricció de llibertats. En resum, el seu raonament jurídic és que el tribunal ha de decidir si això que s’ha jutjat és una desobediència (‘es confon la desobediència amb la rebel·lió’, ha dit bo i rebatent els fiscals), de manera que s’aplicaria el dret penal de l’enemic, el dret penal aplicat contra la dissidència política, o bé decideix que cal protegir els drets fonamentals que es van exercir tant el 20-S com l’1-O. Al final del seu informe, ha dit que ‘la política no desapareixerà’ perquè la gent, ‘quan no hi ha negociació, ni política, no deixa de protestar’ i ‘s’indigna’, en referència a la ‘desafecció evolucionada’ que ja va advertir el 2010 José Montilla, aleshores president de la Generalitat. ‘Tenim la mà oberta per solucionar aquest conflicte’, i ha instat el tribunal a fer una sentència que el resolgui, cosa que creu que és un dels valors més honestos de la justícia. També ha lamentat que la fiscalia espanyola no parlés, en el seu informe, de la vulneració dels drets fonamentals A més, creu que cal aplicar ‘contrapesos’ i discriminació positiva a una sèrie de drets que, segons ell, s’han vulnerat ‘de manera flagrant’ durant el procés judicial. Un dels principals, ha dit, ha estat el de la presumpció d’innocència, i ha recordat que abans del judici ja s’havia parlat de la data de la sentència, de la pena, de la presó on es compliria la condemna i en quines condicions es faria. Vegeu ací les darreres paraules d’Andreu Van den Eynde:

Summary: Van den Eynde demana al tribunal que decideixi entre la desobediència i la defensa dels drets fonamentals


Jordi Cuixart ja ha sortit de la presó dels Lledoners després de 822 dies. El president d’Òmnium fa ús del seu primer permís penitenciari perquè ha complert el primer quart de la condemna de nou anys, dictada pel Tribunal Suprem espanyol el 14 d’octubre passat. Durant aquest permís de quaranta-vuit hores, Jordi Cuixart no tindrà agenda pública, segons que informa Òmnium. Quant a Jordi Sànchez, que també té el permís aprovat, no sortirà avui, però en farà ús ben aviat. El servei de classificació va resoldre ahir favorablement la proposta de dos dies de permís formulada per la junta de tractament de la presó dels Lledoners per a tots dos.

Summary: Cuixart surt de la presó dels Lledoners amb el primer permís penitenciari


‘Saps què passa aquí, a Dinamarca? Que la gent compleix les normes. No les vulnera ningú. I el Tribunal Constitucional no és gens polititzat. I allò que diu s’accepta. I punt. Per això quan veuen que els catalans incompleixen la llei i no fan cas del Tribunal Constitucional, els danesos no hi fan bona cara, no. No ho veuen clar. Tot just ara comencen a entendre que el seu Tribunal Constitucional i el nostre no tenen res a veure. I que la seva democràcia i la nostra, tampoc.’ Són paraules d’un estudiant català que fa anys que està a Dinamarca, casat amb una danesa, i que ha assistit al debat entre Carles Puigdemont i professors del Departament de Ciències Polítiques de la Universitat de Copenhaguen. I que en surt prou content, de com ha anat. Aquestes paraules lliguen perfectament amb les que els estudiants danesos han explicat al cronista. Els danesos troben horrorós que hi hagi polítics catalans empresonats, però no acaben d’estar prou convençuts del moviment independentista. Aquest és l’ambient, doncs, que s’ha trobat el mediàtic president català: simpatia barrejada amb escepticisme, una sala plena –no, pleníssima– i molta premsa. Premsa que alguns estudiants han fet callar si s’atrevia a fer connexions en directe des de la sala. Puigdemont, en la intervenció inicial, ha mirat de ficar-se alguns estudiants a la butxaca. I, tot i gastar un anglès que no arriba a la fluïdesa que té en francès, ha aconseguit l’objectiu en alguns moments. Per exemple, quan els ha explicat que Catalunya voldria ser la Dinamarca del sud perquè els catalans se senten els més nòrdics del sud, de la mateixa manera que els danesos se senten els més mediterranis del nord. També se l’escoltaven quan deia, just arribat de Brussel.les, que estava ‘agraït de viure en una Europa del segle XXI. I estic encara més agraït de poder viure en una Europa on la llibertat de moviment és tan important com la llibertat d’expressió’. I quan ha atacat amb contundència la violència i la repressió de la banda espanyola, Puigdemont notava empatia. Però no sempre ha estat així. L’acte, de dues hores de durada, ha viscut els moments més intensos amb l’intercanvi de preguntes entre la professora de ciències polítiques Marlene Wind i el president català. ‘Ja ens havien avisat que Wind era molt unionista’, diuen alguns dels catalans coneixedors de les entranyes de l’acte. De fet, per a alguns catalans assistents a la sala, les preguntes de Wind han arribat a ser ofensives. Però el resultat final ha estat agradable per als oients, que han vist un debat viu –si es vol, dur– entre dues concepcions. Un debat que la professora ha començat així: ‘Porteu bolígraf, president?, perquè haureu d’apuntar les meves preguntes.’ I a partir d’aquí, Wind ha queixalat: ‘La democràcia només són referèndums, o també respectar la llei i les constitucions? Al referèndum, només va votar el 43%. Això no té impacte en la legitimitat del vot? No diríeu que els unionistes no són prou escoltats? Amb una majoria tan estreta a favor de la independència, n’hi ha prou? Senyor Puigdemont, no heu polaritzat molt la societat? Quina pressa hi ha per a arribar a la independència? Que us voleu treure els pobres del damunt? La vostra opció és la balcanització d’Espanya? Sé que provoco, però per això sóc ací. El castellà s’ensenya a les escoles? Voleu tenir dos-cents estats tots nets ètnicament, a Europa?’ Puigdemont no s’hi ha abraonat, no ha cridat i ha arrencat les rialles de l’audiència amb la primera resposta. ‘Senyora Wind, només de començar heu dit que sou experta en la UE i no en afers interns espanyols. He de donar-vos la raó.’ I durant uns llargs minuts ha hagut de desmuntar les preguntes provocatives de la professora. Però si les de Wind han estat incisives, les de Puigdemont també. I ell les ha adreçades no únicament a l’audiència: ‘Per què la UE tracta diferentment els països grans i els petits? Per què hi ha aquesta doble moral? I com és que tracten Polònia i Espanya de maneres tan diferents? Perquè Rajoy és del PP europeu? Per això? Voleu dir que la família política és més important que respectar els drets fonamentals? Què passarà a Europa si no es defensen els seus drets? Després d’això que ha passat a Catalunya, quina autoritat moral li queda, a Europa? Després de veure com els rivals són empresonats, què queda?’ Per completar el quadre, només falten les preguntes del cronista. Perquè, a veure: quin és l’objectiu de l’acte d’avui, exactament? Per què viatjar a Dinamarca? Ara un acte acadèmic? O ens trobem amb un teatre que amaga política i només política? Es vol demostrar que la justícia espanyola no passa el test europeu? Ara Puigdemont viatjarà per tot el continent? O hi havia unes altres necessitats? Quines? Un periodista, sabent quin peu calça la fiscalia espanyola, que envia gent a la presó, ha de voler explicar-ho tot? O val més que es limiti a explicar l’acte acadèmic, i avall va? I, en el fons, voleu dir que no n’hi ha una i prou de pregunta? Com és que tenim el president a l’exili i els consellers a la presó? En quin món vivim?

Summary: ‘Quina autoritat moral li queda, a Europa?’


El Butlletí Oficial de l’Estat (BOE) ha publicat aquest dissabte el patrimoni de 1.500 càrrecs polítics del PP i el PSOE nomenats des de l’1 de juliol del 2014. El president del govern espanyol, Pedro Sánchez, declara un patrimoni total de 342.990 euros –entre els quals 180.794 euros en béns immobles- i un passiu (crèdits, préstecs i deutes) per un import de 192.026 euros. Amb més detall, Sánchez diu tenir 21.434 euros en dipòsits en comptes corrents i altres productes financers; 5.667 euros en accions i participacions; i 135.093 euros en “altres béns i drets de contingut econòmic”. El seu antecessor en el càrrec, Mariano Rajoy, declara més de 1,3 MEUR –amb uns 590.000 euros en béns immobles-, a banda d’uns 270.000 euros en assegurances de vida. Rajoy assegura no tenir cap deute. Entre els ministres de l’actual gabinet destaca el titular d’Exteriors, Josep Borrell, que és el més ric declarant un patrimoni de 2,77 MEUR, dels quals 983.400 euros corresponen a béns immobles. Borrell disposa també de 923.274 euros en dipòsits en comptes corrents o d’estalvi, comptes financers i altres imposicions; 589.248 euros en accions i participacions en capital social o fons propis d’entitats jurídiques negociades; 273.967 euros en altres béns i drets de contingut econòmic; 4.600 euros en assegurances de vida i un deute de 60.969 euros. La segona ministra amb més patrimoni del govern espanyol és la titular d’Educació i portaveu, Isabel Celáa, amb 1,6 milions i un passiu de 152.846 euros. I el tercer en la llista és el ministre de Ciència, Innovació i Universitats, Pedro Duque, amb 1,5 milions. Al centre de la polèmica per la compra ‘irregular’ d’una casa a Xàbia el 2005 a través d’una societat patrimonial, Duque declara només 37.628 euros en béns immobles; 227.319 euros en dipòsits en compte corrent o d’estalvi, comptes financers i altres imposicions, i 661.519 euros en accions i participacions en capital social o en el fons patrimonial d’I.I.C negociades. El ministre de Ciència, Innovació i Universitats també declara 525.000 euros en accions i participacions en capital social o en fons propis d’entitats jurídiques negociades i 69.000 en altres béns i drets de contingut econòmic. Aquest apartat del BOE –de 715 pàgines- surt a la llum l’endemà de ser aprovat pel Consell de Ministres mitjançant un Reial Decret que desenvolupa la Llei d’Alts Càrrecs del 2015. En total s’han publicat 1.500 registres referits a 1.062 alts càrrecs, dels quals 38 són o han estat ministres, 74 secretaris d’Estat i 18 càrrecs assimilats, a banda de subsecretaris, directors generals, presidents d’empreses públiques, membres d’organismes reguladors i ambaixadors, entre d’altres.

Summary: El BOE publica el patrimoni de 1.500 càrrecs polítics: Pedro Sánchez declara béns per valor de 342.990 euros


D’ençà de la detenció dels dirigents independentistes, grups unionistes s’han organitzat per malmetre i arrencar els llaços grocs i símbols en favor de l’alliberament dels presos polítics. Entre aquests grups, n’hi ha que es destaquen per l’agressivitat i la violència, amb algunes accions que han acabat tenint ressò als mitjans de comunicació. El 14 d’abril passat van fer un sopar a Mataró els principals dirigents d’aquestes organitzacions i es va confirmar així un triangle de la ultradreta espanyolista amb els vèrtexs al Camp de Tarragona, al Maresme i al Bages, passant per Barcelona. Entre els assistents hi havia el dirigent de Plataforma per Catalunya, Jordi de la Fuente; el president de Plataforma per Tabarnia, Miguel Martínez; el cap dels Segadors del Maresme, José Casado; i el portaveu de Reus es Español y Catalán, Peke LG. Els ultres del Maresme Els Segadors del Maresme es dediquen, tal com exposen al seu compte de Twitter, a ‘netejar’ els carrers de Catalunya de llaços grocs i signes favorables a la independència i a l’alliberament dels presos polítics. El portaveu, José Casado, explica que és l’únic membre del grup que parla a cara descoberta i que la resta d’integrants no ho fan ‘per no rebre amenaces a títol personal.’ Fins ara s’han atribuït atacs com el de Canet de Mar, del 21 de maig, quan van treure les creus grogues de la platja i van ferir amb un tall a la cara un home de vuitanta-dos anys, o l’acció al turó del Far de Calella, on van despenjar l’estelada que hi ha habitualment. Aquesta és la seva democracia, violents i intolerants. Agressió feixista a Canet de Mar. Uns 30 encaputxats i 3 persones ferides. Contra el feixisme ni un pas enrere!!#alertaultra #CDRenXarxa #CDRCanet #CDRMaresme pic.twitter.com/0tUej9BX7b — CDR Canet de Mar (@CDRCanet) May 21, 2018 En Joan té 82 anys. Avui, ha estat agredit per un grup de 20 feixistes a Canet de Mar. Han estat identificats i, sorpresa, la majoria són militants de @CiutadansCs. Alguna cosa a dir, @InesArrimadas? pic.twitter.com/6bzPQSlput — Clara 🎗 (@littlenayade) May 21, 2018 Però al Maresme hi havia hagut més atacs, abans. Per exemple, el 23 de març proppassat un individu va provar d’envestir amb un cotxe un grup de manifestants que protestaven contra l’empresonament dels membres del govern. Intent d'atropellament a manifestants que tallaven la nacional a #Mataró Després el conductor ha baixat del vehicle i ha agredit físicament a la gent. La policia local l'ha identificat. pic.twitter.com/6QyIiwLTzW — Daniel Ferrer © (@DanielFphoto) March 23, 2018 Un mes abans, un grup d’encaputxats arrencava de matinada pancartes a favor de la llibertat dels presos polítics a Arenys de Mar. Els veïns del municipi els van plantar cara, i van alertar-ne la policia, a més d’enregistrar els sis individus que, equipats amb mànecs amb tallants, despenjaven el material. I un altre exemple, que fou amplificat a les xarxes: un espanyolista va agredir un home a Pineda de Mar, quan l’enregistrava mentre arrencava llaços grocs nuats aquell matí en una marxa a favor de l’alliberament dels presos polítics. Avui, agressió a Pineda de Mar. Aquest home utilitza els arguments de l'amenaça i l'insult per explicar a mon pare q això és espanya. #alertaultra @jordiborras @DretsCat pic.twitter.com/V5oWgaEFFw — Pau Cases 🎗 (@CasesPau) February 18, 2018 La furgoneta del 155 Al Maresme també s’ha destacat aquests últims mesos l’anomenada ‘furgoneta de 155’, plena de banderes espanyoles, objectes de simbologia falangista i fotografies i dibuixos en què els presos polítics eren ridiculitzats. El propietari del vehicle, Santiago Pulido Vivan, ha causat aldarulls, però es continua passejant amb total impunitat. En una entrevista a Intereconomía explicava que aquestes accions enutjarien i farien mal als independentistes i que aquesta era la seva manera de lluitar contra ells. Al final de l’entrevista arribava a demanar explícitament al jutge Pablo Llarena: ‘Si us plau, faci urgentment el que tingui a l’abast amb els dirigents independentistes: tanqui’ls, inhabiliti’ls o faci el que calgui.’ Si veieu aquesta mena d'andròmina mòbil, que sapigueu, que són qui és dedica a treure llaços, domassos. Vistos per #Caldes Porten estris, eines i sprays . #AlertaUltra #feixismespanyol #Maresme @diarimaresme @caldesdestrac @santvicençdemontalt pic.twitter.com/btE4lRRmeY — Joan Vilà🎗🌻⛓⚠🆓 (@JoanVilaa) March 12, 2018 Vaja vaja amb el senyor del camió del 155… @ANC_Mossos @DretsCat @ACDretsCivils això és un intent d'agressió en tota regla.#prouimpunitat #PROUREPRESSIÓ @gerardsese @elnacionalcat @diariARA @tv3cat @estapassanttv3 @totesmoutv3 @8tvcat pic.twitter.com/mLO7Bu5f41 — ||*||(Baphomed75)😈CDR🎗 (@baphomed75) March 16, 2018 La ultradreta al Camp de Tarragona El Camp de Tarragona és un altre lloc on els ultres han actuat d’una manera més organitzada i sistemàtica, sobretot mitjançant les xarxes socials. En formen part, per exemple, el grup Reus Español y Catalán (REC), coordinat per un grup de Facebook i encapçalat per Peke LG, de qui no se sap el nom real; i el grup Resistencia Alta Tabarnia, que es coordina per Twitter. Aquests grups tenen una relació directa amb Ciutadans: alguns són simpatitzants o militants del partit, com és el cas de Peke LG; també en forma part Jesús Molina, militant i apoderat de Ciutadans; i Pepa Labrador, regidora i portaveu adjunta del grup municipal de Ciutadans a l’Ajuntament de Reus, tal com revela Reus Antifeixista a Twitter. Una altra mostra de la vinculació dels ultres amb Cs són les imatges de l’ex-candidata d’aquest partit al senat espanyol, Eva Sagardoy, arrencant cartells del CDR Tarragona. Sagardoy, a més, anava acompanyada d’un individu que duia tatuat el símbol del grup neonazi Hammerskin, il·legalitzat a l’estat espanyol l’any 2009. Que se m,ha tallat el començament! pic.twitter.com/4S9XPeWlq1 — Nina de Chartreuse (@NinaIvori) April 22, 2018 I per rematar, en el vídeo de la celebració dels resultats de Ciutadans a la demarcació de Tarragona a les eleccions del passat 21 de desembre, podeu veure en lloc destacat a diversos membres de REC entre els militants del partit que assisteixen a l'acte: https://t.co/pS5qKbW2CY — Reus antifeixista (@Reusantifa) July 4, 2018 Al Camp de Tarragona hi ha hagut més accions dels ultres. A Tarragona hi va haver el 18 de juny una agressió contra dues dones que lligaven llaços grocs a la plaça d’Anselm Clavé. L’agressor cridava: ‘Això s’acabarà tallant-vos el coll.’ Una de les dues dones ho explicava així: ‘Ha vingut cridant com un boig, dient que ho arrencaria tot a la nit i ha agafat la meva companya pel braç i li ha arrencat els plàstics amb què fèiem els llaços.’ Una de les companyes agredides dóna la cara i explica com li han dit "esto se va acabar cortándoles el cuello" i descriu l'agressió #NiUnPasEnrere @CDRCatOficial @TarragonaCdr @cdrtgnpb @CdR_PA_TGN @esquerratgn @CUPTarragona @PDECatTarragona pic.twitter.com/MIPjQd7Mdq — CDR Tarragona Eixample (@CDRtgneixample) June 18, 2018 El 26 de març hi va haver una agressió física i verbal a Cambrils a una persona que duia un llaç groc. El dia abans a Tarragona hi havia hagut un intent d’atropellament als manifestants que demanaven l’alliberament dels presos polítics. #alertafeixista acabo de ser insultat i pegat a #cambrils per dur un llaç groc — Raül Òc ★✘ (@Rauldelpla) March 26, 2018 I el 27 d’abril un grup d’unionistes va agredir alguns dels assistents al concert per la llibertat dels presos polítics a Reus. Avui al concert per la llibertat dels presos polítics a Reus, companys de l’organització i del públic hem estat agredits per un grup d’uns 5 unionistes. Però tranquils que ni la fiscalia, ni els jutges, ni @CiudadanosCs ni @PPopular hi veuran odi o violència! (fil) #AlertaUltra — Nil Lamana Sambró🎗 (@Nil_lamana) May 27, 2018 A més d’aquests atacs, nombroses vegades els veïns del voltant de Cambrils s’han llevat amb pintades feixistes a les façanes, tal com alerta el compte de Twitter del CDR de Cambrils. Hola @PoliciaCambrils @mossos @ajcambrils ! Un grup de feixistes han atacat i assenyalat la casa d'uns veïns de Vilafortuny, han arrencat uns llaços grocs de la tanca de casa i han fet pintades a la porta. El feixisme avança si no se'l combat! #AlertaUltra @jordiborras  pic.twitter.com/vH5hzrLTai — CDR Cambrils #ElPoderDelPoble (@cdr_cambrils) April 25, 2018 La ultradreta del Bages El Bages és un dels indrets on l’acció dels ultres espanyolistes ha estat més agressiva. A VilaWeb ho explicàvem en aquest reportatge. Darrerament, aquests grups s’han especialitzat a actuar de nit per les viles de la comarca per a malmetre simbologia independentista i han acabat fent agressions. L’últim atac fou ara fa una setmana, quan un manifestant que preparava l’arribada dels presos polítics a la presó dels Lledoners va ser ferit. L’agressor, segons totes les informacions, fou Tony Noguera, membre dels autoanomenats Grups de Defensa i Resistència del Bages. Momento en el que tres fascistas españoles que arrancaban lazos amarillos han agredido brutalmente a un catalán en Lledoners -trasladado en ambulancia a un hptal. de Manresa. És necessari autodefensar-nos i fer el que calgui per protegir-nos. PROU.#LlibertatPresosPolítics pic.twitter.com/iz4cIl3Jmm — Sergi Pinkman 🎗 (@sergipinkman) July 3, 2018 La major part d’accions de la ultradreta organitzades al Bages són coordinades per Democracia y Unidad Española (DUE), una entitat nascuda a Sant Fruitós de Bages que diu que vol ‘combatre el nacionalisme i el secessionisme impositiu d’una minoria’. Al capdavant hi ha Jaume Vizern, que s’ha deixat veure sovint als mitjans de comunicació. També actua al Bages Raúl Macià, condemnat per robatori i tràfic de drogues, de qui els companys deien fins fa ben poc que era un pres polític empresonat. Mentre tenia permís pel tercer grau, Macià va participar en atacs contra la independència al Bages, cosa que el va fer reingressar a la presó. A les comarques de la Catalunya Central hi ha hagut més atacs. El 16 de juny una vintena d’individus d’extrema dreta espanyolista van irrompre a Santa Maria d’Oló (Moianès) per arrencar llaços grocs i cartells que l’ANC havia penjat al carrer. Dues persones hi van resultar ferides. El 7 d’abril un grup d’ultres espanyolistes va atacar gent que penjava llaços grocs a Artés amb motiu de la fira que s’hi feia el cap de setmana següent. Entre els agressors, s’hi van poder identificar membres d’un grup de motoristes del poble, els Rebels, coneguts per la seva vinculació amb la ultradreta. Hi hagué ferits, que van haver d’acudir al centre d’atenció primària del poble. 🔴 #AlertaUltraAhir a la nit a Artés un grup d’ultres va agredir a una colla que posaven llaços grocs per la fira del poble @jordiborras @MNAnoticies #Bages pic.twitter.com/evakMsCdcV — Ton Pagès (@tonpagescatala) April 7, 2018 La ultradreta a Barcelona Un altre dels focus principals de la ultradreta és a Barcelona, sobretot a la part alta de la ciutat. Les manifestacions a la plaça d’Artós de Sarrià i l’atac a l’Ateneu de Sarrià el mes de març en són mostres evidents. El fotoperiodista Jordi Borràs explica a VilaWeb: ‘Són gent d’un estatus social elevat, però igual o més violents que la resta. Són activistes que potser se situen en l’extrema dreta o no, cosa que és preocupant, perquè significa que gent partidària d’un espanyolisme més transversal, afí a partits com ara Cs, PP, PSC o, fins i tot, afiliats a CCOO, conviu amb militants d’extrema dreta que recorren d’una manera natural a la violència.’ Després dels diversos atacs feixistes que ha patit l'@APSarria, aquesta matinada han tornat a entrar i han calat foc. L'Ateneu està irrecuperable.#OfeguemElFeixisme #AlertaUltra pic.twitter.com/9it6XKUBLw — 💡Arran Sarrià #LaFoscor 💡 (@arran_sarria) March 29, 2018 Atacs aïllats Tot i que la gran majoria d’atacs s’han concentrat en els punts que hem esmentat, també s’han presenciat atacs en alguns indrets de la resta de Catalunya. Un dels més conflictius ha estat l’exterior de l’edifici Santa Caterina a Girona, on l’ANC ha instal·lat els ‘tòtems de la dignitat’, en homenatge als presos i exiliats. Del mes d’abril ençà, els tòtems han rebut atacs reiterats i alguns atacants ja han estat identificats. S’hi destaca Esmeralda Úbeda, cap de llista de Ciutadans al senat espanyol per Girona el 2008. Lleida també ha estat escenari d’atacs feixistes. Al mes de juny, un home de seixanta-cinc anys que portava un llaç groc, va ser agredit a les set del matí, quan un grup d’ultradreta arrencava cartells a la plaça de Ricard Vinyes. Units per l’operació Troia El 7 de maig es va fer l’anomenada operació Troia, en què els anomenats Grups de Defensa i Resistència (GDR) es van aplegar a la plaça de Francesc Macià de Barcelona per unir forces amb l’objectiu de destenyir la ciutat de groc. En aquella trobada, s’hi va infiltrar una càmera de la Directa, que va poder demostrar l’existència de grups d’ultradreta organitzats per atacar el sobiranisme i la llibertat d’expressió. Es fan dir ‘brigades de neteja’ i tenen el propòsit d’eradicar dels llocs públics qualsevol símbol independentista. A la trobada, s’hi poden veure els dirigents de les organitzacions esmentades. A l’esquerra, Peke LG amb cara pixelada.

Summary: El triangle ultra: aquests són els grupuscles violents que concentren els atacs


Nombrosos eurodiputats estrangers han denunciat les dificultats amb què es troben a l’hora d’obtenir una autorització per a visitar els presos polítics catalans tancats a les presons d’Estremera, Alcalá Meco i Soto del Real. ‘No hem trobat gens de cooperació del govern de Madrid’, lamenta en declaracions a l’ACN Eleonora Forenza, eurodiputada italiana. Forenza forma part d’una delegació de setze eurodiputats que vol visitar els consellers a la presó. ‘Ara com ara no n’hem tingut cap resposta raonada’, afegeix la francesa Marie-Pierre Vieu. ‘Ho trobem extremadament greu’, diu. I recorda el dret dels eurodiputats a accedir a qualsevol centre penitenciari europeu. ‘Demanem de ser respectats, poder venir i parlar amb els polítics escollits sobiranament.’ ‘Ens posen més i més dificultats a l’hora de fer possible que aquesta delegació visiti els presoners polítics –diu Forenza–. En reclamem l’alliberament, però també el nostre dret de visitar-los.’ José Bové, una de les figures històriques de l’esquerra verda francesa, també va explicar ahir en una conferència de premsa al Parlament Europeu que l’estat espanyol posava entrebancs a la visita que volien fer. ‘Per què no ens ho han permès?’, demana. Bové va dir que ara fan pressió en les autoritats franceses perquè parlin amb els seus homòlegs espanyols. ‘És totalment de bojos’, va lamentar. ‘Estem molt sorpresos per la manera com han anat les coses, perquè han estat empresonat consellers i activistes pel fet de tenir un punt de vista que no és autoritzat pel govern espanyol –diu la diputada Vieu–. Volem que les eleccions del 21-D siguin transparents.’ I insisteix a reclamar el dret de veure a la presó els consellers tancats per parlar de la situació actual. ‘Si els presos volen ser alliberats han d’acceptar el que diu el govern’, lamenta Bové. Pensa que a l’estat espanyol la justícia resta sota el poder polític: ‘Això també és un problema per a la Unió Europea.’ I Forenza afegeix: ‘Reclamem l’alliberament immediat dels presos, és inacceptable això que els passa als representants polítics catalans.’

Summary: Un grup d’eurodiputats denuncia que l’estat espanyol els impedeix de visitar els presos polítics catalans


La violència de grups feixistes ahir a la manifestació del Nou d’Octubre (crònica de Núria Cadenes) va tenir la connivència de la policia espanyola, que no va impedir que hi hagués agressions contra molts manifestants. Les imatges que van inundar la xarxa amb la violència dels ultres pràcticament en temps real van causar una indignació per la impunitat amb què actuaven, que anava augmentant a mesura que les televisions espanyoles informaven dels fets. Hi ha uns trets comuns que defineixen la manera com van informar dels atacs feixistes les cadenes espanyoles: l’equiparació entre els grups ultres i violents, causants dels atacs, amb els manifestants pacífics, víctimes de la violència. És a dir, grups d’ultradeta contra grups independentistes, ‘enfrontaments’… I la culpa queda repartida. Però, fins i tot, en alguns casos, els manifestants van esdevenir els culpables de tot plegat, per la condició ‘d’independentistes d’esquerres’ contra ‘grups de ciutadans amb banderes espanyoles’, com va piular Antena 3 a Twitter: A mesura que augmentava la indignació a la xarxa per aquest tractament, Antena 3 va anar canviant allò que deia. La segona versió era: ‘Una contramanifestació no autoritzada impedeix a València una marxa per la independència’ Una contramanifestación no autorizada impide en Valencia una marcha por la independencia https://t.co/5NyIRydLjF pic.twitter.com/1kpqdpQGNa — Antena3Noticias (@A3Noticias) October 9, 2017 I finalment van acabar dient que la ‘contramanifestació’ era d’ultradreta… Una contramanifestación de ultraderecha genera tensión en Valencia durante una marcha por la independencia https://t.co/5NyIRydLjF pic.twitter.com/H50wIiXHYd — Antena3Noticias (@A3Noticias) October 9, 2017 Mentrestant, La Sexta, que parlava de ‘violència i enfrontaments’ en termes genèrics, va connectar en directe fins que va veure, efectivament, aquesta violència dels ultres, que brandaven banderes espanyoles i atacaven els manifestants de manera salvatge. En aquell moment precís van tallar la connexió. Segons la presentadora del programa, Mamen Mendizábal, perquè eren en horari protegit. ⭕Radicales con banderas de España agreden brutalmente a dos personas en Valencia y La Sexta corta la emisión. #9dOctubre #PulsoCatalunaESP pic.twitter.com/dGjjYDjGAs — Diego PODEMOS ✊ (@DiegoPodemos) 9 d’octubre de 2017 Vegem com en altres televisions espanyoles (a TVE, per exemple) acaben parlant d’ambdós grups de manera equidistant, anunciant enfrontaments entre els uns i els altres. No hi ha agressors i agredits; hi ha violència entre ambdós grups. Canal 24h de TVE sobre lo ocurrido en Valencia: “La extrema derecha ataca a manifestantes independentistas catalanistas y de izquierda”. pic.twitter.com/TIdz92dcBa — Juan Miguel Garrido (@Juanmi_News) 9 d’octubre de 2017 A Telecinco el culpable de les agressions va ser ‘la situació política a Catalunya’, que s’havia traslladat als carrers de València. Però allò que va impactar més va ser la manera com el presentador de l’informatiu del vespre de la cadena, Pedro Piqueras, va introduir el tema: ‘Trifulga, cops i actuació policíaca a València. Indepedentistes catalans, fonamentalment de la CUP i d’ERC, han aparegut en la tradicional marxa del dia de la comunitat valenciana. La seva presència no era autoritzada, tampoc la de grups ultres que es van col·locar al seu costat’. Tela con T5: “Ultras contra radicales” Criminaliza a CUP y Esquerra➡”Su presencia no estaba autorizada” “Independentistas vs ultraderecha” pic.twitter.com/hWzJjUK3GH — Juan Miguel Garrido (@Juanmi_News) 9 d’octubre de 2017 A Cuatro, en la connexió en directe, la periodista va dir: ‘Ha estat quan membres de la CUP, que no estaven autoritzats a participar en aquesta marxa s’han presentat en el recorregut i membres de grups d’ultradreta els han intentat barrar el pas. En aquell moment s’han produït insults, baralles, petites corredisses, empentes. Finalment, els membres de la CUP han participat en la manifestació.’ Pero la reportera… “Miembros de la CUP,q no estaban autorizados a participar,se han presentado y ultras les han intentado cerrar el paso” pic.twitter.com/FjuiorPiak — Juan Miguel Garrido (@Juanmi_News) 9 d’octubre de 2017

Summary: L’escandalós tractament de les televisions espanyoles de la violència feixista a València


El ministre de govern de Bolívia, Carlos Romero, ha afirmat que ‘tot apunta’ que el vice-ministre de Règim Interior, Rodolfo Illanes, ha estat ‘covardament i brutalment assassinat’ després de ser segrestat per miners a Panduro. ‘A aquestes hores, tots els indicis indiquen que el nostre viceministre Rodolfo Illanes ha estat covard i brutalment assassinat’, ha dit, segons ha informat l’agència estatal boliviana de notícies, ABI. ‘Els cooperativistes van fer una sèrie de declaracions en les quals reconeixien que tenien segrestat al vice-ministre, tot i que van utilitzar la paraula ‘retingut”, ha apuntat, agregant que el govern va reclamar ‘per diferents mitjans de comunicació’ l’alliberament d’Illanes. Romero ha assegurat que les autoritats han posat en marxa els procediments necessaris per recuperar el cadàver del vice-ministre, condemnant ‘aquest fet criminal sense precedents’.

Summary: Assassinen un vice-ministre bolivià durant unes protestes de miners


Un jove empresari de Costa d’Ivori va llançar una campanya de micromecenatge el 20 de gener passat amb l’objectiu d’aconseguir més aigua potable per a l’Àfrica. La recaptació de fons es fa a través de la plataforma ‘It’s about my Africa’, tal com que explica Le Monde. Segons els seus càlculs, amb 1.000 milions d’euros 100 milions d’africans podrien tenir accés a l’aigua potable. Però l’impulsor del projecte es proposa d’obtenir un milió d’euros per a fer arribar aigua potable a 100.000 africans dels onze països més necessitats. Per a fer possible el seu objectiu, aquest jove emprenedor confia en les ‘maletes solars’ de l’empresa occitana Sunwaterlife. Són uns blocs portàtils que pesen entre 20 quilos i 40 i que poden convertir instantàniament l’aigua contaminada en aigua potable gràcies a l’energia solar. Vegeu el vídeo del projecte ‘It’s about my Africa’:

Summary: ‘Maletes solars’ per a produir aigua potable a l’Àfrica


Esquerra Republicana i Junts per Catalunya es mantenen en el no a la investidura del cap del PSOE, Pedro Sánchez, i es tornaran a reunir la setmana que ve per continuar parlant i provar de fixar un posicionament comú. Les dues formacions s’han reunit aquest migdia al parlament durant més d’una hora i mitja. Segons fonts republicanes, a la reunió, ERC ha traslladat a JxCat la proposta d’impulsar una taula de negociació amb l’estat espanyol ‘sense condicions’ i amb un calendari per a dialogar. A la sortida, la cap de llista de JxCat a Madrid, Laura Borràs, s’ha mostrat confiada que hi hauria més reunions per a establir un posicionament. ‘Ha estat la primera reunió de més que en vindran’, ha subratllat, La secretària general adjunta d’ERC, Marta Vilalta, ha dit que ERC parlava ‘amb tothom’ i que ho continuaria fent. ‘Estem contents perquè es tracta de parlar i trobar solucions’, ha dit a la premsa. En aquesta primera reunió, hi han assistit, per part d’ERC, Vilalta, la número dos dels republicans al congrés espanyol, Carolina Telechea, i el diputat al parlament Josep Maria Jové, però no pas el portaveu a Madrid Gabriel Rufián. Per part de JxCat, Laura Borràs, el president del grup parlamentari, Albert Batet, i el senador Josep Maria Cleries. La reunió entre ambdós grups s’ha fet mentre a Waterloo hi havia una ‘reunió privada‘ entre els presidents Puigdemont i Torra.

Summary: ERC i JxCat mantenen el no a Sánchez i s’emplacen a una reunió la setmana que ve


Antoni Abat Ninet. Quaranta-un any. Ara és professor de dret a la Universitat de Copenhaguen. Però també ho ha estat a Stanford, Georgetown i ESADE. La setmana passada va anar al Parlament de Catalunya a parlar del moment polític. La intervenció, molt crítica amb la lentitud del procés, va impressionar. El seu full de ruta és anar de cara al gra: fer una DUI demà mateix, com aquell qui diu, i exactament el mateix dia convocar un referèndum unilateral d’independència. Al referèndum es demanaria si la gent ratifica la independència ja declarada. No creu que el camí sigui escriure una constitució, ara, sinó centrar-se en la independència. I també defensa la DUI, que troba clau per a l’èxit del procés. El professor Abat Ninet atén telefònicament VilaWeb des del seu despatx a Dinamarca. Però a mitja conversa la comunicació es talla. Quan es reprèn, ho veu clar: algú ens escoltava. No és pas la primera vegada que li passa. —Com preteneu fer una DUI només amb el 48% dels vots a favor? —Certament, la DUI perfecta seria amb el 50%+1 dels vots. Tots hi estem d’acord. Però això que no és democràtic pot tenir una lectura diferent si veus que els nostres representants al parlament tenen una majoria absoluta independentista. I també sabem que, en la resta del 52%, hi ha vots, i representants, que no es poden qualificar ni d’independentistes ni de no independentistes . La validesa que donis al 48%, doncs, depèn. I, finalment, tenim la negativa de l’estat espanyol a fer un referèndum, que és clau per a legitimar una DUI. De fet, si llegim la doctrina del Tribunal Superior del Canadà, veiem que legitimaria aquesta passa, a Catalunya. Es fa la DUI perquè no ens deixen cap més sortida. —Què diu, exactament? —Ací ho tens, punt 155: ‘Tot i que no existeix el dret, en virtut de la constitució o de la llei internacional, de la independència unilateral, és a dir, la independència sense negociació prèvia, com acabem de discutir, això no descarta la possibilitat d’una declaració inconstitucional d’independència que, de facto, porti a la independència. L’èxit final d’una independència com aquesta dependria del reconeixement per part de la comunitat internacional, que és probable que consideri la legalitat i legitimitat de la independència tenint en compte, entre més fets, la conducta del Quebec i també la del Canadà, a l’hora de concedir o denegar el reconeixement.’ Això en el cas català-espanyol, implica que la conducta de Catalunya serà observada, però també la d’Espanya. El blocatge continu al referèndum més el resultat de les ‘plebiscitàries’ legitimen la declaració d’independència, tal com ho comenten privadament experts en dret internacional públic. A efectes de dret constitucional comparat, i fins i tot a efectes de dret internacional públic, l’opinió del Tribunal Suprem del Canadà és fonamental i cabdal. La DUI és legitimada pel fet que l'estat espanyol ens ha blocat en tot moment el referèndum. —La vostra tesi és que la DUI, amb un 48%, ajudaria que ens entenguessin millor des de fora. —Exactament. N’estic convençut. No tan sols ajudaria internament, sinó externament. La DUI és necessària. I és fonamental que després sigui legitimada en un referèndum. La DUI és legitimada pel fet que l’estat espanyol ens ha blocat en tot moment el referèndum. —Després de la declaració d’independència voleu un referèndum ratificatori. —Ratificatori vol dir que no et demanaran si vols la independència, o no. Et demanaran que la ratifiquis, o no. Passarà com a les repúbliques bàltiques: ‘Esteu d’acord amb la decisió presa pel parlament que Catalunya esdevingui un estat independent? Sí o no.’ —Un dubte: si opteu per un referèndum, per què una DUI abans? —D’entrada, una qüestió personal: perquè necessitem una empenta. S’ha de veure que el parlament es pren les coses seriosament. Però, això a banda, i a efectes pràctics, si tu fas una DUI et situes a ulls de la comunitat internacional de tu a tu, i deixes de ser una regió. Et regeix la pròpia legalitat. I això és bàsic. Sense DUI t’has de regir per la legalitat espanyola o la internacional. Algú dubta de la legalitat de la constitució espanyola al País Basc? Perquè la van votar quatre. I bé s'hi aplica —Aquí fem un referèndum unilateral, sense pactar, i aniran a votar quatre. —I encara diria més: si el referèndum fos pactat, no assegura ningú que els unionistes votin. Tenen el dret de no fer-ho. Només faltaria. A mi em sembla molt bé. Que voti qui vulgui. Nosaltres no podem obligar-hi ningú. És un principi de les democràcies més avançades: hi participes si ho vols. I si no, no. Mira, a Irlanda del Nord van votar de quedar-se al Regne Unit un 39% de l’electorat. L’altre dia em vaig explicar malament, al parlament. La participació a Irlanda va ser del 52%, però només el 39% del cens total va votar de quedar-se. I es van quedar. Un altre exemple: algú dubta de la legalitat de la constitució espanyola al País Basc? Perquè la van votar quatre. I bé s’hi aplica. Algú parla de les eleccions a Suïssa? Participació els darrers anys: 49%, 48%, 45% i 43%. I ningú no diu que Suïssa no sigui un país democràtic. I als EUA la majoria de referèndums tenen menys del 50% de participació. —Durant la intervenció vau dir que sense cens propi, ens podien fer trampa. I que ja havia passat més vegades. —Un dels problemes que va haver-hi al Canadà, al segon referèndum, va ser justament amb el cens. Els canadencs, que ningú no posa en dubte el seu tarannà democràtic, van obrir el cens a molts estrangers. I va ser això: van perdre pel cens. Aquí, què passa amb els 250.000 catalans a l’estranger? Perquè el 27-S van votar-ne només 15.000. I parlem d’unes eleccions en què els partits del sí van obtenir un 48%. Hi ha un paral·lelisme molt gran. Per això és fonamental que nosaltres fem el cens. I torno a insistir amb la DUI. Amb la DUI podem fer el cens nosaltres sense problemes. I tenim mecanismes per fer-lo. Però si hi ha una empresa catalana que exporta el vot electrònic als Estats Units! I tant, que es pot fer. Som nosaltres que ho fem i per… S’ha tallat. Bé, ja t’explicaré això de les comunicacions telefòniques. Perquè és una cosa bastant simpàtica… —Voleu dir que ens escolten? —Sí. I tant. I no ho dic només jo i no sóc paranoic. Un dia a Barcelona farem una paella, i t’ho explicaré en persona. I que la pagui qui ens escolta ara.  Però continuem. Et deia que hi ha moltíssimes maneres de fer-lo, el cens. Jurídicament no n’hi ha cap, de problema. Fer el procés constituent ara em sembla, i amb perdó, una cagada com una casa de pagès. —Procés constituent. No ho veieu bé, fer-lo ara. Però hi ha gent que potser s’enfila al carro per aquí. —Ho veig al revés. Enfilar-se al carro? Una constitució divideix. Mira què passa amb l’estatus del català. O romandre a la UE. Uns ho veuen així, i els altres aixà. Darrere meu va parlar Carme Bodelón. Parlava de feminisme i constitució catalana. Em sembla un tema perfecte. I la igualtat de sexes. També. Però al seu moment. Cal una constitució escrita fins a la darrera coma? Jo crec que no, perquè ningú diu que no es faci, el debat. Però una cosa és obrir el debat, engrescar-se amb el debat, i una altra és votar la constitució ara. Entenc que parlar de constitució ara divideix més que no uneix. S’hauria de poder debatre. Però més tard. Jo hi sóc molt crític. I tinc amics que la fan, i els respecto de cor. Jo mateix vaig participar temps enrere en processos com aquest. Però em sembla, i amb perdó, una cagada com una casa de pagès. Perquè entrar en segons quines qüestions ara és fora de lloc. És una d’aquestes tàctiques que a vegades fem a Catalunya, que sincerament no entenc. Amb un document breu, de deu o quinze articles, que assegurin la transitorietat jurídica, n’hi ha prou. —Dieu que el temps ens va en contra. Res d’esperar. Ara és el moment. —Jo ho veig com fer el cim. Arribes a dalt, i després ja baixes. I ara els arguments ja els tens. Ja no necessites més arguments. Tens, si més no, un 48% dels vots. Potser més i tot. Una participació elevadíssima el 27-S i un parlament amb majoria absoluta independentista. I un estat espanyol que ens bloca. I, entre tu i jo, i la persona que ens escolta, l’estat espanyol està en funcions! A efectes internacionals no és igual tenir un govern en funcions que un de normal. —La DUI la podríem fer la setmana que ve. —Jo l’hauria feta l’endemà del 27-S. Mai de la vida no ho tindrem tan bé com ara. Bé, a la vida no diguis mai mai. Ho deia Popper. I si ara surt un govern de Ciutadans amb PP, collons… —Hi ha qui diu que com pitjor, millor. —Cert. Diuen que cal fer emprenyar l’estat espanyol, que apliqui el 155, que enviïn els tancs, etc. Fer un acte que provoqui una reacció violenta que et permeti de fer la DUI. Però és que no és així. La legitimitat ja la tens ara. No necessites fer-los emprenyar ni la seva reacció. Perquè la DUI ja es pot fer ara. I no sé si el país està preparat per a això de la desobediència constant i sense parar. Per això dic que el referèndum és tan important. Perquè aleshores l’acte de sacrifici que es demana als ciutadans no és no pagar els impostos. Ni tallar autopistes. Ni dir-li al seu fill que marxi a viure a Dinamarca. No. L’acte de sacrifici és votar. I, segons com, registrar-te i que et donin un paperet que et digui que ets ciutadà de Catalunya. Hòstia, quin sacrifici! Això és el millor. Fem que l’estat espanyol vingui amb cetmes i enviï l’exèrcit i tanqui les urnes. I això l’estat espanyol sí que no s’ho pot permetre: tancar les urnes. Altafaj deia que havíem d'actuar com un estat. Sí, senyor: fem una DUI i actuem com un estat. Per creure'ns-ho hem d'actuar. —Convoquem un referèndum i no reaccionaran amb violència? —Justament intenten evitar el referèndum unilateral perquè saben que no podran enviar els tancs. Altafaj deia que havíem d’actuar com un estat. Sí, senyor: fem una DUI i actuem com un estat. Per creure’ns-ho hem d’actuar. —Dieu que hi ha organismes internacionals que esperen una trucada de la Generalitat per organitzar el referèndum. Organismes sí, però no governs. —No, no: també governs. Hi ha gent disposada a venir, a veure què passa. I ara que m’enviïn un tanc. D’acord? T’ho dic, però no ho escriguis. Els governs són X i X. Hi ha molta gent que organitza referèndums. Molta. Persones importants, estats, que es dediquen a fer això. I hi ha molt d’ego, al món. Un procés com aquest, com és que jo no hi sóc? Això és el més fort que tenim. —El vostre pla necessita diputats valents. —En tenim! T’ho dic de cor. I m’agradaria que ho posessis: estic convençut que en tenim. Estic convençut que al Parlament de Catalunya tenim diputats valents. I ho faran. Hi ha qui diu que els pobles tenen allò que es mereixen. Jo no hi estic d’acord, però al final… En moments com aquests, que en diuen constitutius, és quan te la jugues. I jo tinc confiança en el parlament. Posa-ho, si us plau, perquè és així. —Hi ha gent que es pensa que com més democràtics siguem, més reconeixement tindrem. I vós dieu que el món no funciona així. —Mira, fer un referèndum no és cap requisit sine qua non per a arribar a la independència. El món és molt més brut. Els interessos manen. No ens equivoquem. A nosaltres ens interessa el referèndum. Jo defenso el referèndum. Però no és condició sine qua non. No ens equivoquem. Sóc doctor en filosofia i llicenciat en dret. Jo vaig estudiar filosofia perquè em feia preguntes que no em responia el dret —M’ha sobtat el doctorat en filosofia i no en dret. —Sóc doctor en filosofia i llicenciat en dret. Vaig estudiar filosofia perquè em feia preguntes que no em responia el dret. O que no em responia de manera vàlida. Havia d’assumir que ‘això és vàlid perquè ho diu una llei’. Home, sense tenir en consideració, per exemple, com s’havia aprovat la llei? Et diré el moment exacte que vaig decidir de fer el doctorat en filosofia. Vaig estudiar la carrera a la Universitat de Girona i el pare del noi de la CUP, el senyor Salellas, va fer una conferència sobre la primera sentència del TSJC. Em sembla que s’havia condemnat un empresari que havia contaminat el riu. Vaig ser crític amb la sentència. I la seva resposta, literal, va ser: ‘Si vostè qüestiona la validesa d’una sentència del Tribunal Suprem, no té ni idea de dret.’ Davant tres-cents alumnes. ‘Olé tú’, que diu aquell. I aquesta resposta em va marcar. Jo dic als alumnes que s’ho plantegin tot. La validesa de tot. Tribunals inclosos. De tot. —Hauríeu fet una intervenció com la que vau fer si visquéssiu a Catalunya i no a l’estranger? —Suposo que sí, perquè ho veig clar. Però passa que és cert que quan ets fora ho veus de diferent manera. Jo tota la vida he dit el que he pensat. Quan era a ESADE publicava articles sobre per què Catalunya havia de romandre dins la UE un cop independent. Potser tens raó, i si ets allà dins, i hi participes, entens més el procés. És possible. Un amic irlandès em va dir que en el seu procés d’independència van ser fonamentals els irlandesos dels EUA. Marcaven estratègia. —M’han dit que teniu família valenciana i mallorquina. —Quan van pelar el meu besavi, la família va anar a València. I ma mare ja va néixer al País Valencià, a la ciutat de València. Jo vaig néixer a València, però de petit vaig anar a Mallorca, a la Costa d’en Blanes. Mon pare va trobar-hi feina, allà. Però vaig tornar al Principat, per motius identitaris. Sempre m’he sentit molt lligat a Catalunya. —El vostre besavi va proclamar la independència l’any 1931 a Sabadell. L’any 1936 el van matar. —No sabem qui. Sí que van ser uns milicians. El besavi tenia una fàbrica metal·lúrgica, però volia fer política. I havia de ser alcalde de Sabadell. Tinc fotos en què es veu amb Macià. Un dia el van enviar a un sindicat a Sabadell, perquè es veu que era conciliador. I uns milicians el van matar. L’any 1936. En una paret a Martorell. Hi he estat. Bastant emotiu. Va desterrar la família. Van marxar tots. —Un ocellet m’ha dit que us respecten molt per haver escrit amb Mark Tushnet, un crac mundial del dret. —Cert. Catedràtic a Harvard. És un crac, entre més coses, perquè té setanta-un any. Un dels homes més importants en el camp de dret constitucional comparat. Innombrables publicacions, ha escrit. Jo he tingut la sort de treballar amb els millors dels Estats Units. De vegades ells vénen aquí, de vegades jo vaig allà.

Summary: Antoni Abat Ninet: ‘La DUI l’hauria feta l’endemà del 27-S. No ho hem tingut mai tan bé com ara’


La portaveu de Ciutadans, Inés Arrimadas, ha enviat una carta al secretari general del PSOE, Pedro Sánchez, per a proposar-li una reunió a tres bandes amb el president del PP, Pablo Casado. La dirigent de Cs pressiona Sánchez perquè trenqui l’aliança amb Unides Podem i no negociï amb l’independentisme i perquè pacti un govern amb el PP i Cs, un acord que ha titllat de ‘constitucionalista i moderat’. Segons Arrimadas, candidata a succeir Albert Rivera al capdavant del partit, cal desblocar la situació política de l’estat espanyol amb una ‘majoria sòlida’ de 221 escons. La dirigent de Cs creu que així es podrien impulsar ‘grans acords d’estat’. En una conferència de premsa al congrés espanyol, Arrimadas ha demanat a Sánchez que ‘rectifiqui i abandoni’ l’acord amb Unides Podem i les negociacions amb ERC. En aquest sentit, ha elogiat els acords entre conservadors, socialdemòcrates i liberalts per a repartir-se les institucions europees. Segons Arrimadas, l’acord a tres bandes entre el PSOE, el PP i Cs –que no és necessari si pactessin socialistes i populars– seria una ‘solució excepcional’ per a respondre al ‘desafiament’ de l’independentisme, a l’estancament de l’economia i a la paralització de les reformes pendents a l’estat espanyol.

Summary: Arrimadas pressiona Sánchez proposant una reunió a tres bandes amb Casado


Els veïns de Sitges han protestat aquesta tarda per la presència d’agents dels cossos policíacs espanyols que s’allotgen en hotels del municipi. Una marxa amb repic d’atuells, convocada pel CDR de Sitges, ha recorregut els carrers més transitats, des del Cap de la Vila, al crit de ‘fora les forces d’ocupació’. Protesta de veïns de #sitges contra la presència d'agents dels cossos de seguretat espanyols allotjats en hotels del municipi#SentenciaProcés pic.twitter.com/hKA9OgGe22 — olga borràs (@olgaborras) October 13, 2019 Del Cap de la Vila ha sortit una marxa de protesta per la presència d'un reforç del cos de la Guardia Civil a #Sitges pic.twitter.com/iGlZiNBr2K — Ràdio Maricel (@radiomaricel) October 13, 2019

Summary: Protesta a Sitges contra la presència d’agents dels cossos policíacs espanyols allotjats al municipi


Quants escons obtindrà Junts pel Sí? I la CUP? Un cop el parlament tingui una majoria independentista, com arribarem a la independència? Una declaració unilateral d’independència, un referèndum vinculant, una negociació amb el govern espanyol… Això és el que hem preguntat als assistents de la Via Lliure d’enguany a la Meridiana, amb declaracions, també, dels actors Quim Masferrer, Montserrat Carulla i Lloll Bertran, el músic Quimi Portet i el periodista Albert Om. També els hem preguntat quina pensen que serà la reacció dels espanyols un cop es declari la independència… 1. Com guanyarem? 2. Tot seguit, com la farem, la independència? 3. I llavors… què faran els espanyols?

Summary: Com guanyarem? I… què faran els espanyols?


Avui és prevista una nevada generalitzada a bona part del país, també a les cotes baixes. El Departament d’Interior de la Generalitat de Catalunya elabora i renova any rere any els consells de seguretat en cas de nevada. Us els oferim a continuació: Consells preventius A l’habitatge: Tingueu preparat: un transistor i piles de recanvi, llanternes, aliments rics en calories, combustible per a la calefacció i una farmaciola amb els medicaments habituals. Reviseu: els punts d’entrada d’aire (cal que els protegiu amb una cinta que aïlli), l’estat de la teulada i el baixant d’aigua, les branques dels arbres (si són massa llargues cal que les podeu) i l’estat de la calefacció. Al vehicle: Disposeu de cadenes en bon estat, llanterna i manta de viatge. Comproveu l’estat de les bateries, el dipòsit de benzina, els llums, els frens, els pneumàtics, la calefacció, el parabrisa… Consulteu les previsions meteorològiques, i si us heu de desplaçar, consulteu l’estat de la xarxa viària i les rutes a seguir: Servei Meteorològic de Catalunya (SMC) Servei Català de Trànsit Portal de la mobilitat 012 Atenció Ciutadana En situació d’emergència seguiu les informacions i les indicacions de les autoritats. Informeu-vos a través dels mitjans de comunicació social (emissores de ràdio, televisió, web, twitter, etc.). Seguiu també els consells específics per a onades de fred. Recordeu, si necessiteu ajut durant l’emergència, truqueu al 112. A casa Escolteu la ràdio. Feu un ús correcte de la calefacció i desconnecteu els aparells elèctrics que no siguin necessaris. Eviteu tenir estufes de llenya, carbó o gas i brasers en llocs tancats. A zones aïllades o no urbanes mantingueu un rajolí constant d’aigua a les aixetes per evitar que es congelin les canonades i apagueu els regs automàtics. En cas de nevada, col·laboreu en la neteja de les voreres de davant de casa i dels camins d’accés a casa a les zones rurals. En cas que hi hagi neu acumulada als terrats, terrasses o balcons, retireu-la sense abocar-la a la via pública. Garantiu que disposeu dels medicaments necessaris en el cas de tractaments perllongats o malalties cròniques. No traieu les escombraries al carrer quan no funcioni el servei de recollida. No telefoneu: cal deixar les línies lliures per als equipaments de socors. A l’exterior Abrigueu-vos bé. Poseu-vos peces de roba lleugeres, l’una sobre l’altra. Les manyoples proporcionen més escalfor que els guants. Protegiu-vos sobretot la cara i el cap, i eviteu que l’aire fred us entri directament als pulmons. Eviteu fer esforços físics intensos: es corre el perill de patir una lesió a l’organisme. No deixeu que les persones d’edat avançada ni tampoc els més petits surtin a l’exterior. Informació per als conductors Planifiqueu el desplaçament. Sortiu només si és imprescindible, seguint els consells del Servei Català de Trànsit: consulteu l’estat de les vies i la seva afectació, busqueu rutes segures no afectades per la nevada. Eviteu circular de nit els perills són més dificils de detectar. Informeu algú del vostre itinerari i de l’horari previst, i procureu no viatjar sols. Controleu quines gasolineres us trobareu en el trajecte i els llocs on refugiar-vos en cas de tempesta. Poseu atenció a l’estat del vehicle, tant al seu manteniment com a l’equipament adequat: Reviseu la pressió dels pneumàtics (també la de la roda de recanvi), l’estat dels frens, els llums i les bateries. Tingueu les cadenes preparades (les adequades per al vostre vehicle) i assegureu-vos que sabeu com es posen. Tingueu els liquids de refrigeració i rentaparabrises amb el nivell correcte i adequat a temperatures baixes. Porteu el dipòsit de combustible ple i ompliu-lo cada 100km de viatge. Porteu el telèfon mòbil carregat, armilles reflectores i triangles de senyalització, així com una manta i una llanterna. Si el temporal us agafa dins del cotxe Intenteu buscar refugi. Si no en trobeu, quedeu-vos dins del cotxe, ja que els pneumàtics actuen com a aïllant del fred. Poseu un mocador de colors vius a l’antena del cotxe. Deixeu la calefacció encesa i la finestra una mica oberta. No us adormiu amb el motor en marxa. Netegeu periòdicament la neu del vehicle. Mantingueu net el tub d’escapament per evitar que el fum entri dins del vehicle. Consells de conducció amb neu i gel Conduïu, amb velocitat moderada. Si la ruta és perillosa, torneu enrera o busqueu refugi. Si hi ha neu a la calçada, pareu el vehicle en un lloc on no interrumpeu la circulació i poseu les cadenes a les rodes motrius. No utilitzeu les marques deixades per altres vehicles. Sempre que us sigui possible circuleu per neu verge. Enceneu els llums d’encreuament i els de boira. Mantingueu força separació amb els altres vehicles i no els avanceu. Si comença a nevar, conduïu amb molta suavitat i lentitud, si cal reduïu la marxa. Si les rodes patinen, desaccelereu evitant frenar. Si cal, freneu suaument i amb trepitjades lleus i successives del pedal. Aneu amb compte en els indrets ombrívols, els ponts i els viaductes ja que pot haver-hi gel. Si hi ha gel, no trepitgeu el fre. Si neva i conduïu un vehicle pesant, recordeu que: No podeu avançar altres vehicles. Les autoritats de trànsit poden restringir o limitar la vostra circulació. Estigueu atents i respecteu els talls de circulació que es facin.

Summary: Consells de seguretat davant la nevada


El president electe dels Estats Units, Donald Trump, ha qualificat Fidel Castro de ‘brutal dictador’ en un comunicat en el qual recorda als veterans de Bahía de Cochinos i espera veure aviat algun dia una Cuba lliure. ‘Avui el món marca la mort d’un dictador brutal que va oprimir al seu propi poble durant gairebé sis dècades. El llegat de Fidel Castro està marcat pels pilots d’afusellament, el robatori, el sofriment inimaginable, la pobresa i la negació dels drets humans fonamentals’, ha fet saber a través d’un comunicat. ‘Si bé Cuba segueix sent una illa totalitària, espero que el dia d’avui sigui un pas per allunyar-se dels horrors que s’han suportat durant massa temps, i cap a un futur en què el meravellós poble cubà visqui per final amb la llibertat que tant es mereixen’, ha afegit la nota. ‘Tot i que no podem esborrar les tragèdies, les morts i el dolor causats per Fidel Castro, la nostra administració farà tot el possible per garantir que el poble cubà pugui, finalment, començar un viatge cap a la prosperitat i la llibertat’, prossegueix el president electe. D’aquesta manera no tanca la porta a restablir relacions amb Cuba tal com ja ha fet Barack Obama. Cal recordar que durant la campanya electoral de les presidencials americanes, Trump va prometre fer marxa enrere a les ‘concessions’ cap a Cuba, en relació al procés de desglaç iniciat. Previament al comunicat, el magnat ha publicat un missatge a Twitter de només quatre paraules però d’allò més provocadores: Fidel Castro is dead! — Donald J. Trump (@realDonaldTrump) November 26, 2016

Summary: Donald Trump titlla Fidel Castro de ‘brutal dictador’


El ple de Reus ha aprovat amb 15 vots a favor, 10 en contra i dues abstencions la proposta de denominar el parc adjacent a l’escola Joan Rebull com a parc U d’Octubre. L’espai, a tocar de l’avinguda Onze de Setembre, és una zona verda de nova creació. El nom original, Mas Mayner, designarà uns jardins a l’interior del parc i no el recinte en si, com demanava una associació de veïns de la zona. El debat l’han seguit des de la sala de plens diverses persones convocades pel CDR, amb pancartes on s’hi llegia ‘Llibertat’ i samarretes grogues, i d’altra banda, diversos ciutadans amb banderes espanyoles i de Tabàrnia. La discussió encesa entre grups ha provocat retrets per part del públic, i el batlle, Carles Pellicer, ha amenaçat de suspendre el ple i ha acabat expulsant un dels assistents. La discussió s’ha tornat a encendre quan s’ha debatut la proposta de la CUP de suport als professors investigats per delictes d’odi a l’INS el Palau de Sant Andreu de la Barca, que ha prosperat. Des de Ciutadans, que han retret a Pellicer la rapidesa amb què s’ha portat la moció al ple, han dit que el primer d’octubre va representar la fractura social i que el nom ‘no busca el consens, sinó aprofundir en la divisió’. ‘Amb accions com aquestes, torna a deixar clar que és només mig batlle’, ha criticat el regidor Juan Carlos Sánchez. Davant de la sala, dividida en dos blocs entre els assistents que duien pancartes de ‘Llibertat’ i d’altres amb banderes espanyoles, el portaveu del PP, Sebastià Domènech, ha retret a Pellicer que aquesta situació era el que havia aconseguit amb la intenció d’impulsar aquesta denominació. “El que veu aquí és una divisió de la ciutat provocada de manera artificial i que no calia”, ha reblat. Des de la CUP, la regidora Mariona Quadrada ha defensat el nom d’1 d’Octubre per al nou parc com a ‘símbol de la memòria d’aquest dia en què van ser agredits i vexats per les forces d’ocupació espanyoles’. Quadrada ha acabat amb un retret als assistents que duien banderes espanyoles i pancartes on s’apuntava que el dia del referèndum havia estat la mostra de la fractura social: ‘El que hi ha escrit aquí és pur feixisme’, ha assegurat la regidora, entre la cridòria d’aquesta part dels presents. Des d’Ara Reus han justificat la seva abstenció perquè el nom ‘no ha estat consensuat per totes parts’. Els socialistes, que han votat en contra, han lamentat que s’hagi proposat un nom fora de ‘l’ús habitual’ en la denominació de zones de la ciutat. La tensió en els moments en què es debatien propostes sobre política nacional ha fet que el batlle hagués d’intervenir en múltiples ocasions per demanar silenci i que els presents evitessin mostres de rebuig o suport a ningú.

Summary: El ple de Reus aprova de batejar amb el nom ‘U d’Octubre’ un parc de la ciutat