El president del govern espanyol en funcions, Pedro Sánchez, i el cap de Podem, Pablo Iglesias, s’han reunit avui durant dues hores i quart a La Moncloa per encara una futura entesa que faci viable la investidura del secretari general del PSOE i estableixi el marc de col·laboració entre les dues formacions durant la legislatura vinent. Després de la trobada, i en una roda de premsa poc més de cinc minuts, Iglesias ha evitat parlar del govern de coalició que ell mateix reclama i s’ha limitat a apuntar que la trobada ha anat ‘molt bé’ i tots dos han compartit ‘la necessitat d’entesa i de col·laboració entre forces progressistes’. ‘Ens hem posat d’acord en posar-nos d’acord’, ha sentenciat. La d’Iglesias ha estat la reunió més llarga d’aquesta ronda de trobades del president espanyol amb Pablo Casado (amb qui es va reunir gairebé dues hores), Albert Rivera (menys d’una hora) i finalment el cap de Podem. Iglesias ha volgut destacar la bona sintonia entre tots dos sense concretar quin serà l’abast de la seva col·laboració i si inclourà –com demana Podem- un govern de coalició o bé si –com vol Sánchez- serà un govern exclusivament del PSOE amb suports externs. Segons el líder de Podem tots dos han compartit ‘la necessitat d’entesa i de col·laboració entre forces progressistes’ i s’han posat d’acord en que ‘treballarem per posar-nos d’acord’. En tot cas ja ha advertit que aquesta serà una tasca ‘llarga’ i que parteix d’una voluntat ‘positiva’ de les dues parts. ‘Soc optimista però toca prudència, discreció i tranquil·litat’ i aquest ‘és el millor punt de partida per la tasca de les setmanes vinents’, ha sentenciat el líder de Podem. Iglesias tampoc ha volgut avançar l’estat de les negociacions sobre la configuració de la Mesa del Congrés, clau per a l’impuls de les iniciatives parlamentàries del govern espanyol. En aquesta qüestió, s’ha limitat a dir, hi ‘treballaran Irene Montero i Adriana Lastra’. En resum, segons Iglesias, la trobada d’aquest dimarts és ‘un bon punt de partida bo, no podria ser millor’ per ‘afrontar el futur d’Espanya’. ‘Estem d’acord que hem de parlar amb tots els actors polítics i la necessitat d’obrir una nova època on el diàleg substitueixi la sobreactuació i els insults’, ha conclòs.

Summary: Iglesias i Sánchez encaren el pacte d’investidura sense concretar-lo


El ple de l’assemblea parlamentària del Consell d’Europa ha elegit per majoria absoluta María Elósegui Itxaso per ocupar el lloc de jutge al Tribunal Europeu de Drets Humans (TEDH) d’Estrasburg. Elósegui, catedràtica de filosofia de la Universitat de Saragossa, ha derrotat José Martín Pérez Nanclares i Francisco Pérez de los Cobos, ex-president del Tribunal Constitucional espanyol, que era el favorit del govern de Mariano Rajoy. Tant Mariano Rajoy com la vice-presidenta espanyola, Soraya Sáenz de Santamaría, van prometre a l’ex-president del TC el lloc per a substituir Luis López Guerra. El seu mandat al TEDH, format per 47 jutges, venç a final de mes. Pérez de los Cobos, un home amb carnet del PP fins el 2011, va ser nomenat president del TC el 2013 i havia emparaulat amb el govern espanyol aquesta nova destinació. Però Pérez de los Cobos va obtenir zero vots en l’examen previ del 12 de gener, a càrrec d’una comissió de deu membres de l’assemblea. El magistrat va demanar si li podien fer les preguntes en espanyol després de veure que l’examen era en anglès. L’ex-president del TC és el germà de Diego Pérez de los Cobos, el coronel de la Guàrdia Civil que va coordinar el dispositiu policíac de l’1-O. Com a president del tribunal, va ser molt bel·ligerant amb les lleis aprovades al Parlament de Catalunya impugnades pel govern espanyol.

Summary: Rajoy fracassa en l’intent d’imposar Pérez de los Cobos al Tribunal d’Estrasburg


Una manifestació unionista a Palma ha acabat amb agressions. La més sonada ha estat l’assalt a la paradeta de l’Assemblea Sobiranista de Mallorca, enmig de crits de ‘Espanya, unida, mai serà vençuda’. L’agressió s’ha fet viral a les xarxes social. Vegeu-ne alguns piulets: Aquest és el seu diàleg. Avui a Palma han destrossat una parada de l'Assemblea Sobiranista de Mallorca @AssembSmallorcA pic.twitter.com/8R4Buzt8NS — Serafí Lliteres (@serafilliteres) October 7, 2017 En Palma destrozan caseta de l'Ass Sobiranista y agreden a gente (video de @Dignitat_Rebel_ ) pic.twitter.com/HAZwSriGsu — juan carlos mohr (@juancarlosmohr) October 7, 2017 L’ASM, que cada dissabte informa a les persones interessades de l’espoli fiscal i dels desavantatges que patim els… Posted by Joan Planas Ferragut on Saturday, October 7, 2017 Com a membre de l'Assemblea Sobiranista de Mallorca, tot el suport al president Soler i als companys víctimes de l'odi que ha sembrat FVI — Jaume Sastre (@vagadefam) October 7, 2017 Un dels manifestants, identificat com un periodista d’El Mundo, ha increpat el president de l’entitat i ex-president del Govern Balear, Cristòfol Soler, davant la presència d’un agent de la policia espanyola, com a mínim. L’ASM s’ha queixat de la poca presència policíaca: Qui amenaça el president de l'Assemblea Sobiranista de Mallorca, Cristòfol Soler, és un articulista del diari El Mundo, Joan Font Rosselló. pic.twitter.com/a5Tb69umCF — Jaume Sastre (@vagadefam) October 7, 2017 Com podeu observar les forces de l’ordre eren minoritàries, per no dir mínimes, per a salvaguardar la integritat dels membres de l’ASM. TOTA UNA VERGONYA I IRRESPONSABILITAT. Posted by Joan Planas Ferragut on Saturday, October 7, 2017 Obra Cultura Balear (OCB) ha condemnat les mostres de violència per part d’alguns manifestants: Participants manifestació espanyolista a Palma destrossen paradeta Assemblea Sobiranista de Mallorca. L'OCB condemna la barbàrie. pic.twitter.com/s722aeM6ue — Obra Cultural Balear (@ocbcat) October 7, 2017 Una altra agressió ha estat la que ha patit una vianant, que ha rebut un cop de pedra que li ha fet un trau al front. Vegeu-ne el vídeo: Pedrada a una vianant dels feixistes a Palma. I els de blanc demanen diàleg. Amb el feixisme no es dialoga. pic.twitter.com/ZTndbzclLN — Biel Vaquer (@Biel3dsoma) October 7, 2017

Summary: Una manifestació unionista a Palma ataca una paradeta de l’Assemblea Sobiranista


El consell de govern ha aprovat la declaració d’emergència climàtica a les Illes Balears i es compromet a prioritzar la lluita contra l’escalfament global de manera clara i transversal. Aquesta acció de govern pretén d’involucrar el conjunt de l’administració. Per això, totes les conselleries hi han fet aportacions i suggeriments, amb l’objectiu d’avançar en la lluita contra el canvi climàtic. La declaració d’emergència climàtica sorgeix de la necessitat d’establir polítiques reals i eficaces capaces de minimitzar el canvi climàtic sobre la base de l’Acord de París de la Convenció de les Nacions Unides, el qual estableix, entre més objectius, limitar l’augment de la temperatura del planeta en 1,5 °C i haver descarbonitzat l’economia a mitjan segle XXI. S’ha de tenir en compte que les Illes Balears, per la seva condició de territori insular, són més vulnerables als efectes del canvi climàtic, com l’increment de la temperatura mitjana, la disminució de la precipitació i l’augment d’esdeveniments extrems, com ara les onades de calor i les pluges intenses. Aquests factors comporten un risc per als sectors de l’aigua, el territori, el turisme i la salut, i també per al medi natural, l’energia i el sector primari. Per tant, segons que ha explicat el govern, cal assolir una reducció ràpida i significativa de les emissions de gasos amb efecte d’hivernacle. Per aconseguir-ho, hi ha d’haver una coordinació efectiva entre totes les administracions, a més de la implicació de la ciutadania i del teixit empresarial. Més del 80% de les emissions de gasos amb efecte d’hivernacle a les Illes es concentra en dos grans sectors: la mobilitat i la producció d’electricitat. Per això, el govern té previst de posar en marxa una agenda de canvis normatius i polítiques públiques que permetin d’avançar cap a una transició energètica real i justa.

Summary: El govern balear decreta l’emergència climàtica


En el moment d’escriure aquest article el nou coronavirus (2019-nCoV) ha infectat 37.555 persones i n’ha mort 813 –vegeu el comptador a temps real–, la majoria a la regió de Hubei, a la Xina. Allà és on se’n va detectar el primer cas, però de llavors ençà se n’han anat reportant en diferents punts del planeta. Tot i haver-se escampat en vint-i-vuit països, l’epidèmia de moment s’ha estancat a la Xina, però ha causat un estat d’alarma mundial que ha obligat els centres d’investigació de tot el món a córrer contra rellotge per trobar-hi un vaccí i, més a curt termini, antivirals que en frenin l’avanç. En aquesta cursa hi ha el Centre de Recerca en Sanitat Animal de l’Institut de Recerca i Tecnologia Agroalimentàries (IRTA-CRESA), que a Bellaterra i en col·laboració amb centres americans, malda per trobar pistes per a desenvolupar el preuat vaccí. ‘Ja tenim un prototip vacunal amb què testar les nostres prediccions. Però primer ha de funcionar in vitro i després en els models animals’, explica la investigadora i doctora en medicina veterinària Júlia Vergara-Alert, a qui ja fa un mes que el coronavirus obliga a passar més hores al laboratori que no pas a casa. Gràcies a la seva experiència en la MERS, un altre coronavirus aparegut el 2012 a l’Aràbia Saudita, aquest equip investigador centra les sospites en la proteïna S del microorganisme. És a l’embolcall i té forma de punxes que dibuixen una corona –d’aquí el nom. La funció és bàsica: ajudar a unir-se a la cèl·lula i infectar-la. ‘Sabem que és una proteïna molt immunogènica, és a dir, que ens donarà una molt bona resposta per a crear anticossos capaços de blocar el virus quan l’injectarem com a vacuna.’ Què és el coronavirus: tot allò que heu de saber El vaccí, que en circumstàncies normals pot trigar entre cinc anys i deu aconseguir-se, aquesta vegada serà més precoç. Amb la cursa científica que s’ha obert, la doctora Vergara-Alert no dubta que arribarà enguany, si més no a escala experimental. L’altra línia d’investigació oberta és la de la recerca d’un antiviral que en freni l’avenç: ‘En lloc de ser una mesura de prevenció, com és el vaccí, amb l’antiviral fas uns anticossos que reconeixen el virus i el bloquen, de manera que no pot multiplicar-se’, explica. Sigui l’antiviral o el vaccí, les prediccions d’aquest equip d’investigació sobre la proteïna S no deixaran de ser això, prediccions, fins que no es pugui comprovar que realment és la diana indicada per a un model vaccinal. I aquí apareixen les dificultats econòmiques. ‘Necessitem obtenir finançament per a poder fer estudiar in vitro i, si veiem que és efectiu en cèl·lules, passar a models animals. Tot això costa molts diners. Demanem projectes en diferents convocatòries. Una de la UE, una convocatòria d’urgència que en tres setmanes o quatre es resoldrà’. Aquest és un dels greuges diferencials respecte de la investigació que hi pot haver a Alemanya o els EUA, on els centres de recerca tenen reserves internes per quan apareixen casos extraordinaris que requereixen una despesa que no era prevista: ‘Pensa que aquí tenim un laboratori amb un nivell de bioseguretat tres que ens permet de treballar amb microorganismes que poden arribar a ser altament patògens, com ara el coronavirus. Tenir-lo en funcionament cada dia costa molts diners. A l’estranger, el 85%, si no el 100% d’aquestes instal·lacions les paga el govern. Aquí ho hem de pagar nosaltres amb projectes i contractes. Limita molt.’ Sobre si l’estat d’alarma social que s’ha creat és raonable científicament, la doctora Vergara-Alert és clara: no. Recorda que l’índex de mortalitat d’aquest coronavirus volta el 2%, quan el de la SARS, també sorgit a la Xina el 2002, va arribar al 10%. El de la MERS, uns quants anys més tardana, es va incrementar fins al 35%. Ara, matisa que el nivell d’alerta actual té cert sentit pel fet que es tracta d’un nou coronavirus i que som en un moment molt inicial de la infecció, molt alt i que supera amb escreix els dels dos coronavirus anteriors. Així i tot, la investigadora preveu que el nombre de casos s’anirà estabilitzant.

Summary: El vaccí del coronavirus també se cerca a Bellaterra


Els grans esdeveniments literaris sempre van carregats d’històries més o manco interessants que els expliquen. Una de les més repetides és la del procés de creació de Frankenstein, de Mary Shelley, amb la famosa reunió devora el llac Leman l’estiu sense estiu del 1816 d’on va sortir la idea d’escriure un relat de terror que dos anys després es convertí en aquesta obra immortal que és El modern prometeu. Dos-cents anys més tard, set escriptors es comprometeren a la seu de l’editorial Comanegra, a Barcelona, a bastir un projecte singular: ‘Matar el monstre’, un conjunt de set novel·les que recorreria dos-cents anys de la ciutat i en què un personatge aniria apareixent i transformant-se. Cada novel·la es podria llegir de manera independent –aquesta és la gràcia– i el conjunt serviria per a posar a la palestra un pom dels millors autors d’aquests temps a casa nostra, a parer de Francesco Ardolino, editor del projecte, i de Jordi Puig, editor literari de Comanegra: Julià de Jòdar, Jordi Coca, Miquel de Palol (la seva novel·la tancarà el cicle), Ada Castells, Susanna Rafart, Núria Cadenes i Mar Bosch. Precisament les dues darreres novel·les publicades fins ara –Secundaris, de Cadenes, i Vindràs amb mi després del diluvi, de Bosch– es varen presentar a la darrera Setmana del Llibre en Català amb un notable èxit i han servit per a evidenciar que en català conviuen diverses generacions de narradores que no sempre han merescut el ressò del públic i dels mitjans de comunicació i que van de veteranes com Maria Barbal, que aquesta tardor tornarà a publicar novel·la, fins precisament a les nascudes els anys vuitanta, com Bosch. Núria Cadenes, que combina les feines d’escriptora i de llibretera, explica que precisament aquesta és una de les virtuts del projecte de Comanegra: ‘Tant de bo que aquest projecte hagi servit per a donar més visibilitat a quatre narradores de generacions diferents que som només una mostra de tot allò que es fa ara mateix. Si ha servit per a esquinçar el tel que emboira les autores, benvingut sigui, també. De fet, una de les coses que m’agraden del projecte és precisament la desinhibició que hi ha hagut d’ençà del primer moment. No hi ha hagut cap cotilla per a fer aquesta barreja d’autors i autores. És una mostra del que es pot fer i de les coses que es fan actualment i amb una normalitat que aconsegueix que les escriptores no siguem una quota més. A “Matar el monstre” hi ha aquests noms que evidencien que a la literatura en català hi ha homes i dones molt diversos. En aquest cas es vol mostrar una part de la realitat a escala i l’heterogeneïtat és una mostra de com es va creant en aquest moment en català, bàsicament al Principat, perquè en el meu cas no se sap si sóc en l’una banda o en l’altra. Aquest és el punt interessant, que ens traiem les cotilles, que sovint en duem força, i que donem visibilitat a allò que és normal i que sovint no es veu: que és que hi ha moltes escriptores amb ganes d’explicar coses en aquest país.’ Mar Bosch (fotografia: Setmana del Llibre en Català). En el cas de Mar Bosch, tot i que darrerament se n’ha parlat molt i que ha aconseguit un èxit important amb Les generacions espontànies (Periscopi), el fet de ser de Girona no se sap si és un afegit a la invisibilitat o a l’inrevés. Sigui com sigui, l’altre dia Rafel Nadal deia a Twitter: ‘Si visqués a Barcelona tothom parlaria de la Mar Bosch.’ Nadal s’exclamava implícitament de la poca repercussió que tenen els escriptors gironins en els mitjans, independentment de si són homes o dones, fet que no deixa de ser curiós en un dels autors més mediàtics del panorama literari actual. Bosch explica que, ‘després del sopar, els vaig dir que els faria la típica novel·la conyeta de la gironina que es mira Barcelona i em van dir que ni se m’acudís. Parlant seriosament, no sé què perdo ni què deixo de perdre pel fet de no viure a Barcelona: el fet és que no hi visc i ja està. Tampoc no sé si això fa que es parli més del llibre o menys, jo només vull que la gent el llegeixi i que si li agrada ho expliqui’, diu. L’escriptora va ser fitxada per Ardolino en una ‘surrealista trucada telefònica’, de la mateixa manera, gairebé, com fou captada Cadenes ‘en un racó de la llibreria i de la manera foteta i misteriosa que té en Francesco de fer-ho tot, que t’obliga a dir que sí sobretot perquè és una incitació a la creació, un estímul a fer coses. I després hi ha la manera com ho presentaven, una barreja entre esborrajamenta d’editors i comboi d’escriptors: tot junt feia moltes ganes de ser-hi.’ L’editor Jordi Puig explica: ‘En el primer moment no vam pensar en la paritat de sexes sinó a buscar autors que ens agradessin molt, de generacions diferents. Veia molt clar que volia que la Núria ens fes el 1992 i la Mar el 2004. Són, d’alguna manera, els seus referents. I van dir que sí. Tot ha sortit de manera molt natural, buscant un equilibri, però sobretot obsessionats a trobar un bon equip d’estils molt diferents que formés una polifonia clara i que qui hi entrés tingués molt clar que volia jugar amb nosaltres. I estem molt contents perquè era una operació d’una complexitat molt bèstia que fins i tot els autors tenien dubtes si ens en sortiríem. Que tots complissin, que ho fessin, que anés endavant i haver-ho pogut fer córrer és bestial. I tenir gent que ve i et diu que segueix tota la sèrie ja és extraordinari.’ Núria Cadenes (fotografia: Setmana del Llibre en Català. I el cas és que totes dues novel·listes es mostren prou crítiques amb Barcelona i amb els anys que els han tocat –guerrers de Xian inclosos. Núria Cadenes explica: ‘Jo el 1992 no hi era, tenia vint-i-dos anys i quan m’ho van proposar tenia moltes ganes de mostrar l’altra cara del 92 i de negrejar una mica, que darrerament sembla que és cap on tinc més tirada. Per anar a contracorrent, us diré que per a mi una de les poques coses salvables és el Cobi, com a objecte de culte. M’agrada molt perquè cadascú té les seves contradiccions i també m’agrada la icona ‘Barcelona92’, així, en una sola paraula. Segur que hi ha moltes altres coses bones per a persones com els voluntaris i Freddy Mercury i el pebeter i tot això, però jo volia parlar d’aquestes altres realitats que també són Barcelona i convé no perdre de vista. He hagut de tornar a aquells anys i a les referències, i a més del que crees i fabules hi ha les notícies que s’hi expliquen, com la història d’una presa que es va morir a Wad Ras tancada amb molta febre i molt dolor i no la van dur al metge, i no, encara no hi ha culpables. Això és tan cert com que el judici va ser ajornat per les vacances del director general d’Institucions Penitenciaries, per exemple. I, és clar, hi ha el Turó de la Peira, el barri que he escollit, que no és l’únic lloc, però allà la fanfàrria olímpica es va viure pel cap baix amb escepticisme i angúnia i amb una dona morta sota la runa, i amb cap culpable tampoc d’això. Hi ha més crims que s’oculten sota la purpurina del 92 i val la pena de fer-hi un cop d’ull. Això ens configura, perquè la perifèria d’una ciutat també és una ciutat i ho hem de mirar amb més perspectiva i ser més durs amb la ciutat, que és una cosa que li fa falta. Des de l’estima, és clar.’ Així doncs, el projecte ‘Matar el monstre’ encara la recta final amb aquesta mirada àcida sobre la ciutat que ofereixen dues narradores des d’una certa perifèria i que tenen la finalitat de donar visibilitat a allò que és normal: la presència constant d’escriptores de molta qualitat en el nostre panorama narratiu. Malgrat que pocs en parlin. Les raons, que cadascú les cerqui.

Summary: Núria Cadenes i Mar Bosch contra el monstre de la invisibilitat


Artur Junqueras i Neus Bramona, pare i parella d’Oriol Junqueras, han demanat un habeas corpus al jutjat de Manresa. Segons que ha explicat el seu advocat, Andreu Van den Eynde, aquest procediment s’aplica quan l’implicat creu que està en situació de detenció il·legal i fa que sigui el jutge del territori on està pres, en aquest cas Manresa, qui ha de decidir sobre la seva llibertat. ‼ Artur Junqueras i Neus Bramona, pare i dona d'Oriol @junqueras, presenten un habeas corpus al jutjat de Manresa per demanar la seva posada en llibertat immediata🎗 pic.twitter.com/cD3UxGMmSL — Esquerra Republicana (@Esquerra_ERC) January 10, 2020 El lletrat ha indicat que no han prioritzat mai aquesta estratègia, però després de la decisió del Tribunal Suprem espanyol de mantenir-lo a presó tot i la sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea (TJUE), ‘és una necessitat bàsicament de pressió de l’entorn de l’Oriol’. En tot cas, ha admès que hi ha molt poques possibilitats que Junqueras pugui sortir de la presó per anar al ple del Parlament Europeu. La carta que va enviar Marchena al TJUE sobre Junqueras i que ara el compromet Van den Eynde també ha subratllat que el TJUE ja no pot fer res ‘més enllà d’al·lucinar’, i ara només queda la via del Tribunal Constitucional i del Tribunal Europeu de Drets Humans. A banda, l’advocat ha opinat que la mobilització que hi haurà farà que s’obri la carpeta de l’indult, encara que els presos no ho vulguin.

Summary: La família de Junqueras demana un habeas corpus perquè pugui ser dilluns a Estrasburg


El Parlament Europeu ha ratificat la presidència de l’alemanya Úrsula Von der Leyen a la Comissió Europea, que començarà el seu mandat la setmana que ve. Per 461 vots a favor, 157 en contra i 89 abstencions, el plenari del Parlament Europeu ha aprovat l’equip de 26 comissaris i la presidenta que formaran l’executiu europeu, 12 dones i 15 homes. Així, la cambra també ha donat el seu vistiplau al socialista Josep Borrell com a cap de la diplomàcia europea i vice-president de la CE. El Regne Unit de moment no tindrà una cadira a l’executiu de Von der Leyen arran de la seva negativa a nominar un candidat en ple període electoral. Per aquest motiu, la CE va començar un procediment d’infracció en contra, deixant clar que ha pres totes les mesures possibles per forçar a Londres i evitar crítiques sobre la seva legitimitat. El Partit Popular Europeu, el Partit Socialista i els liberals de Renovar havien anunciat que votarien a favor de la Comissió Von der Leyen, mentre que el grup dels Verds/ALE ha optat majoritàriament per l’abstenció. En canvi, els independentistes escocesos de l’SNP hi han votat a favor. ‘Tornarem i comptem amb vostè’, li ha dit l’eurodiputat Alyn Smith, referint-se al Brexit. L’Esquerra Unitària (GUE/NGL) i els ultres d’Identitat i Democràcia han votat en contra. L’executiu necessitava una majoria simple amb més vots a favor que en contra per obtenir l’aval de la cambra. Cadascun dels eurocomissaris ja es van sotmetre per separat a un escrutini dels eurodiputats, mentre que el plenari del Parlament Europeu va votar al juliol per una estreta majoria a favor de Von der Leyen com a presidenta de la CE. Una Comissió Europea ‘geopolítica’ En un discurs sense novetats, Von der Leyen ha presentat el seu equip i programa al plenari del Parlament Europeu aquest dimecres al matí. L’alemanya ha reivindicat com a prioritat la lluita contra el canvi climàtic de manera ‘inclusiva’ i la ‘digitalització’ de l’economia europea. ‘Protegir el nostre clima és una qüestió existencial per a Europa i el món’, ha remarcat. Von der Leyen no ha pogut complir la seva promesa de formar un executiu completament paritari, però aquest dimecres ha promès que els gabinets dels eurocomissaris ho seran. Durant la conferència de premsa sobre repartiment de càrrecs entre els eurocomissaris, Von der Leyen va anunciar que la seva voluntat és presidir ‘una Comissió geopolítica’. Tres vice-presidents potents La CE tindrà tres vice-presidències potents amb Frans Timmermans, Margrethe Vestager i Valdis Dombrovskis. L’holandès Timmermans serà el primer vice-president executiu i liderarà el ‘Pacte Verd Europeu’, mentre que la danesa Vestager serà la segona vice-presidenta al capdavant de la política digital i, a més, eurocomissària de Competència, la mateixa cartera que té ara. Com a tercer vice-president executiu, el letó Dombrovskis liderarà els afers econòmics i també serà comissari de Serveis Financers, en una responsabilitat similar a l’actual. Borrell, cap d’exteriors Com a nou Alt Representant, Borrell formarà part de l’executiu de Von der Leyen. Es tracta d’un càrrec que, a més de gestionar la diplomàcia europea i presidir les reunions de ministres d’exteriors, comporta una cadira a la CE com a vice-president. Si bé Borrell estarà al capdavant de la diplomàcia europea, fins a tres eurocomissaris tindran carteres amb una destacada dimensió exterior. El diplomàtic hongarès Olivér Várhelvi serà el comissari encarregat de les relacions amb els països veïns de la UE i la seva ampliació, mentre la finesa Jutta Urpilainen serà l’eurocomissaria de Col·laboracions Internacionals, que tindrà la vista especialment posada a l’Àfrica. Com a responsable de Comerç, Phil Hogan liderarà les negociacions del bloc amb tercers països en aquesta àrea en un moment tens en l’escena internacional per la guerra comercial entre els Estats Units i la Xina. Interior i Justícia La txeca Vera Jourová s’ocuparà de Drets Fonamentals i l’ex-ministre d’Afers estrangers belga, Didiers Reynders, serà eurocomissari de Justícia. Al capdavant de l’àrea de migracions hi haurà el fins ara portaveu de la CE, Margaritis Schinas, que ocuparà una vice-presidència anomenada ‘Promovent la forma de vida europea’. El títol d’aquesta cartera es va canviar fa unes setmanes després de la polèmica generada pel nom inicial ‘Protegint la nostra forma de vida europea’. L’àrea d’Interior ara estarà en mans de la sueca Ylva Johansson. Tres vice-presidències per a l’est d’Europa Mentre que les vice-presidències més potents han anat a mans dels països nòrdics, Von der Leyen ha compensat l’est d’Europa amb dues vice-presidències més no executives. En la seva quarta legislatura com a comissari, l’eslovac, Maroš Šefčovič, serà responsable de les relacions interinstitucionals, la txeca Jourová a la cartera de Valors i Transparència, i la croata Dubravka Suica estarà centrada a mitigar l’impacte de la globalització i les amenaces a la democràcia. Càrrecs econòmics Sota vigilància de les vice-presidències i la mateixa Von der Leyen, l’italià Paolo Gentiloni s’ocuparà d’Economia, l’austríac Johannes Hahn gestionarà Pressupostos, el luxemburguès Nicolas Schmit Ocupació i la romanesa Adina Valean de Transports. Mercat intern quedarà en mans del francès Thierry Breton, que també gestionarà l’àrea d’indústria de la defensa. Una cartera pels Verds El jove lituà de 28 anys i únic polític dels Verds en aquesta comissió, Virginijus Sinkevičius, serà l’eurocomissari de medi ambient. Tanmateix, com a responsable del ‘Pacte Verd’, Timmermans estarà per sobre d’aquesta cartera. El polonès Janusz Wojciechowski s’encarregarà d’Agricultura, l’estoniana Jadri Simson d’Energia, la xipriota Stella Kyriakides de Salut, la búlgara Mariya Gabriel d’Innovació i Joventut i la maltesa Helena Dalli d’Igualtat.

Summary: El Parlament Europeu ratifica Von der Leyen com a presidenta de la Comissió


El conseller de Justícia, Carles Mundó, ha anunciat que el govern havia presentat una querella contra el fiscal general de l’estat espanyol, José Manuel Maza, i el fiscal superior de Catalunya, José María Romero de Tejada, per presumptes delictes de prevaricació i usurpació de funcions en les vulneracions de drets fonamentals durant les dues darreres setmanes. Ha fet una llista de totes les vulneracions de drets fonamentals que havia dut a terme l’estat espanyol amb la intenció de reprimir el referèndum del primer d’octubre i la mobilització de la ciutadania. ‘Han fet una persecució penal d’un fet que no era delicte i han amenaçat d’enviar a la presó les persones que hi havien participat’, ha denunciat. Mundó ha criticat la intervenció de les finances de la Generalitat i l’intent de sotmetre els Mossos d’Esquadra al comandament d’un coronel de la Guàrdia Civil. Ha titllat aquestes accions d”il·legals’: ‘Totes les instruccions donades pel fiscal són objectivament una il·legalitat’. El conseller ha assegurat que el govern espanyol havia aplicat l’article 155 de la constitució espanyola per la porta del darrere i ha denunciat l’abús que s’havia fet del terme ‘sedició’ –destacant el civisme de les mobilitzacions–, l’obertura del correu postal sense autorització judicial; els escorcolls en domicilis particulars, empreses privades i institucions públiques sense ordre judicial ni presència d’advocats; la vulneració dels drets dels detinguts; el tancament de pàgines web; les amenaces a mitjans de comunicació; la identificació de periodistes, i la prohibició i suspensió d’actes públics. Mundó ha recordat que convocar un referèndum no era delicte segons el codi penal espanyol i ha criticat el desplegament ‘sense precedents’ de la policia espanyola i la Guàrdia Civil a Catalunya: ‘Representa una veritable irresponsabilitat en el context d’amenaça gihadista en què ens trobem.’ Així mateix, ha dit que el Síndic de Greuges defensarà els drets dels ciutadans que puguin ser vulnerats diumenge.

Summary: Mundó anuncia querelles del govern contra el fiscal general de l’estat espanyol i el fiscal superior de Catalunya


El diputat de la CUP Carles Riera creu que el pacte JxCat-PSC a la Diputació de Barcelona és un ‘pas molt negatiu’ i darrere hi veu la voluntat del ‘nucli dur’ del PDECat de reconstruir la sociovergència i optar per l’estabilitat institucional. ‘Si el lideratge independentista està en mans del PDECat no porta enlloc. Necessitem una CUP forta que, igual que va fer apartar Mas, faci apartar del panorama independentista tots aquells que aposten per la reforma’, ha defensat. En aquest sentit, ha lamentat els ‘espectacles lamentables’ protagonitzats per JxCat i ERC en els quals l’important no és l’autodeterminació sinó ‘repartir-se el pastís’. Vegeu ací l’entrevista: Riera ha carregat contra el PDECat per haver optat per ‘desescalar el conflicte i deixar l’agenda autodeterminista fora del mapa’. En aquest sentit, ha considerat que l’acord amb els socialistes a la Diputació de Barcelona ‘reforça’ el PSC i ‘blanqueja’ el partit del 155 perquè li dóna el govern d’una de les institucions més importants del país. Pel que fa a la unitat del sobiranisme, Riera ha constatat que a curt termini potser s’aconsegueix una unitat com a resposta a la sentència del Tribunal Suprem espanyol però veu ‘lluny’ una unitat estratègica ‘per anar més enllà’. En aquest context, ha assegurat que la CUP no participarà d’una unitat estratègica si no contempla l’exercici ‘real i efectiu’ de l’autodeterminació. Més d’un centenar d’esmenes Riera ha explicat que s’han presentat més d’un centenar d’esmenes a la ponència política que la formació política debatrà aquest diumenge a Celrà en el marc de l’assemblea nacional. El text però no es votarà fins d’aquí a uns dies. En el full de ruta que se sotmetrà a debat, la CUP planteja deixar de banda l’estratègia del bloqueig per passar a fer una oposició més propositiva i fixa les condicions per entrar en un govern i tenir més incidència institucional. D’altra banda, aposta per la desobediència civil i institucional com l’única via possible per la ‘ruptura’ i fer efectiva l’autodeterminació en un context en el qual l’estat espanyol no vol negociar.

Summary: La CUP creu que la voluntat del ‘nucli dur’ del PDECat és reconstruir la sociovergència


Catalunya ha complert per primera vegada els objectius d’estabilitat fiscal – dèficit (0,4%), deute (34,1%) i regla de despesa (2,4%) – recollits en la Llei d’Estabilitat Pressupostària i Sostenibilitat Financera. Així ho reflecteix l’informe sobre compliment dels objectius fiscals en l’exercici del 2018 de totes les administracions que ha fet públic el Ministeri d’Hisenda espanyol, ha informat la Generalitat aquest divendres en un comunicat. Catalunya ha obtingut un 0,44% en el límit de dèficit, un 34% en el cas del deute i un 1,6% en la regla de despesa. El vice-president i conseller d’Economia i Hisenda del Govern català, Pere Aragonès, ha valorat positivament el resultat i ha reclamat a l’executiu espanyol que retiri les mesures de supervisió específica que aplica a Catalunya d’ençà del 2015. ‘Hem gestionat amb responsabilitat les finances públiques i ara toca poder-les gestionar amb llibertat’, ha assenyalat Aragonès, que ha sostingut que el control es va imposar per raons polítiques. Una de les conseqüències de complir amb els límits de les tres regles fiscals és l’exempció d’elaborar el Pla Econòmic i Financer (PEF) que fins ara es presentava al Consell de Política Fiscal i Financera (CPFF) per a la seva aprovació. Segons la Generalitat, també desapareixeran ‘els impediments legals’ perquè l’administració catalana pugui fer efectiu durant aquest any el retorn parcial de la paga extra que no es va abonar el 2013, en referència amb la disposició addicional 41 de la Llei de Pressupostos Generals de l’Estat per a l’any 2018, que supeditava el retorn al compliment de la regla de despesa.

Summary: Catalunya compleix per primera vegada els objectius d’estabilitat fiscal


David Fernàndez és el coordinador de la comissió Fem República de l’ANC. Des d’allà ha dirigit algunes de les iniciatives d’Eines de País, com la campanya de consum estratègic; o els Consells per la República. L’última ‘eina’ a crear ha estat Anem x Feina, una patronal que es presenta ‘desacomplexadament independentista’. Hi parlem perquè ens expliqui de què pot servir una patronal en clau independentista, si volen plantar cara a Foment del Treball i si es coordinaran amb Pimec o Cecot, que sempre han donat suport al dret de decidir. —Dieu que més de 500 empreses ja s’han afiliat a Anem x Feina. Cap de pes? —Sí que n’hi ha alguna de pes i alguna de coneguda a escala mediàtica. Però no podem donar noms. També és cert que la majoria d’empreses inscrites i que representarem són mitjanes i petites, i fins i tot autònoms. De fet aquest és el públic objectiu a què ens adrecem. —I d’aquestes conegudes a escala mediàtica, no podeu dir cap nom? —No se’n pot dir cap per un tema de protecció de dades. També volem protegir el nostre associat perquè l’independentisme, d’alguna manera, és proscrit. Nosaltres sí que parlem en primera persona, però les empreses les hem de deixar al marge. Que facin la seva aposta, però que la seva aposta sigui protegida. —Quantes peticions d’afiliació hi va haver les primeres hores? —El primer dia en vàrem tenir més de 150. —Què han fet malament Pimec i Cecot, que s’han manifestat en favor del dret d’autodeterminació, perquè els feu la competència? —Jo crec que no es tracta de fer bé o malament les coses. Crec que no em toca parlar de Foment, Pimec ni Cecot, però nosaltres tenim molt clar que hi ha un espai social, empresarial i polític, que en aquest cas és l’independentista, i que cap d’aquests actors el representa clarament. Nosaltres ens presentem com una patronal, com una entitat de representació d’empresaris, desacomplexadament independentista. Aquest espai és orfe i les altres entitats de representació empresarial, que sí que són patronals a l’ús, típiques del segle XIX i XX, no cobreixen aquest espai. —Abans de constituir-vos heu contactat amb aquestes patronals? —No hi hem parlat. —I després? —Tampoc. Nosaltres hem de treballar per consolidar aquesta iniciativa. Sí que és cert que hem mirat de ser molt cautelosos a l’hora de treballar el projecte perquè algunes altres vegades, com a ANC, hem tingut filtracions, fuites d’informació que no ens han ajudat. Ara hem intentat de ser molt cautelosos. Si haguéssim parlat hauríem tingut problemes. De moment no hem valorat de parlar-hi. El futur dirà cap a on van les coses, però ara ens toca treballar el nostre espai. —Voleu plantar cara a Foment del Treball? —Nosaltres volem treballar per als empresaris que creuen que Catalunya mereix un teixit empresarial millor i que sigui productiu, deslligat de les elits polítiques, sobretot de les de Madrid. Què facin altres entitats, dependrà del públic que tinguin, però no és el nostre. —I no voleu menjar-los terreny? —Sí que és cert que el món empresarial l’hem de veure com un pastís, com passa en qualsevol mercat. I en el moment que hi entra un nou jugador, aquest aspira a tenir-ne una porció. Ara, d’on ve? Nosaltres creiem que hi ha una bona part que no és representada per ningú i aspirem a tenir-la. Igual que els empresaris que estan en les altres patronals i que no se senten representats. O empresaris que estan en gremis i en entitats sectorials que no saben que són associades a Foment o Pimec i potser no estan d’acord amb els postulats polítics i patronals. —Per tant, sí que hi voleu posar cullerada. —Això no dependrà de nosaltres, dependrà de la gent. —Foment del Treball diu que no ‘té sentit’ la vostra creació. Què hi responeu? —Que això ho diran els empresaris. —Per què parleu d’entitats de representació empresarial i no de patronal? —La patronal s’associa molt a l’empresari de barret, puro i copa de conyac, assegut al despatx mentre tot li ve donat i només posa diners perquè funcioni l’empresa. Nosaltres no som això. Som empresaris normals com qualsevol persona que es lleva a les 4, a les 5 o les 6 del matí, que apareix pel seu negoci, que pateix pels seus empleats, que porta els nens a l’escola, que els porta a activitats extraescolars i que anem tot el dia de corcoll. Aquest és el tipus d’empresari que optem representar d’una manera clara. —Què vol aportar una patronal o entitat de representació empresarial com la vostra que no pugui aportar la resta? —Aspirem a ser la patronal catalana del segle XXI. Moderna, socialment responsable, mediambientalment responsable, que funcioni en xarxa i tingui en consideració el territori. Barcelona és al capital de Catalunya i és molt important, però Barcelona no és Catalunya. Hi ha molt territori i moltes sensibilitats. Quan dic que hem de ser una patronal moderna i del segle XXI, ho dic perquè cal utilitzar les noves tecnologies i utilitzar propostes que ens acostin a l’associat, ser més eficients. Volem defugir de les megainfrastructures internes que són costoses i no aporten res a l’associat. Per tant, volem invertir com més recursos millor perquè repercuteixin directament a l’associat. Per exemple, posant en contacte proveïdors i demandants de serveis que hi hagi entre els nostres afiliats. —I en clau independentista? —Manifestant-nos clarament en favor de la independència. Imagina que l’1-O del 2017, el dia 2 d’octubre o el dia que es va aprovar el decret que permetia la deslocalització de seu social, tant patronals com sindicats s’haguessin expressat obertament contra aquella mena de mesures que tenen flaire d’il·legal. Que algú com a gerent d’una empresa pugui decidir per damunt dels propietaris és incomprensible, per dir-ho suaument. No oblidem que els empresaris formen part de la societat catalana, de la mateixa manera que l’ANC i les entitats són el reflex de la societat. —O un 27-O. —Sí, però vull deixar clara una cosa. Sigui un 1-O, o un 27-O, la societat espera que els empresaris prenguin un partit favorable vers la independència, o si més no una part de l’empresariat. Però tampoc no prometem un suport incondicional a qui governi políticament. —Hi haurà cap coordinació amb la Cambra de Comerç? Canadell, que és bastant piulador a Twitter, curiosament no s’ha fet ressò del vostre naixement. —La coordinació l’haurem de treballar. És una bona pregunta. Els vàrem informar d’aquesta iniciativa, però també és cert que no els en vàrem donar detalls per això que deia abans, perquè volíem ser discrets amb el traspàs d’informació. Però sí que és cert que ens haurem de coordinar amb la Cambra i amb els altres actors que siguin favorables a les nostres propostes. —Consum estratègic, Cambra de Comerç i ara una patronal. Quin és el pròxim pas d’Eines de Páis? —La comissió Fem República ja fa un any i mig que té un full de ruta i gairebé hi ha vint iniciatives. Però et diré que són en curs. —I els Consells Locals? Perquè l’última cosa que se’n sap és que a l’agost en van constituir uns quants. El projecte s’ha aturat? —M’agrada que em facis aquesta pregunta perquè divendres 20 hi haurà un acte important de proclamació de consells locals pertot arreu del territori. Serà un acte centralitzat en un lloc encara per a definir –segurament pel Vallès Oriental– i la intenció és fer visible tota la tasca que es fa als Consells Locals i que en tenim molts que es volen constituir. —Creieu que s’entén per a què serviran? —Reconec que és una iniciativa realment complexa. Vol construir una institucionalitat, des de l’àmbit privat, que permeti d’estar alineats amb el Consell per la República a Bèlgica. Però és clar, crear una institucionalitat és complex. És com crear un contenidor i que a dins hi hagi d’anar un seguit d’iniciatives que han de ser definides pel Consell per la República, que és qui ha de dotar de contingut els Consells Locals. —Però el Consell per la República no s’ha mogut en aquest sentit. —Nosaltres ja fa mesos que fem conferències pel territori en què expliquem quins són els objectius d’aquesta institucionalitat. No hem d’oblidar que vivim en un moment de repressió molt forta, de retrocés de llibertats. I els Consells Locals pretenen ser un bastió de construcció d’aquesta República Catalana. Entre les coses que es podran fer en el vessant institucional, que és com es pretén, se cercarà de fer les inscripcions al registre del Consell per la República, els debats constituents i que sigui un espai de trobada de republicanisme, tal com van ser les Taules pel dret de Decidir, que van aglutinar entitats socials, polítiques, i fins i tot persones a títol individual. —L’ANC ha dit i repetit que opta per la via de la desobediència civil. Treballen cap acció? —No sabria dir-t’ho perquè jo no tinc responsabilitats en aquesta àrea. —La desobediència fiscal no és en els plans de l’ANC? —Jo et puc dir que es treballen moltes propostes i més endavant es decidirà quines són les iniciatives que s’engeguen i quines no. Ara avaluem diferents propostes. —Hi ha una desconnexió entre la base independentista i el govern? —Hem de reconèixer que la situació política no és òptima per a treballar per la independència. Sovint es demana que sigui la ciutadania qui agafi les regnes de la situació. I jo crec que la ciutadania sempre hi ha estat –de fet no se n’ha anat mai. De moment la gent ja ha agafat les regnes per a fer segons què que és de la seva responsabilitat, com ara ser sobirans amb el consum i l’ocupació d’espais de poder. Dins les limitacions que tots som conscients que tenen, els partits polítics no porten al límit les institucions. I portar-les al límit no vol dir cometre il·legalitats, simplement aprofitar el marc legal. Passar de les paraules als fets, però de veritat. —Aquest govern fa República? —En podrien fer molta més en tots els sentits. Sovint es contraposa el diàleg amb la unilateralitat. Al full de ruta de l’ANC optem formalment per ser unilaterals. Ser unilaterals implica agafar les regnes del nostre destí i no dependre de ningú més per a avançar i fer passes efectives. Però això no exclou que les parts parlin i puguin arribar a acords satisfactoris. Però satisfactoris, perquè parlar per parlar no té sentit. I l’experiència que tenim amb governs espanyols –i s’han arribat a molts pactes– és que sempre s’acaben rebaixant i l’estat els incompleix. I poden perquè tenen el poder. I perquè tenen el poder dins una estructura estatal que nosaltres no tenim, perquè poden fer i desfer. Ara, no estem en contra del diàleg, però no tenim gens ni mica d’esperança.

Summary: David Fernàndez: ‘Aspirem a ser la patronal catalana del segle XXI’


Ja fa quatre anys que, pels volts de Sant Joan, els Txarango organitzen un festival a Sant Joan de les Abadesses, el poble d’alguns dels seus membres. Es diu Clownia i, amb el pas dels anys, ha sabut condensar molt bé l’esperit del grup: la programació barreja música, espectacles de carrer, cultura popular i un espai per a reflexionar. Tal com els membres del grup han explicat moltes vegades, Clownia abasta tot el seu imaginari amb l’objectiu d’encloure les propostes artístiques que més els inspiren. I enguany, algunes d’aquests espectacles inspiradors són els concerts de Manel, la Pegatina, Zoo, Pirat’s Sound Sistema, Oques Gasses, Gossos i Cesk Freixas, a més d’ells mateixos, que fan de mestres de cerimònies. Hi presentaran el seu darrer disc, El cor de la terra, en un dels concerts més especials que faran en tot l’estiu. Com és habitual, també hi ha programació internacional, com ara la xilena Pascuala Ilabaca i els portuguesos Terrakota. El festival, que té tres dies de durada, combina els espectacles de pagament amb uns altres de franc que es fan a la plaça Major del poble. Però al Clownia no hi ha música i prou. Una part de la programació és dedicada a artistes de circ i més espectacles d’arts escèniques. En aquest apartat es podran veure les improvisacions de Fané Solamente, les acrobàcies del duet Pam i Peu, l’animador infantil Jaume Barri, l’estrena del nou espectacle de la companyia de Luto i la poesia d’objectes de Psirc. Paral·lelament, també hi haurà actuacions repartides per tot el recinte de Clownia, com ara l’habitual taller de clown que ofereix Guillem Albà. L’espai de la consciència creix i es fa més crític Un dels principals trets característics de la manera de ser dels Txarango és el compromís social. Per això en el seu festival no hi podia faltar un espai de consciència, que es va estrenar l’any passat i enguany creix, centrat en el pensament crític. És un cicle de conferències i tallers que tocarà temes tan diversos com ara la crisi dels refugiats, mètodes d’educació alternatius, silencis mediàtics, igualtat de sexes… Un dels més destacats tractarà sobre la desobediència i comptarà amb la participació de David Fernández i Arcadi Oliveres.

Summary: L’imaginari de Txarango concentrat en un festival: el Clownia


Els ciutadans d’Altsasu han respost amb contundència a l’acte organitzat per Ciutadans al municipi, amb presència de càrrecs del PP i el president del partit d’ultradreta Vox, Santiago Abascal. A primera hora, s’han trobat fems on havien de fer el míting. La plaza de #Altsasu en la que Ciudadanos y Vox pretenden hacer un acto amanece con una enorme montaña de mierda. Bravo!! pic.twitter.com/mf85kB7Kvn — GeekIndignado🎗 (@GeekIndignado) 4 de novembre de 2018 En començar, s’han sentit crits de ‘Altsasukoak askatu’ (‘Llibertat per als d’Altsasu’). Provenien de la contramanifestació que ha demanat la llibertat dels joves d’Altsasu, empresonats a causa d’una picabaralla amb agents de la Guàrdia Civil. És precisament per donar suport al cos que Cs ha convocat l’acte. La gent per lliure va cap a l’Ajuntament. Un helicòpter sobrevolant el poble d’Altsasua pic.twitter.com/Nk1zIGOMDn — Ricard (@Ric_one1) 4 de novembre de 2018 Albert Rivera, el dirigent del partit, ha arribat escortat per un passadís de seguretat. Després dels discursos, tant ell com Abascal han hagut de tornar a ser escortats per la Guàrdia Civil a la sortida. Hi ha hagut moments de tensió entre la policia i els manifestants, però organitzacions socials de la vila han convocat desenes de veïns per ajudar a contenir la situació. La policia foral ha detingut el periodista Cake Minuesa. Grups d’ultradreta s’hi han afegit i han estat rebutjat pels manifestants antifeixistes. Grupos neonazis llegan a la convocatoria ultra. El pueblo de #Altsasu los recibe con gritos de “faxistak kanpora” pic.twitter.com/8c5yJvJNSZ — La Haine (@LaHaineInfo) 4 de novembre de 2018 La Policía Foral llevándose detenido a Cake Minuesa (@cakealatake) que llevaba desde el principio alborotando y provocando para conseguir imágenes de violencia en Altsasu pic.twitter.com/Kg6riHqliE — Ni Estado ni moneda (@Reflex_volucion) 4 de novembre de 2018 Un policía foral amenaza con su arma a los manifestantes antifascistas #Altsasu pic.twitter.com/ofk2UUzqWx — La Haine (@LaHaineInfo) 4 de novembre de 2018 En la plaza de #Altsasu sigue la concentración ultra. Junto a la iglesia cientos de antifascistas reclaman “Que se vayan’ pic.twitter.com/WyGz1JIJAM — La Haine (@LaHaineInfo) 4 de novembre de 2018 A l’església han repicat les campanes tan bon punt han començat els discursos. Segons que ha explicat el batlle, ha estat un grup que hi ha entrat i ha estat desallotjat per la policia. Molts veïns també han fet sonar eines o botzines als balcons i han assistit als concerts programats per protestar. El campanar d’Altsasu boicoteja l’acte de ciutadans i VOX a Altsasu.#Altsasu pic.twitter.com/eDvZ6JiRsA — Thomas Sankara (@tsankaram) 4 de novembre de 2018 Amunt l’Altsasu antifeixista!!! ✊🏾 Vídeo:@larbelaitz #Altsasu #AltsasukoakASKE #Alsasua pic.twitter.com/FjsJvrUvxl — Thomas Sankara (@tsankaram) 4 de novembre de 2018 Faxistei amorratzen die Sarri Sarrik, ba #Altsasu n kriston martxa dabil. #UtziAltsasuBakean #AltsasugoakASKE #FreeThemAll pic.twitter.com/rIKEl2twWI — Fermin Muguruza (@muguruzafm) 4 de novembre de 2018

Summary: Abascal i Rivera surten escortats d’Altsasu enmig de les protestes dels veïns


L’ex-president de la Generalitat Alberto Fabra i l’ex-president de les Corts Juan Cotino han estat traslladats a l’UCI després d’haver empitjorat els seus estats de salut arran de les infeccions pel coronavirus 2019. Fabra és a l’Hospital General de Castelló, on va ingressar la setmana passada, i Cotino és a l’Hospital de Manises. L’ex-president de la Generalitat, que actualment és senador per designació autonòmica, es troba estable i sota supervisió mèdica, tot i que aquestes darreres hores el seu estat ha empitjorat. Pel que fa a Cotino, els metges han decidit de traslladar-lo a l’UCI perquè es troba en una situació delicada. Abans d’ingressar a Manises, l’ex-president de la cambra va ser a Madrid, on l’Audiència espanyola va començar el judici per la visita del papa Benet XVI a València.

Summary: Fabra i Cotino, ingressats a l’UCI per la Covid-19


Els pirates aprofiten l’èxit de l’aplicació de missatgeria WhatsApp per distribuir un nou virus que pot obtenir les dades del telèfon com, entre d’altres, credencials de bancs en línia. Segons explica IB Times, els arxius dels virus tenen noms de grans organitzacions com NDA o NIA (Acadèmia Nacional de Defensa i Agència Nacional d’Investigació, respectivament) i una vegada que l’usuari punxa sobre els arxius, la informació del telèfon (dades bancàries inclosos) poden usar-se indegudament pels piratejos. Els serveis de seguretat han notificat a l’Índia sobre el virus que està circulant a través dels missatges de WhatsApp. Els arxius són capaços d’accedir a dades d’inicis de sessió, contrasenyes o codis secrets, entre d’altres. Com sempre en casos de pirateig o expansió d’algun tipus de ‘malware‘, el més aconsellable és no punxar en arxius desconeguts ni en enllaços de procedència dubtosa, així com no descarregar aplicacions si no són de botigues oficials.

Summary: Nou virus a WhatsApp: Un arxiu roba les dades i contrasenyes de l’usuari


Els autònoms que deixin de facturar, pel cap baix, un 75% menys en relació amb la mitjana de la facturació del semestre anterior o que hagin hagut de suspendre l’activitat per l’estat d’alarma tindran dret de rebre una prestació d’atur. Ho preveu el decret de mesures extraordinàries per a fer front a la Covid-19 explicat ahir pel president del govern espanyol, Pedro Sánchez, i publicat avui al butlletí oficial de l’estat espanyol. Entre els requisits per acollir-s’hi, hi ha el d’haver estat afiliat a la Seguretat Social i en alta en el moment que es va decretar l’estat d’alarma i estar al corrent dels pagaments. En cas contrari, el treballador de compte propi tindrà un termini de trenta dies naturals improrrogables per a ingressar la quantitat pendent. El decret també estableix que la quantitat que percebran els autònoms es determinarà aplicant el 70% de la base reguladora. Si no s’acredita el període mínim per a tenir dret a la prestació, percebrà el 70% de la base mínima de cotització del règim d’autònoms o de treballadors del mar, si s’escau. Pel que fa a la durada de la prestació, serà d’un mes i es podrà ampliar fins al darrer dia del mes en què finalitzi l’estat d’alarma, si és que es prorroga, tal com va deixar entreveure el govern espanyol fa uns dies. El text també assegura que els autònoms no consumiran l’atur en cas que en un futur hi hagin de recórrer perquè cessen l’activitat. Pel que fa a les empreses que es vegin obligades a suspendre un contracte per força major a conseqüència de la Covid-19, hauran d’acreditar la caiguda de l’activitat amb un informe davant l’autoritat laboral, que haurà de contrastar-ho i donar una resposta en un termini de cinc dies des de la sol·licitud. D’altra banda, el decret també preveu que les empreses estaran exemptes d’abonar el 75% en concepte de Seguretat Social i se’n bonificarà el 100% a les que tinguin menys 50 treballadors i es comprometin a mantenir-los.

Summary: Els autònoms que cessin l’activitat o deixin de facturar un 75% respecte del semestre anterior podran cobrar l’atur


La vice-presidenta del govern espanyol, Soraya Sáenz de Santamaría, ha rebutjat aquest dilluns la proposta del president de la Generalitat, Carles Puigdemont, d’exposar al congrés espanyol el referèndum sense sotmetre la qüestió a una votació: ‘El congrés espanyol no és un saló de conferències’, ha dit n una entrevista a TVE. Sáenz de Santamaría també ha acusat el govern i els partits independentistes de voler imposar un ‘discurs únic’ a Catalunya i ha atribuït l’acte d’aquest diumenge a una ‘estratègia de tensió’ per part de l’independentisme per ‘provocar’ una resposta de l’Estat. Per la seva banda, el delegat del govern espanyol a Catalunya, Enric Millo, ha assegurat en declaracions a TV3 que els càrrecs electes que vulguin ser inhabilitats, acabaran inhabilitats. L’endemà que Puigdemont afirmés que només acceptarien inhabilitacions del parlament, Millo ha alertat que ‘dependrà dels propis càrrecs electes’ que en els propers mesos es produeixin inhabilitacions. Millo ha reiterat que el govern espanyol es ‘defensarà davant les amenaces’ del govern de mantenir el referèndum, ja que ha assegurat que té ‘mecanismes descrits a la llei’ per a fer-ho. Ha augurat que l’1 d’octubre serà un dia ‘normal’ en que es comprovarà que el govern ha estat ‘mentint’ i ha dit que l’endemà ‘hi haurà un canvi d’interlocutors’ perquè els actuals no seran ‘vàlids’ per a negociar amb el govern espanyol.

Summary: El govern espanyol rebutja la proposta de Puigdemont d’explicar el referèndum al congrés espanyol


El 14 d’octubre, el mateix dia que el Suprem dictava la sentència contra els presos polítics, el president del tribunal, Manuel Marchena, enviava una carta al TJUE per a comunicar la qüestió prejudicial sol·licitada per la defensa d’Oriol Junqueras i que més tard resoldria a favor dels interessos de l’ex-vice-president. Doncs bé, en aquesta carta, Marchena deia al tribunal europeu que acataria la seva decisió independentment que estigués sentenciat, argument que ara utilitza per a mantenir-lo empresonat. ‘La resposta del Tribunal de Justícia tindrà eficàcia amb independència de la situació de presó preventiva o penat que afecti Oriol Junqueras’, precisava Marchena en l’escrit de fa dos mesos, fet que ara obvia. Avui ha resolt que Junqueras no pot tenir assolir la immunitat que li va reconèixer el Tribunal de Luxemburg (i que va avalar després el Parlament Europeu) perquè ja no és un pres preventiu, sinó un condemnat per delictes de sedició i malversació.

Summary: La carta que va enviar Marchena al TJUE sobre Junqueras i que ara el compromet


La Comissió Europea té ‘la porta molt oberta’ per a rebre la primera ministra d’Escòcia i líder del partit independentista SNP, Nicola Sturgeon. Ho ha dit el portaveu de la CE, Margaritis Schinas, confiat que ‘en algun moment es farà una reunió amb representants d’Escòcia’. El govern escocès ha demanat de negociar directament amb la UE per poder continuar-hi tot i el vot a favor de sortir-ne al conjunt del Regne Unit, i fins i tot ha posat sobre la taula un segon referèndum d’independència. ‘Juncker té una porta molt oberta, té una agenda molt plena, es troba amb molta gent, i espero que en algun moment es farà una reunió amb representants d’Escòcia’, ha dit Schinas. Fonts de la UE van confirmar ahir que ja hi havia hagut els primers contactes entre el govern escocès i la Comissió Europea per tractar de la situació d’Escòcia arran del resultat del referèndum britànic.

Summary: Juncker té ‘la porta molt oberta’ per a rebre la primera ministra d’Escòcia


La Gran Via de Barcelona s’ha col·lapsat arran de la manifestació de sis-cents vehicles contra la zona de baixes emissions (ZBE) que ha d’entrar en vigor l’any vinent i que limitarà la circulació de vehicles més contaminants. Ha estat convocada per la Plataforma d’Afectats per Restriccions Circulatòries, que critica les restriccions i també les multes que s’imposaran, que aniran dels 200 euros fins als 1.803. La protesta s’ha fet amb vehicles que es veuran afectats per la ZBE, d’aquí que s’hagin vist fins i tot vehicles antics. La marxa lenta de vehicles ha sortit de l’avinguda Maria Cristina per finalitzar a l’encreuament entre la Gran Via i el passeig de Gràcia. Els vehicles han col·lapsat una de les artèries principals de la capital catalana en un tram de 700 metres fins al carrer Muntaner, deixant lliures només els dos carrils bus. L’ASOCPARC critica que la mesura ‘és classista i discrimina’, i reclama alternatives al govern de Colau. ‘La solució no passa per destruir el parc automobilístic i comprar cotxes nous. Això no és ecologisme, és consumisme’, sentencien des de l’entitat. La Plataforma assegura que no tots els vehicles contaminen més per ser antics i reclama revisions personalitzades per registrar les emissions de cada turisme, camió o motocicleta. ‘S’està atacant un col·lectiu vulnerable i no combatent la problemàtica real’, conclouen. Segons que preveu la normativa que entrarà en vigor el primer de gener del 2020, els vehicles més contaminants tindran prohibit d’accedir a la zona i circular-hi de dilluns a divendres entre les set del matí i les vuit del vespre. Durant la nit, caps de setmana i festius, la circulació a la ciutat no estarà restringida a cap mena de vehicle. D’aquesta manera, les restriccions que ara només s’apliquen en cas d’episodi de contaminació per diòxid de nitrogen passaran a ser permanents. 🚗 Mig miler de persones es concentren contra la zona de baixes emissions i col·lapsen la Gran Via https://t.co/oDPY5FMDLu pic.twitter.com/tZ7eaUN92i — btv notícies (@btvnoticies) September 28, 2019 .@asocparc col·lapsa la circulació a la Gran Via des de Passeig de Gràcia @btvnoticies 👉 https://t.co/aWIGsUStBm pic.twitter.com/DCFcIb9lYK — Ariadna Comas (@AriadnaComas) September 28, 2019

Summary: Una marxa lenta contra la zona de baixes emissions col·lapsa la Gran Via de Barcelona


El Partit Pirata de Catalunya ha fet costat al referèndum d’ençà del setembre del 2015, quan es va presentar a les eleccions parlamentàries per la circumscripció de Girona amb un programa que ja defensava aquesta consulta vinculant. El mes passat va fer campanya a les xarxes en favor de la participació i la democràcia directa i, una vegada el resultat fou favorable a la independència, Pirates de Catalunya va demanar que es complís el mandat del primer d’octubre. En la situació actual, el partit s’ofereix a participar en una candidatura transversal que tingui per objectiu principal la defensa de la República Catalana, en compliment del resultat clar del referèndum d’autodeterminació. Parlem amb el coordinador general del partit, Enric Pineda, per saber què vol fer en aquest moment i quin suport té la República del moviment internacional pirata. —Com veu Pirates el moment excepcional que viu Catalunya? —Fem costat al resultat del primer d’octubre completament. Sempre hem estat partidaris del referèndum i de l’aplicació del resultat del referèndum. No ens n’hem amagat mai. Vam fer campanya per l’1 d’octubre. I després hem insistit en la necessitat d’aplicar-ne el resultat i proclamar la independència. Perquè aquest va ser el desig del poble de Catalunya expressat a les urnes. El govern espanyol ha respost amb el 155. Per molt previsible que fos, no deixa de ser una cosa molt greu. És molt greu. Un atac directe a les institucions i al govern. És un atac fortíssim a la República acabada de proclamar. La nostra oposició és completa i radical. No podem tolerar ni acceptar que un govern que es pretén democràtic tingui com a única resposta l’aplicació d’un article sense forma que s’aplica amb un criteri o un altre segons com bufa el vent. És degradant i trist. —I com veieu la reacció que han tingut el president i el govern de Catalunya? —Pirates no n’hem fixat una visió unitària perquè encara no hem fet el debat sobre els últims moviments. En qualsevol cas, trobem que la proposta del president a Brussel·les d’acceptar la convocatòria de les eleccions com un desafiament per tornar a demostrar la força de l’independentisme és una proposta correcta. Perquè sempre estem a favor de qualsevol referèndum, votació i fórmula d’expressió dels ciutadans. Però encara hem d’acabar de decidir quin ha de ser el nostre paper en aquesta nova circumstància. Volem que torni a quedar clar quina és la voluntat democràtica dels ciutadans de Catalunya. Si ens presentem, ho farem amb un programa que exigeixi l’aplicació del resultat del primer d’octubre. Però hem de veure quina és la fórmula més bona per a participar en aquestes eleccions. I això és més complicat. —En una plataforma unitària, si es proposa aquesta opció? —Sí. És una opció que debatrem. L’oferta que ha fet l’ANC és molt encertada i esperem que s’acabi de concretar. També valorem molt positivament la predisposició d’Albano-Dante Fachin. No tanquem la porta a cap opció que tingui un bon consens. Nosaltres estem a disposició per ajudar a consolidar la posició del primer d’octubre. També podem pensar de presentar-nos sols. Però això té unes dificultats logístiques, la cerca d’avals en molt poc temps, que hem de tenir en compte. Hem de recollir més de vuit mil avals de tot Catalunya per a poder-nos-hi presentar. —Pirates no és una formació independentista, per definició… —No ens definim com a independentistes, però sempre hem estat favorables al referèndum i a l’aprofundiment democràtic. De fet, el 27 de setembre del 2015 vam ser l’única candidatura –només ens vam presentar a la província de Girona– que teníem la convocatòria d’un referèndum al programa. I dèiem que era un referèndum que s’havia de fer amb el permís de l’estat espanyol o sense. Un cop fet aquest referèndum, hem d’estar al costat d’allò que ha votat el poble. I som defensors del mandat popular del referèndum. Defensem la República no perquè siguem independentistes, sinó perquè som demòcrates. —Com veuen el cas català els partits pirates dels països amb què teniu vincles? —Pirates de Catalunya forma part del moviment internacional pirata, de manera que ens sentim germans de tots els partits pirata que hi ha hagut i que hi ha a Europa i al món. La majoria de línies centrals polítiques que defensen els pirates del món són compartides per tots els partits pirates. Això ha fet que dies abans i després del referèndum rebéssim mostres de solidaritat i de suport de partits pirates de tot el món. I aquí n’hi ha alguns dels més importants, com ara el Piratenpartei alemany o el Parti Pirate de Suïssa, o alguns altres com els de Veneçuela, Austràlia, Xile, Luxemburg, Suècia… —Comparteixen la vostra posició? —La majoria de partits pirates del món comparteixen la nostra visió, perquè exigir un referèndum per a resoldre un conflicte és l’expressió de la voluntat popular. I això forma part de la defensa de la democràcia directa. Vam parlar amb Amelia Andersdotter, ex-eurodiputada del Partit Pirata de Suècia, que ens va explicar que entenia la fredor de la UE sobre l’afer, però que no podia entendre la negativa del govern espanyol de fer un referèndum acordat. Ella deia que l’única opció que tenia l’estat espanyol per a desactivar un moviment d’aquesta mena era precisament fer un referèndum i guanyar-lo. Si no ha fet això, els passos que fem nosaltres són els que s’han de fer.

Summary: Enric Pineda (Partit Pirata): ‘No defensem la República perquè siguem independentistes, sinó perquè som demòcrates’


La incapacitat del govern britànic per a gestionar el Brexit ha catapultat novament l’independentisme escocès, que avui es manifesta al centre de Glasgow. Pot ser la mobilització més important de la història del país. El llindar el marca la marxa sobiranista de l’octubre passat a Edimburg, en què 100.000 persones van exigir un segon referèndum. La manifestació començarà a les 14.30 (hora catalana) a Kelvingrove i s’acabarà a Glasgow Green, el parc més antic de la ciutat. Podeu veure’n el recorregut tot seguit: Route map for March For Independence- Glasgow. AUOB. by GEORGE KEMPIK on plotaroute.com Fa dues setmanes, la primera ministra, Nicola Sturgeon, va confirmar que el seu govern tenia la intenció de fer un segon referèndum d’independència abans d’acabar la legislatura, l’estiu del 2021. Sturgeon també va dir que enguany s’aprovaria la llei que permetrà la consulta. Scotland's First Minister Nicola Sturgeon says #IndyRef2 should happen before end of current parliament in 2021, saying it is "our route to avoiding the worst of the damage #Brexit will do" Updates: https://t.co/H2cy9hNLue pic.twitter.com/V84OBBbGfm — BBC Politics (@BBCPolitics) April 24, 2019 Encara en plena eufòria per l’anunci de l’IndyRef2, tal com l’anomenen a Escòcia, l’independentisme veu en la manifestació d’avui una demostració de força. I, de fet, no hi ha més bon lloc per a fer-la que la principal ciutat del país, atès que Glasgow va ser un dels pocs indrets on el sí a la independència es va imposar el 2014. Segons un sondatge de YouGov publicat aquesta setmana, el sí a la independència ha crescut fins al 49%, cosa que representa un increment de quatre punts respecte del resultat del referèndum. Tanmateix, el no encara s’imposaria amb el 51%. YouGov atribueix aquest canvi ‘en gran part’ al fet que la majoria dels escocesos són partidaris de romandre a la Unió Europea.

Summary: L’independentisme escocès es manifesta a Glasgow amb el segon referèndum a l’horitzó


La CUP ha plantejat avui la paralització immediata de tots els projectes vinculats als Jocs Olímpics d’Hivern Barcelona-Pirineus i l’aprovació d’una moratòria fins que les olimpíades no s’hagin aprovat en referèndum. La CUP ha assegurat en un comunicat que s’oposa als jocs i que exigeix transparència en les inversions, infraestructures i pressupost de la candidatura, segons un comunicat de la formació independentista que ha presentat en roda de premsa a la Seu d’Urgell. Hi han participat el cap de llista de la CUP per la Seu d’Urgell, Xènia Antona; la regidora de Barcelona Eulàlia Reguant, el militant d’Endevant Alt Urgell, Ivan Garriga, i el número dos de CUP Capgirem Barcelona, Jordi Magrinyà.

Summary: La CUP demana un referèndum sobre la candidatura olímpica de Barcelona-Pirineus


El ministre d’Afers Estrangers espanyol, Josep Borrell, ha advertit que el seu executiu no reconeixerà la independència de Kossove ‘perquè ens ho digui un director general del Comitè Olímpic Internacional (COI)’, en referència al director general adjunt de l’entitat, el català Pere Miró, que després del Mundial de Karate de Madrid –on el marcador no establia la nacionalitat dels atletes kossovesos– va amenaçar que el COI recomanaria a les federacions esportives d’arreu del món ‘no celebrar competicions internacionals’ a l’estat espanyol si no accepta esportistes kossovesos. En declaracions a Onda Cero, Borrell ha negat que cap oficina consular de l’estat hagi denegat visats a atletes kossovesos ‘entre altres perquè no s’han presentat peticions’, i ha insistit que la situació de Kossove no té res a veure amb Catalunya. ‘Quan escolto Torra dient que Catalunya es com Kosove, em pregunto a quin mon viuen, saben què va passar allà?’, ha afegit. Borrell ha fet aquestes manifestacions una volta la setmana passada el seu ministeri xoqués amb el COI per la situació que es va generar als mundials de Karate de Madrid. Finalment, segons un comunicat conjunt del Comitè Olímpic Espanyol (COE) i el Comitè Olímpic Internacional (COI), el govern espanyol va acceptar donar visats als esportistes de Kossove i permetre l’ús dels seus símbols quan competeixin a l’estat. Borrell ha afirmat que al seu ministeri no li consta ‘que s’hagi denegat cap visat’. ‘Les acusacions que Espanya ha negat visats no tenen fonament. Entre altres perquè no s’han presentat peticions’, i ‘tenim la màxima voluntat de col·laborar amb les institucions olímpiques’, ha dit. En tot cas, ha insistit que ‘Espanya no reconeix a Kossove, com no reconeix a Gibraltar, i això té conseqüències’. ‘No estem disposats a acceptar que un director general del COI ens digui que hem de reconèixer Kossove. Vostè qui és per dir això?’, ha preguntat, perquè ‘la política internacional d’Espanya no la dicta el COI’. Amb tot, Borrell ha admès que hi ha una possibilitat que l’estat reconegui Kossove en un futur. ‘Si Sèrbia acaba reconeixent la independència de Kossove, nosaltres no som més papistes que el papa’ perquè amb un acord ‘no hi hauria una separació unilateral’. Borrell ha barrejat de nou la qüestió kossovesa amb la catalana i ha criticat que els independentistes assenyalin el govern espanyol com un ‘rara avis’ per no reconèixer Kossove. ‘Hi ha noranta països del món que no reconeixen a Kossove, no és una posició extravagant, sinó dels que diuen que les fronteres no s’alteren de manera unilateral’.

Summary: Borrell menysprea ara el Comitè Olímpic Internacional i embolica l’afer de Kossove


L’entrada de l’extrema dreta al parlament balear ja ha dut tensió als debats. La presidenta Francina Armengol ha acusat Vox de tenir una obsessió malaltissa amb els Països Catalans. Ho ha dit quan el portaveu de la formació ultra, Jorge Campos, li ha demanat si considera que les Illes Balears formen part dels Països Catalans, a partir d’una proposició de llei tractada al parlament fa sis anys. Armengol ha evitat de respondre-hi, dient que eren a la sessió de control al govern i ha recordat al portaveu de Vox que li paguen per defensar els interessos de les Illes Balears. També ha lamentat que amb l’entrada de Vox a les institucions ja no hi hagi una unanimitat en la defensa dels més vulnerables, en al·lusió als menors i a les víctimes de violència masclista, perquè és un partit que vol fomentar la crispació i dividir la societat amb el discurs de l’odi.

Summary: Armengol acusa Vox de tenir una obsessió malaltissa amb els Països Catalans


El dirigent de Podem, Pablo Iglesias, ha demanat avui al congrés que el govern espanyol retiri la condecoració al policia franquista i torturador Antonio González Pacheco, conegut com a Billy el Niño. El ministre de l’Interior, Juan Ignacio Zoido, ha respost que la llei no ho permetia. A més, ha afegit que era un distintiu atorgat feia més de quaranta anys i que no tenia cap relació amb el govern de Mariano Rajoy. Vegeu tot seguit el tens bescanvi de retrets entre Iglesias i Zoido: Segons Zoido, ningú no ha fet cap sol·licitud formal per a retirar la condecoració i, per tant, ‘el govern no ho ha valorat’. La medalla al mèrit policíac que té Billy el Niño d’ençà del 1977 implica que el torturador rebi una pensió vitalícia del 15% del seu sou. La resposta del ministre ha escalfat Iglesias. En la repregunta, ha llegit el testimoni d’alguns dels torturats, que eren presents a la tribuna del congrés. La seva intervenció ha acabat amb un llarg aplaudiment a les víctimes. Zoido ha defensat que no hi havia cap sentència que acredités les tortures de Billy el Niño. ‘Si fos així, no hauria estat condecorat i li hauria caigut tot el pes de la llei a sobre’, ha dit. Aquestes paraules han fet esclatar la bancada de Podem. El diputat Rafael Mayoral ha retret al ministre la seva resposta i ha cridat diverses vegades: ‘És un torturador’. La presidenta del congrés, Ana Pastor, ha hagut de demanar tranquil·litat i ha fet dos advertiments al diputat. ‘Vostès no em donaran lliçons de defensar a un torturador, no ho he fet mai’, ha acabat dient Zoido.

Summary: Escàndol al congrés espanyol quan Zoido refusa de retirar la condecoració al torturador Billy el Niño


La sentència del Tribunal Europeu de Drets Humans (TEDH), que dijous va avalar les devolucions en calent de migrants que travessen la frontera espanyola a Melilla, ha caigut com una llosa a les ONG de drets humans, que miren ara amb preocupació al Tribunal Constitucional espanyol i la decisió que prendrà sobre la llei mordassa, que regula aquestes pràctiques. Així s’han pronunciat a Efe diferents organitzacions després de conèixer-se la decisió de revocar la condemna que va imposar a Espanya per l’expulsió al Marroc de N.T i N.D, dos immigrants subsaharians que van saltar la tanca de Melilla en 2014. Una decisió que, per contra, han aplaudit sindicats policials i associacions de guàrdies civils espanyols, que han exigit al ministeri d’Interior un protocol que aclareixi com han d’actuar els agents davant l’entrada irregular de migrants. Des del govern espanyol s’ha pronunciat la ministra d’Afers estrangers, Arancha González Laya, que ha opinat que la sentència aclareix el que poden fer els guàrdies civils i, des d’aquest punt de vista, és ‘positiu’. ‘Crec que s’aclareix una mica la situació per a les forces i cossos de seguretat de l’estat, que fan una labor en condicions molt difícils’, ha dit. L’octubre de 2017, la Sala va considerar per unanimitat que es va tractar d’una ‘expulsió de caràcter col·lectiu’, contrària al Conveni Europeu de Drets Humans, ‘sense cap mesura administrativa o judicial prèvia’ i sense possibilitat de recurs. Però ara, l’última instància del TEDH creu, també per unanimitat, que ‘es van posar ells mateixos en una situació d’il·legalitat’ en accedir ‘a llocs no autoritzats’ i ‘recorrent per força’. ‘Ens sembla descoratjador. Amb tots els respectes, creiem que no han entès res de les qüestions que plantejàvem la part demandant i també la Comissió Espanyola d’Ajuda al Refugiat (CEAR), que som tercera part en aquest procediment’, ha manifestat als periodistes a Las Palmas de Gran Canaria la directora del Servei Jurídic de l’ONG, Paloma Favieres, que ara espera a la decisió del TC sobre la ‘llei mordassa’. Fonts jurídiques consultades per Efe recorden que la doctrina del TEDH és ‘vinculant’ per a Espanya i d’’obligat compliment’. Per altra banda, hi ha veus que recorden que el TEDH aborda un cas molt concret i que el TC pot marcar les pautes d’aplicació i els límits de la llei. A Amnistia Internacional, la portaveu de Refugi i Migració, Verónica Barroso, pensa que Estrasburg ha establert ‘un precedent molt negatiu’ perquè ha negat el dret d’immigrants i refugiats a accedir a ‘un procediment individualitzat d’asil i a un recurs efectiu’. A més, ha volgut recordar que són pràctiques il·legals que contravenen el Dret Internacional de drets humans i ha mostrat la seva preocupació perquè aquesta sentència pugui contribuir al fet que els estats executin aquestes expulsions sumàries i col·lectives ‘amb total impunitat’. Des d’Oxfam Intermón continuaran exigint la protecció dels drets humans i del Dret Internacional ‘a qualsevol indret’, per als qui ‘entren legalment i per als que es veuen forçats a fer-ho sense papers’. És per això que insten el govern a respectar el principi de no devolució, diu la responsable de Migracions, Eva Garzón: ‘La solució no és realitzar devolucions en calent, sinó facilitar vies legals i segures.’ Segons la portaveu d’Acnur a l’estat espanyol, María Jesús Vega, l’Agència de l’ONU per als refugiats treballarà amb el govern espanyol per a establir un mecanisme que permeti conjugar el control de les fronteres que és competència dels estats amb el fet que les persones que arribin tinguin accés a un procediment d’asil en frontera que compleixi amb estàndards estatals i internacionals. En tot cas, Acnur defensa que els refusos a la frontera i la devolució de migrants sense una recerca prèvia i adequada i sense tenir en compte les circumstàncies individuals poden contravenir la prohibició de les expulsions col·lectives establertes en el Conveni Europeu de Drets Humans.

Summary: Les ONG, desolades amb aval europeu a devolucions en calent, miren ara al TC


La batllessa de Barcelona, Ada Colau, ha lamentat que la ministra de Foment espanyola, Ana Pastor, hagi vingut a Barcelona ‘sense comunicar-se amb l’ajuntament’, per presidir l’acte d’inauguració de les obres del tren-llançadora a el Prat. Colau, que no ha assistit a l’acte, ha informat que va sol·licitar una reunió amb Pastor aprofitant la visita, i que la ministra va declinar la trobada argumentant problemes d’agenda. La batllessa ha insistit que el consistori té ‘interès’ en reunir-se amb Pastor per tractar temes ‘urgents’ per la ciutat com les obres de la Sagrera, que ha contraposat amb el tren-llançadora a l’aeroport, una inversió que l’ajuntament ‘no hagués fet’. Ada Colau ha subratllat que per a l’ajuntament les obres del tren llançadora que unirà el centre de Barcelona amb la T1 de l’Aeroport d’el Prat ‘no són una prioritat’. L’ajuntament, ha afegit, ‘no les hagués fet’ perquè hi ha ‘altres mecanismes de transport i està prevista la propera arribada de la L9’. És més, Colau ha reiterat que la ciutat te ‘altres prioritats que no poden esperar i que es troben estancades’, i ha posat com exemples les obres de l’estació i l’accés a La Sagrera, millores a rodalies o els accessos ferroviaris al port de Barcelona. L’Ajuntament no ha enviat cap representant a l’acte de col·locació de la primera pedra de les obres del tren llançadora a l’Aeroport. No obstant això, l’alcadessa ha fet saber que quan van conèixer per la premsa la visita ministerial van contactar amb el gabinet d’Ana Pastor per sol·licitar-li una reunió, coincidint amb el seu viatge a Barcelona. Segons Colau, des del Ministeri van declinar aquesta possibilitat perquè, literalment, Pastor ‘no tenia temps’. La batllessa ha lamentat aquesta situació i ha insistit en l’interès del consistori per reunir-se amb la ministra i abordar aquelles qüestions que sí que considera ‘urgents’ i prioritàries. Per això l’ha emplaçat a formalitzar una trobada ‘quan abans millor pel bé de tothom’.

Summary: Colau no assisteix a l’inici d’obres del tren llançadora a l’aeroport del Prat


Omar Noumri serà el batlle de Castelló de Farfanya (Noguera), on la candidatura d’ERC ha guanyat les eleccions amb majoria absoluta. Esdevindrà el primer batlle musulmà del país o, si més no, el primer que ho fa públic, i també el primer batlle d’origen àrab. De pare algerià i mare catalana, va néixer a Algèria, però la seva família va haver de traslladar-se al Principat quan ell tenia només un any, a causa de la guerra. D’aleshores ençà, ha conviscut amb plena normalitat amb totes dues cultures, fent el Nadal amb una família i el Ramadà amb l’altra. Precisament, la campanya electoral l’ha feta durant el Ramadà, cosa que diu que li ha permès de concentrar-s’hi plenament. ‘El temps que hauria gastat esmorzant o dinant l’he dedicat a fer la campanya’, explica. Noumri té vint-i-set anys, ha estudiat història i ha treballat com a professor, com a guia turístic i com a jutge de pau. Ara emprèn la tasca de ser batlle d’aquest poble de cinc-cents habitants, que té la lluita contra el despoblament com a objectiu principal. —Qui és Omar Noumri i quina és la seva història? —Vaig néixer l’any 1991 a Algèria. Els meus pares es van conèixer perquè la meva mare hi va anar de turisme i es van enamorar. Al cap de sis mesos o un any, es van casar i la meva mare se n’hi va anar a viure. El 1992 va esclatar-hi una guerra civil. La cosa es va començar a complicar: hi havia tocs de queda, atacs terroristes, matances… Va ser un conflicte a la ribera sud de la Mediterrània molt cruent i molt desconegut aquí. Com que tenien la possibilitat d’anar-se’n perquè la meva mare és catalana, van venir a Castelló de Farfanya, el poble dels meus avis, on sempre he estat molt arrelat. De fet, la meva família materna ha estat aquí des del 1780, segons l’arbre genealògic. Després vam anar a Balaguer i els meus pares van haver de començar de zero. A Algèria el meu pare era administratiu i aquí havia de treballar amb la fruita, la construcció… Els primers anys van ser molt difícils. Recordo que havíem d’anar a demanar menjar a Càritas, per exemple, però vam sortir de les dificultats. Tinc molts familiars que no van tenir la sort de poder venir, però hem mantingut el vincle. Quan es va acabar la guerra jo hi estiuejava sovint, i encara hi vaig. —Com s’ha traduït aquesta combinació de les dues cultures en el vostre dia a dia? —No és un camí de roses, però com en tot conflicte i en tota diferència cal, per damunt de tot, diàleg. A casa meva n’hi ha hagut. Si la meva àvia volia celebrar el Nadal, tots s’asseien i acordaven que faríem el sopar de Nadal, però li dèiem que durant el Ramadà faríem dejuni i aquells dies no pujaríem a dinar. Ha estat una convivència natural. A casa he llegit l’Alcorà, igual que la Bíblia. Em quedo sobretot amb les similituds. A vegades en parlo amb el mossèn del poble, que és amic meu. Sovint trobem més semblances que no pas diferències… —Com vau entrar en la política? —A divuit anys vaig entrar a la Joventut Nacionalista de Catalunya (JNC) de Balaguer. Sóc una persona sobretot nacionalista, catalanista, independentista, però ideològicament sóc més d’esquerres, i trobava que no acabava d’encaixar-hi, a la JNC. Les idees republicanes me les havia transmès el meu avi Jaume, un dels meus referents. Era profundament catalanista i independentista, defensor de la lluita antifeixista durant la guerra civil. Finalment, vaig decidir d’entrar a Esquerra Republicana. Vaig tenir la sort de guanyar les primàries, després vaig aprendre molt amb la campanya de les espanyoles i durant les municipals hem fet una campanya que crec que ens ha sortit prou bé, i prova d’això és que la gent ens ha donat la seva confiança. —Us heu trobat islamofòbia a l’hora de fer campanya? —La discriminació ha existit sempre, en diversos àmbits: a l’escola, al carrer… Però també hi ha hagut gent que ha defensat la integració. Això de la discriminació racista és com l’assetjament escolar o els altres atacs: un perquè és gras, un altre per l’orientació sexual i uns altres per l’origen o les creences. S’han de saber esquivar aquestes crítiques i insults i continuar el camí. A mi m’agradaria dir a la gent que s’ha sentit discriminada pel seu origen o per la seva orientació sexual que, més enllà de qui els pugui fer sentir malament, també hi ha persones bones i que, si posen bona cara, les coses aniran bé. És una cosa del nostre poble, el poble català, que m’enorgulleix. Si d’alguna cosa ens hem de sentir orgullosos és que, tot i els atacs soferts, sempre hem estat pacifistes i hem posat bona cara al mal temps. Tot i l’1 d’octubre i tot i els insults com el de ‘supremacista’… La prova que no som supremacistes sóc jo mateix! —A què us referiu quan dieu que la discriminació ha existit sempre? —Per exemple, a l’escola m’havien arribat a dir ‘moro de merda, has vingut amb pastera’. A la meva mare encara li feia més mal que a mi, perquè em deia que sóc tant d’aquí com d’allà. No en fèiem cas, igual que durant la campanya electoral. Han arribat a dir que, si guanyava, tancaria l’església i faria una mesquita. No en vam fer cas i vam continuar parlant de política. Finalment s’ha demostrat que això la gent ho recompensa, que no li agrada el soroll. És a l’ideari català el fet de dir ‘siguem assenyats, no en fem un gra massa i treballem, que la civada guanyarem’. —De tota manera, segons la vostra experiència, sou crític amb les polítiques d’integració? —Sí, hi ha moltes coses per a millorar. S’hauria d’obrir un diàleg amb un gran marge de comprensió i en una taula on tots seiem com a iguals. Molt sovint, alguns sectors de la societat poden veure els nouvinguts com a gent marginada socialment. De fet, s’acaben creant guetos; un model negatiu en aquest sentit seria el francès. Crec que aquí s’ha de treballar una mica més. La gent d’origen immigrant també hem de fer autocrítica, ser més cívics i comprendre la realitat dels catalans, però alhora ens han de donar més marge de millora, unes quantes generacions en què el sistema educatiu català i totes les eines que tenim com a país per a generar la integració tinguin efecte. És com un arbre, que necessita uns anys de marge per a donar fruit. —Una manera d’accelerar-ho pot ser amb la participació en la política de persones d’orígens àrabs. Polítics com Chakir El Homrani i Najat Driouech han entrat al parlament fa poc. En què es pot traslladar, això? —Si agafem models històrics en què la integració ha estat referent, com ara l’anglès (l’alcalde de Londres és musulmà i d’origen pakistanès i també tenen una alcaldessa d’origen algerià), veiem que és un model que, malgrat les mancances, és un bon exemple que aquesta integració a la vida política de la gent d’origen immigrant és possible. No deixen de ser habitants del nostre país i tenen els mateixos valors. Jo em dic Omar, però sóc catalanista i conec Valentí Almirall, Francesc Macià, Lluís Companys, ‘L’estaca’, Lluís Llach… Què em diferencia, a mi, del Jordi del Barça? Simplement el nom i potser la meva pràctica religiosa, però en un món globalitzat aquestes dues diferències són mínimes. —Dieu que, abans de res, sou independentista. Algú us ho ha qüestionat perquè sigueu musulmà? —No m’ho han dit mai directament, ni sectors independentistes ni sectors no independentistes. Sí que és veritat, però, que dient-me Omar i havent nascut a Algèria, amb un pare algerià, m’ofèn molt més que als catalans ens titllin de supremacistes i de xenòfobs quan som model d’integració a l’estat espanyol. És girar la truita d’una manera que considero que és alterar la realitat. De fet, d’aquesta alteració de la realitat ve la major part dels problemes que tenim en aquest conflicte. Això ha portat a fer la vergonya de judici que fan, per exemple. —On éreu el Primer d’Octubre? —A l’única escola que tenim al poble, discutint si havíem de posar tractors als camins per evitar que vingués la Guàrdia Civil. Estàvem molt espantats perquè a un poble molt pròxim, Menàrguens, la gent va rebre de valent. Encara se’m posa la pell de gallina perquè tinc coneguts i amics que van rebre. Per sort, aquí la Guàrdia Civil no va venir. Estàvem en aquella muntanya russa de sentiments entre eufòria, por, ràbia, alegria… Allò que va fer sentir millor és que va ser la vegada que més units ens hem mostrat al poble. Hi era pràcticament el 100% a l’escola. És una cosa que no oblidarem mai: tant allò que vam fer per poder votar com el mal que van fer a la nostra gent. —La nostra societat sovint relaciona l’islam amb el masclisme. També heu rebut atacs en aquest sentit? —A la xarxa he vist comentaris d’aquesta mena. Que em donin deu minuts per a explicar-me i que després em diguin masclista o no. Jo tinc unes línies vermelles i considero que la lluita per la igualtat de gènere n’és una. Sovint als musulmans ens titllen de masclistes i crec que és totalment fals i es parla amb desconeixement. A la meva família hi ha dones amb creences diverses i ningú no les ha coaccionades. Tinc familiars a Algèria que porten vel i familiars que no en porten. Però el porten lliurement, no els l’han imposat. Igual que un musulmà pot ser practicant o no, o practicar d’una manera o d’una altra. No és una religió monolítica. No practica igual un musulmà del Marroc que un de l’Afganistan. La teva pràctica pot ser més ortodoxa o menys. És una religió basada en la relació de l’individu amb Déu, sense intermediaris. Qui és masclista, és masclista perquè és masclista, no perquè sigui musulmà. Si mai tingués fills, els educaria en la igualtat de gènere, tant en l’àmbit lingüístic, com salarial, com de drets… De totes maneres, qüestions com la del vel s’han de tractar amb dones musulmanes. Els homes també tenim una normativa de vestimenta, però no se’n parla perquè no és tan visible. —Quant al vostre projecte polític, quina és la principal preocupació al municipi? —El despoblament. La Generalitat i l’estat espanyol haurien de treballar per fer-hi front. És una cosa poc visible, però els pobles no deixen de ser part del territori i el món rural reclama atenció. No deixem de ser la sitja on guardem el menjar de Catalunya, i no ens haurien de desatendre. Si calculem la població envellida que tenim i el creixement aturat o negatiu, la perspectiva és molt negra. I això pot passar d’aquí a vint anys o trenta. Si les institucions no s’hi posen, malament. Però en la política municipalista intentarem fer polítiques per a posar-hi fi, i potser funcionen.

Summary: Omar Noumri, primer batlle musulmà del país: ‘La prova que no som supremacistes sóc jo mateix’