Entrevistem Pep Riera, pagès veterà del Maresme, durant molts anys dirigent d’Unió de Pagesos, sempre lúcid i batallador pels drets de la pagesia. En aquesta entrevista descriu i analitza la situació dels pagesos per sectors, perquè hi ha diferents casuístiques. Alerta que és crítica i que n’hi ha tant pocs, de pagesos, que no se’n pot perdre ni un de sol. Perquè tenir una agricultura de proximitat és fonamental per a la qualitat de vida de la gent. També recorda que fa dos mesos la pagesia ja va patir els estralls del temporal Glòria i que l’any passat es va haver d’enfrontar a la crisi de la fruita dolça i al tractat amb Sud-àfrica que va enfonsar el mercat del cítric. —Quina vida fa un pagès aquests dies? —Depèn del sector. Per exemple, al sector de l’horta, si ets un pagès que porta el seu producte a Mercabarna, l’hi pots portar encara. És clar, el mercat està trist, perquè amb les botigues tancades i els mercats també tancats, gairebé tots, hi ha poca gent comprant i Mercabarna està ensopit. El sector de la flor i planta ornamental és el que ho té pitjor: el Mercat de Flor de Vilassar és tancat de ja fa quinze dies, les floristeries també i per tant la flor i la planta s’han de llençar. I si volen salvar-la, han d’anar tallant la flor i deixar-la a terra. No poden deixar les flors, matarien la planta. I això fan els meus veïns, Flors Noè, que són els més grans del Maresme i potser un dels més grans d’Europa. No tenen feina i fan això, intentar salvar les plantes. —Quin panorama. —I després, per exemple, aquí al Maresme també es conreen les ‘minis’, pastanaga mini, per exemple, i planta petita, que sobretot es destina a la restauració (no es venen a particulars). Com que els restaurants estan tancats, aquest producte també s’ha de llençar. I després hi ha una altra qüestió: tancar els mercats setmanals afecta el producte de proximitat i de temporada, que és el que tenim aquí al Maresme; no permet que arribi al consumidor. Ens remarquen que els mercats es tanquen per seguretat; coi, doncs per seguretat també s’haurien de tancar les grans superfícies! I no ho han fet pas. I em deia un de l’Ajuntament de Mataró l’altre dia: ‘Al cap i a la fi, les grans superfícies també us compren a vosaltres.’ I no, a nosaltres no ens compren pas la verdura ni la fruita. Les grans superfícies se subministren directament amb grans empreses de Múrcia, d’Almeria, etc. No compren producte de proximitat. Per tant, a banda que és un greuge comparatiu, perjudica molt. I així anem. —Tenia entès que els mercats ambulants de verdura i fruita sí que es podien obrir. D’entrada la Generalitat va dir que no, però hores després va rectificar. I n’hi ha d’oberts. —És una competència municipal. Ens consta que el departament d’Agricultura ha recomanat als ajuntaments que aquests mercats, que són a l’aire lliure, els deixin obrir, però no hi ha manera. Hem fet gestions directes amb els ajuntaments, però no hi ha manera que ho vulguin entendre. —Per tant, el petit pagès amb relació a les grans superfícies es veu perjudicat. —Claríssimament. Perquè hi ha pagesos que fan mercats ambulants i no porten el seu producte a Mercabarna. I ara s’han quedat sense el seu mercat i sense la seva clientela. Perquè de la nit al dia no poden portar el producte a Mercabarna. Qui els el vendrà? A més, allà de producte en sobra. Una altra cosa seria que hi hagués escassetat d’aliments, però no n’hi ha. —Els petits pagesos que fan la cistella i la reparteixen a domicili dupliquen, tripliquen i quadrupliquen les comandes i la situació els ha superats. —Sí, pot ser. Però no tothom està en condicions d’anar a repartir, no tothom té els contactes. Normalment, els que fan cistelles són els pagesos que fan agricultura ecològica, que ja tenen els contactes, el sistema de repartiment, la furgoneta… Continuen fent-ho, però això no ho pot fer tothom. Nosaltres mateixos no ho podem fer. No tenim cap clientela per a anar a repartir ni tenim cap furgoneta… Hi ha moltes casuístiques i no tothom es troba amb les mateixes condicions i no tothom ho passa igual de malament. En primer lloc, la flor i planta ornamental, després els ‘minis’, i finalment els que només es refiaven dels mercats ambulants. —Les mesures que s’han pres per al confinament s’han pensat sobretot per a les ciutats i s’ha pensat poc en la pagesia, sobretot, tenint present que són productes amb una caducitat molt immediata, que de seguida es fan malbé. —A banda, el producte de proximitat té l’avantatge que el talles al matí o al vespre i a primera hora de l’endemà ja és al mercat, no ha calgut ni posar-lo a la cambra frigorífica. És un producte natural fresc. I aquests avantatges del producte de proximitat i de temporada, ara no els aprofitem. —I com es podrien aprofitar? —Primer de tot, obrint els mercats. —Veig que ho considereu fonamental. —Ho és. I es pot fer en condicions i amb totes les garanties de seguretat sanitària. —Parlàveu de la flor i la planta ornamental com el sector més afectat. Si hi afegim que enguany no se celebrarà Sant Jordi, la situació es converteix en catastròfica? —En aquest sector penso que hi haurà gent que no se’n sortirà. Perquè és un sector amb fortes inversions. No és igual de produir un enciam que una orquídia. No és igual quant al cost de producció. Són grans inversions. La planta sovint està molts mesos en hivernacles, una part fins i tot amb calefacció. Per mantenir-la en condicions, el meu veí ha de mantenir el consum de calefacció, que és caríssim. Però si el para, la matarà. Sempre hi ha l’esperança que això un dia o un altre s’acabarà i el mercat es recuperarà. Però per mantenir aquesta expectativa has de continuar gastant, has de continuar invertint. Poca broma, són molts diners. —Per al sector de la flor i planta ornamental, Unió de Pagesos ja ha exigit uns ajuts a l’administració. —Sí, per als qui realment poden enfonsar-se, que vol dir plegar. I aquell pagès que està sol, que s’acosta a la jubilació, que no té fills que continuen i es troba amb una crisi com aquesta, doncs et vénen ganes de llançar la tovallola i plegar. I em sembla que quedem tan pocs pagesos a Catalunya que no n’hauria de plegar cap. —Creieu que pot ser una estocada dura per a la pagesia? —Sí, i això no es resol amb crèdits a interès baix. Perquè generalment el sector ja està d’endeutat, s’han fet fortes inversions, tant en conreus intensius com extensius, i han hagut d’invertir en maquinària pesant. Vull dir que l’endeutament és general. Si ara aquest sotrac s’ha de passar amb crèdits a interès baix, això és una corda al coll, acabarà de degollar el sector. —Què s’hauria de fer a parer vostre? —Hi hauria d’haver algun ajut a fons perdut. En l’agricultura i, és clar, en els altres sectors que també es troben, com nosaltres, en carrerons sense sortida. Perquè a més hi ha la incertesa del temps: si al meu veí li diuen que això va per llarg, doncs potser para la calefacció i que es morin les plantes. Però, és clar, no ho sap ningú, això. I com que hi ha l’expectativa que pot solucionar-se en qüestió de setmanes, doncs més endeutament. —Si fa deu anys, amb la crisi econòmica, es van rescatar els bancs a fons perdut, per què no s’hauria de rescatar la pagesia? —Tant més quan la pagesia en general ha anat patint molt. Tothom recorda l’any passat la crisi de la fruita dolça de Lleida, que havien de vendre per sota del cost de producció. Convé que aquest sector s’enfonsi a causa que Putin decideixi de prohibir les importacions de fruita? Ostres, No! Tal com estem, no hauríem de perdre ni un pagès en cap sector. Ni en l’horta ni la flor ni la fruita dolça ni en el raïm… —La ramaderia té una casuística diferent? —Jo diria que, en general, si les vendes baixen, doncs també els perjudica. Perquè l’escorxador demana un pes òptim del bestiar, si no, no te’l volen. També fotuts, sí. —Les fatalitats van molt lligades al camp. —Engany, Déu n’hi do. Perquè pensa que parlem de pagesos que fa dos mesos ja van patir el temporal Glòria. Al nord del Maresme, el Glòria va recaragolar hivernacles, va inundar molts camps i les reparacions no s’han fet encara. De manera que, si ara ens arribés un temporal de primavera, tornarien a repetir-se les rierades. A més, al novembre, allí també hi va haver un cap de fibló, que és un tornado en petit i per allà on va passar ho va recaragolar tot: conreus trinxats, hivernacles també… A la meva filla, aquest cap de fibló li va passar pel mig dels hivernacles i fins ara han estat reparant-los. Ella, per exemple, fa ecològic i fa tres mercats, i tots tres li han tancat. I no sap on col·locar el producte. Realment, enguany és horrible. Amb accidents com les pedregades, que també n’hem tingut, ja hi comptes, de tant en tant et toca, però tantes coses juntes, no! —Voleu dir que tot i que els pagesos sou gent forta i soferta i us sobreposeu als accidents de la natura, enguany potser les fatalitats són excessives. —Hi ha gent que està tocada i amb raó. —Pot portar res de bo aquesta crisi sanitària i econòmica? —Hauria de portar a fer una reflexió sobre el model de desenvolupament, de creixement, sobre la mundialització, sobre el fet que hi ha coses que no poden passar, que s’ha d’assegurar el producte de proximitat, que no s’ha de repetir en els cítrics allò que va passar l’any passat, que els van llançar. I tot perquè es va fer un tractat bilateral amb Sud-àfrica i els cítrics van venir d’allà. Sobretot cal una reflexió sobre totes aquestes coses. I treure la conclusió que, poca broma, tenir el rebost ple a prop de casa, el que en diem agricultura de proximitat, és una seguretat per al país. I això ho hauria de revalorar la Unió Europea també. Perquè el tractat dels cítrics el va signar la UE. I n’hi ha més de tractats, amb l’Argentina, amb Xile i amb grans productors agraris, que produeixen a un cost més baix, que t’envaeixen el mercat i te l’arruïnen. Això també vol dir trobar una solució per al desenvolupament dels països del tercer món, no vol dir només pensar en nosaltres. Perquè, al capdavall, la UE té potencial econòmic per a fer totes dues coses, solucions per a nosaltres i també per als països del tercer món. —Per com dieu, s’evidencia clarament que la pagesia és molt poc valorada en aquest país, amb relació a la importància que té, per la qualitat de vida que ens aporta. —Sí. Aquesta crisi també ha de portar a fer pedagogia amb la gent urbana, que aquestes coses les viu molt de lluny tot i que el sector agrari el té a prop. Perquè per sort al costat de Barcelona hi ha agricultura, oi? Jo de vegades penso que si després de la guerra no es va passar més fam, va ser gràcies a les hortes del Maresme, del Baix Llobregat, del Besòs… i tot això arribava a Barcelona en carro. Era tant de proximitat que no calia un camió, es podia transportar en carro. I tota aquesta horta al voltant de Barcelona no la podem perdre, al contrari, cal conservar-la.

Summary: Pep Riera: ‘Quedem tan pocs pagesos, que no n’hauria de plegar cap’


Siri Hustvedt (1955) és una autora i assagista nord-americana amb una prolífica obra tant de ficció com de no ficció. Aquests dies és a Barcelona presentant el seu darrer llibre, ‘La dona que mira els homes que miren a les dones‘ (Grup 62), que aplega assajos amb l’intent de bastir ponts entre art i ciència. Ella mateixa, que va començar escrivint poesia, ha acabat escrivint també sobre neurologia, perquè el món del cervell l’apassiona. L’obra tracta mil temes: de la pintura a Kierkegaard, passant per la segona llei de la Termodinàmica. I tot revestit amb una mirada lúcida. Per als amants de la premsa rosa, dir que Hustvedt té per parella l’escriptor Paul Auster. Siri Hustvedt rep VilaWeb en una sala del Palau de la Virreina, un punt cansada per un matí ple d’entrevistes. —Maquíssima, la història que expliqueu de Jared i el poder de l’escriptura. —Aquesta és una de les històries felices. Durant quatre anys vaig ser voluntària en un hospital psiquiàtric de Nova York. Treballava en un llibre on el narrador era un psicoanalista psiquiàtric. Jo sabia molt de psiquiatria, psicoanàlisi, però no tenia experiència clínica. Per aprendre‘n, vaig donar un curs d’escriptura a pacients psiquiàtrics. Cada dimarts, i durant anys. Vaig adonar-me que els exercicis tenien una conseqüència: els estudiants se n’anaven sentint-se millor. La història de Jared és força específica. Un dels exercicis que jo proposava es basava en un poeta i artista visual nord-americà, Joe Brainard. Va escriure un magnífic llibre, titulat Jo recordo. Cada frase del llibre comença així: ‘Jo recordo’. Meravellós. Els alumnes havien de fer el mateix. Escriure frases que comencessin amb ‘jo recordo‘. Un jove a classe va escriure una peça particularment bona. Vaig elogiar-lo dins de l’aula, i després a fora vaig demanar-li si havia pensat mai de ser escriptor. Em va mirar, i em va dir que hi havia pensat. I això és tot. —Tot? —Bé. Dos anys després, vaig rebre un paquet a casa. L’obro. Hi havia un llibre. I una dedicatòria: ‘Estimada Siri, gràcies per canviar-me la vida i ajudar-me a ser un escriptor.’ Uau. I un capítol sencer del llibre es diu ‘Jo recordo‘. I allà estava el text que havia escrit amb mi. Era Jared. Va deixar l’hospital, ara escriu, i en la memòria explica que vaig dir-li la cosa que tocava en el moment que tocava. Era un ex-banquer de Wall Street que havia tingut un atac psicòtic. Encara es medica. Que està curat del tot, diria que no. Però sí que crec fermament que hi ha aspectes de l’escriptura, l’exercici en si, tant si ets escriptor com Jared com si no, que tenen efectes terapèutics. I que es poden fer servir en psiquiatria. Perquè escriure és una manera d’organitzar els pensaments. I de polir-los. I qualsevol diagnosi psiquiàtrica té un punt de fragmentació. Per això anem als hospitals: caiem a trossos. L’acte d’escriure serveix per a reconstruir els trossos. És com mirar-se a un mateix des de fora. I veure-hi coherència, en contraposició als sentiments fragmentats. Està estudiat, i encara no saben ben bé per què, que escriure vint minuts el dia sembla que augmenta i millora el sistema immunològic. Són efectes fisiològics. Ningú no sap ben bé per què. Però és una descoberta realment interessant. —He quedat en xoc en descobrir la sinestèsia tacte-mirall. Vós en teniu. Podeu explicar què és? —Sempre em fa cosa explicar-ho, però és un fenomen molt senzill. Si veig que algú et toca a tu al braç, per exemple, notaré que algú em toca el meu braç. I en el mateix punt. És l’efecte mirall. Molt lleu, però hi és. Un petit eco. No em passa amb tothom. He de parar atenció. Però si en paro, ho noto. Recentment, un doctor va escriure sobre això perquè ell també té sinestèsia tacte-mirall, i ha escrit unes memòries fascinants. Ell, com jo, també va ser un nen que pensava que això era el més normal del món, i es va adonar, com jo, que semblava que estava en sintonia amb el món . A nosaltres se’ns fa difícil mirar una pel·lícula plena de bufetades, per exemple. Et ben juro que les notem. Tens empatia física. —Noteu la bufetada. També la carícia? —Sí. Ja explico que si acarono el meu marit puc sentir que sóc ell. I quan veig dos enamorats pel carrer, també. Una mare fent un petó al nen. Són sensacions meravelloses. —Vigileu diumenge, Sant Jordi a Catalunya. Ple d’enamorats. —Ho sé. Ens ho passarem bé! En qualsevol cas, l’any 2005 van donar-hi nom. Se’n diu ‘sinestèsia del tacte-mirall‘. S’han fet escàners al cervell i s’ha demostrat que sí que alguns tenim respostes cerebrals quan veiem contacte en els altres. Ara, dir que ni em medico, ni es considera cap patologia. —Canviem de tema. Penso, per tant existeixo, diu el filòsof. I vós dieu que no. Existeixo perquè tu existeixes. —L’existeixo, si tu existeixes, és un reconeixement de la dependència mútua. Això és part de la humanitat. No existim sense els altres. D’entrada, perquè som fills d’uns altres, d’un pare i d’una mare. I, per mi, la realitat col·lectiva de la societat es basa en aquestes realitats fisiològiques. Som animals. Rates, en molts aspectes. Diferents, en uns altres. Som animals socials i no millorem sense els altres. De fet, el desenvolupament del cervell està profundament vinculat a l’estímul dels altres. —Diuen que si a un infant l’alimentes però ningú no el toca mai, acabarà morint-se per manca de tacte. —Sí. Es pot morir. És una síndrome coneguda i documentat moltes vegades. Hem de reconèixer que el desenvolupament emocional, i del cervell, depèn també de l’estímul tàctil. I si no respons a un infant amb els ulls, o la veu, també pateixes. T’has fixat en la manera com parlem els nens? Doncs, és crucial per al seu desenvolupament. —No m‘ho digueu, que jo sóc dels pares que em nego a parlar de cotxets i colorets i amiguets. —Si parles a un infant com si parlessis a un adult, de fet, es retarda el desenvolupament. El to de veu, la cançoneta, és part vital del desenvolupament. Hi ha un estudi preciós, fet per una científica que admiro, Ruth Feldman, que posava mares i infants que no es tocaven. Doncs, demostra que de seguida regulen mútuament els batecs de cor. I un altre experiment, que es pot trobar a la xarxa, Still Face. Acaren un infant i sa mare. I demanen a la mare que no mostri cap emoció. Cap. Doncs, trenca el cor de veure com l’infant desesperadament intenta que la mare interactuï. Ho intenta i ho intenta. Mou els braços, la busca amb la mirada i, si no se’n surt, en pocs minuts li agafen atacs espasmòdics i, finalment, trenca el plor i cau en el profund silenci. És una demostració impressionant de la necessitat de rebre interacció. —Passem al món de l’art. Parleu de com pot ser que es paguin milions en peces d’art. Això ens explica l’art, o el capitalisme? —Ens diu com funciona el valor. No tens un quadre, tens un Picasso. Jeff Koons és gairebé sinònim de comprar diners. És fascinant, per mi, que ell vingués de Wall Street. Sabia com funcionen els diners, que d’alguna manera és una ficció. Les accions pugen quan la gent està alegre. Cauen quan hi ha alarma o pànic. Especialment en els objectes d’art, és una qüestió de creure-hi. —Hi ha el trist experiment que expliqueu de … —Del vi! El vi és més bo si l’etiqueta diu que és car. El mateix vi, però a un preu barat, la gent el nota diferent. És que és així. Les parts del teu cervell relacionades amb la gratificació s’exciten molt més que les meves. Bevem el mateix vi. Però la teva etiqueta diu que és un vi molt car. I la meva no. Tu t’excites més que jo. La part bonica és que, en el fons, ens diu que el context és part de l’experiment fisiològic. Ja sigui tastar un vi o mirar un quadre. S’han fet estudis que diuen que si mires un quadre d’un pintor famós, Rembrandt, creuràs que el quadre és més gran. De mides més grans. Si mires un quadre d’un artista desconegut, creuràs que les mides són més petites. Això vol dir que hem de contextualitzar les nostres percepcions. La percepció, doncs, no és passiva. Creem, de manera activa, allò que mirem. Fins i tot les mides! —Un altre tema. Dieu que l’agressivitat és l’infern per a les dones. Per això us agrada Louise Bourgeois, que en parla? —No és tan senzill. També hi ha molta vulnerabilitat en la seva obra. Però també agressivitat. És la doble versió, la dialèctica, la tensió, que li admiro. Però, certament, l’agressivitat és l’infern per a les dones. —I en el vostre cas concret, si odieu algú, com ho expresseu? — Sóc més aviat educada. Una cosa és anar pegant i cridant a la gent. No seria gaire popular. Però en el cas de moltes noies joves, no només es tracta de pegar, sinó que l’agressivitat fa tanta por, que moltes d’elles es neguen a reconèixer-la. En altres paraules: es reprimeix. I això té un preu. En canvi, els homes poden tenir sentiments d’agressió, sense exercir-la, però almenys poden cridar, o el que sigui. I es té aquest reconeixement que la ira, o l’odi, és part de la vida. Podem controlar el comportament, però reprimir la idea d’odi i agressió, crec que és un mal negoci. —Entre Barack Obama i Hillary Clinton, per mi, la dona era ell. —Potser sí. Però ell tenia molt més espai per expressar múltiples cares. La masculinitat la té allà, per protegir-lo. Ella, Hillary Clinton, no es podia ni moure. Si mostrava emocions, és perquè és clar, era una dona. I si era dura, aleshores era una puta freda. Si una dona es troba en una situació d’autoritat, donant classes o manant, els límits que et trobes són extrems. Aprens de pressa que et posen límits. —Als EUA em va xocar l’odi d’algunes dones contra Hillary Clinton. No ho havia vist amb negres i Obama. —És un greu error pensar que les dones no odien altres dones. I que no tenen els mateixos prejudicis que els homes. Sovint, els tenen. Són sentiments conformats culturalment. Qui es pensa que és? Això és el que va rebre Hillary Clinton. Personalment, em va xocar exactament el mateix que a tu. L’odi que algunes dones tenien contra ella. Uau. Qui es pensa que és? Millor que nosaltres? Bah! Es pensa que pot ser presidenta dels Estats Units? Que es foti. Si ets una dona, se suposa que has de demanar disculpes. Abans de res, demanar perdó. Doncs, jo no ho veig així. I Hillary Clinton, tampoc. Ja n’hi ha prou, tu. No penso demanar disculpes, jo. Però això vol dir que la gent et castigarà. A no ser que comencis cada frase amb ‘Jo no ho sé… Podria estar equivocada… Ho dic per debatre, però no penséssiu que tinc idees… Només suggereixo que….‘ És la manera femenina. I s’accepta, i a la gent li encanta. —El subtext. En lloc de dir ‘tanca la porta‘ directament, s’ha de donar la volta: ‘tinc fred‘. I l’altre ja ho entendrà. —Exacte! Noto una mica de brisa. No la notes, tu?

Summary: Siri Hustvedt: ‘Escriure vint minuts el dia millora el sistema immunològic i ningú no sap ben bé per què’


Edicions Bromera ha presentat les novetats literàries amb vista a Sant Jordi. D’entrada, es destaquen les obres guanyadores dels premis Ciutat d’Alzira: el de novel·la, ‘El temps és mentida’ de Joanjo Garcia (València, 1977), escriptor de nova formada; i el d’assaig, ‘L’imperi de la incomunicació’, de Francesc Torralba. Enguany l’editorial celebra els primers trenta anys de trajectòria. Per això ha obert una campanya amb el lema ‘Llibres, passió, futur’. Podreu seguir els esdeveniments de l’efemèride amb l’etiqueta #30anysBromera. Joanjo Garcia ha explicat que l’objectiu de ‘El temps és mentida’ era trasbalsar el lector. Perquè l’escriptor considera que, davant d’un món tan ple d’indiferència, la literatura ha de reparar el lector: ‘Vaig mirar de fer una novel·la que no ens deixara indiferents, que ens colpira. El protagonista és un home fosc, completament devastat, amoral, que vol redimir-se a través de la literatura, com a escriptor però també com a lector. Ell, que en la infantesa havia presenciat un cas de maltractament, torna a furgar en aquell passat per passar comptes i, alhora, trobar-se a ell mateix.’ Continua Garcia: ‘En aquest sentit, he volgut construir una novel·la en l’espai. Perquè sense l’espai el relat no és possible, perquè davant un espai destruït, com podem trobar, recuperar, l’experiència viscuda? I això m’ha portat a reflexionar sobre la identitat. Destruir l’espai ens priva de la identitat. A València durant la dècada dels noranta es van destruir molts paisatges. Com recuperar-los? Hem de crear experiències que ens vinculen amb aquests espais devastats.’ Segons l’editor, Gonçal López-Pampló, Joanjo Garcia és una veu emergent de la literatura catalana i amb aquest llibre es consolida la seva veu narrativa. Pornocomunicació Per una altra banda, Francesc Torralba ha parlat del seu assaig ‘L’imperi de la comunicació’: ‘L’objectiu és fer una reflexió lliure, que es mou com un riu, sobre la comunicació audiovisual, posant l’accent en dos aspectes: el tractament del patiment i el tractament de la intimitat, especialment en els programes d’allò que anomeno “pornocomunicació”.’ I afegeix: ‘En l’àmbit del tractament del patiment, estem en el regne de la solidaritat espasmòdica, que en dic. Imatges com el del nen sirià despullat a la platja provoquen una reacció immeditada de solidaritat. Però quan l’espectador ha vist imatges similars d’una manera gairebé sistemàtica, es produeix una impermeabilitat emocional. Llavors, davant d’aquestes imatges el ritme cardíac ja no s’altera.’ Continua: ‘I sobre el tractament de la intimitat, avui hi ha programes de televisió que exhibeixen la intimitat de les persones i això excita la curiositat de l’espectador. Això va començar amb el programa “The Big Brother”. Aquesta pornocomunicació ha crescut estrepitosament des de la dècada dels anys noranta. I en aquest fenomen no em limito a condemnar l’emissor, sinó que també demano la coresponsabilitat del receptor. Al final del llibre, en l’últim capítol, explico que només des de l’educació, ensenyar a pensar, educar la sensibilitat, es pot capgirar aquesta situació. Perquè també defenso que la vida és breu i no la podem malbaratar.’ A final de març o la primera setmana d’abril també apareixerà ‘Una breu història de set assassinats’, premi Man Booker, de l’escriptor jamaicà Marlon James. Traduïda per Ramon Monton, aquesta és la primera novel·la portada al català d’aquest autor. Explora múltiples gèneres (‘thriller’ polític, biografia oral i el clàssic relat policíac) per relatar la història de la Jamaica de final de la dècada dels setanta, de l’intent d’assassinat del músic Bob Marley i de les batalles clandestines que es lliuraven al país, just abans de les eleccions generals de l’any 1976. Passat Sant Jordi, al maig, arribarà una nova novel·la de Francesc Bodí (celebrat autor de ‘Havanera’), premi de narrativa ciutat de València, ‘La passejadora de gossos’. I també una altra traducció, l’última novel·la de la tetralogia de gènere negre de Pierre Lemaitre, protagonitzada per l’inspector Verhoeven. Aquest útim títol és ‘Camille’, que es col·locarà al costat de ‘Irène’, ‘Alex’ i ‘Rossy & John’.

Summary: Bromera, les apostes per Sant Jordi


L’anunci d’un pacte de govern entre Pedro Sánchez i Pablo Iglesias encara no té prou vots per a fer possible aquest govern. PSOE i Podem sumen 155 escons, lluny dels 176 necessaris en primera volta per a la investidura. Quines són, doncs, les combinacions a les quals poden aspirar? D’entrada, es pot dividir la composició del congrés espanyol en tres grans blocs: els qui segur que estaran a favor del pacte, els qui segur que hi estaran en contra i els qui estaran oberts a una possible negociació. Segurs a favor del pacte hi ha el PSOE (120 diputats) Podem (35), Més País (2), PRC (1), Terol Existeix (1) i Compromís (1). En total, 160 vots. En contra del pacte hi haurà el PP (88), Vox (52), Junts per Catalunya (8), CUP (2) i Navarra Suma (2). En total, 152 vots. Els qui no tenen una posició decidida encara són Esquerra Republicana (13), Ciutadans (10), PNB (7), Bildu (5), Coalició Canària (2) i BNG (1). En total, 38 vots. La viabilitat del govern espanyol dependrà de la posició d’aquest darrer bloc. En primera votació necessita la majoria absoluta, però en segona volta en té prou amb més vots a favor que no pas en contra. D’aquesta manera, l’abstenció de tots els partits del blocs dels indecisos seria suficient. Si ERC votés que no, aleshores no hi hauria govern, perquè els vots en contra sumarien més que els vots a favor, si la resta mantingués l’abstenció. Encara que ERC votés que no, si el PNB i Coalició Canària voten que sí, Sánchez formaria govern. Tret que ERC arrossegués cap al no Bildu i el BNG. En aquest cas, tampoc no hi hauria govern. Sánchez encara tindria la carta de Ciutadans. Si Ciutadans hi votés a favor, també un altre partit, encara que ERC, Bildu i BNG votessin en contra Sánchez seria president. En canvi, si Ciutadans es passa al vot negatiu i tots els independentistes també hi voten en contra, la investidura seria impossible. Per tant, Esquerra Republicana i Ciutadans són els dos partits que tenen la clau de la possible investidura de Pedro Sánchez.

Summary: Quines combinacions necessiten Sánchez i Iglesias per a fer realitat el seu pacte de govern?


Les declaracions d’Albert Rivera en què acusava TV3 de manipular encara cuegen i s’han convertit en les protagonistes de la comissió de control de la CCMA d’aquest divendres al parlament. Els diputats de Cs han titllat els mitjans públics pd’instrument de propaganda al servei del procésp i de “manipular cada dia” i mentir, i fins i tot han qualificat el director de la televisió de ‘reconegut separatista radial’, unes afirmacions que el PP ha secundat. El PSC ha lamentat que TV3 es dirigeixi només a una ‘part de la població’ amb el ‘teleprocés’. El director de TV3, Vicent Sanchis, ha fet una crida a ‘mesurar les paraules’ i a dividir la crítica i fiscalització als mitjans de comunicació de la ‘desconsideració, desqualificació i criminalització’, que entén que poden acabar provocant actituds violentes al carrer. De la seva banda, el director de Catalunya Ràdio, Saül Gordillo, ha afirmat que els mitjans públics ofereixen ‘diversitat de veus’ tal i com ho constaten els informes de pluralitat. La picabaralla per les acusacions de manipulació de TV3 ha centrat la comissió de control parlamentària i tant el director de TV3 com de la presidenta en funcions de la CCMA han fet una crida a la prudència. ‘Sigui mínimament respectuosa amb els conceptes’, ha etzibat Sanchis a la diputada de Cs Sonia Sierra. ‘Sol passar a tot arreu, però hi ha moltes maneres de dir les coses. Quan un dirigent polític es posa davant d’un periodista i li diu mentider, sectari, propagandista o divisor quin és el següent pas?’, li ha preguntat. Davant d’això, ha explicat que ha traslladat personalment a dirigents polítics la necessitat que mesurin les paraules i ha garantit que ‘actuaran en conseqüència’ si mai algun diputat rep un insult per part d’un periodista de TV3. Per contra, ha criticat que s’hagi insultat ‘professionals de la casa’ i amb l’afegit que algunes veus ho lloïn ‘com a mèrit pel to’. Situacions com aquesta, ha continuat Sanchis, creu que impulsen determinats col·lectius a ‘prendre’s la justícia per la seva banda’ i ha precisat que es tracta de col·lectius que secunden les mobilitzacions de Cs. ‘Demanaria que tots plegats intentin ser més humils i respectuosos perquè en algun moment podria produir-se una agressió que estaria fomentada en segons quines declaracions’, ha dit. La presidenta en funcions de la CCMA, Núria Llorach, ha criticat també les declaracions de Rivera, que creu que afecten drets i llibertats dels treballadors i ha exposat les mesures que els mitjans públics han pres a l’hora de cobrir manifestacions. ‘Demanem diàleg, però a l’altra banda no hi trobes ningú’, ha asseverat. Per la seva banda, JxCat i ERC han lamentat les declaracions de l’oposició, que consideren que no per estar poc fonamentades ‘són menys greus’. Marta Ribas, diputada dels comuns, ha demanat resoldre-ho amb gestió política. Finalment, la CUP ha acusat Sanchis de voler ‘emblanquir el feixisme’ a TV3 donant veu i paraula a partits extraparlamentaris com Vox. El piulet polèmic de Toni Albà Un piulet polèmic de l’actor Toni Albà ha estat un altre dels pretextos per a atacar TV3. Albà escrigué una rima amb un insult dirigit a una ‘Inés’, i posteriorment va demanar disculpes i va negar que es referís a Inés Arrimadas. Llorach ha rebutjat el qualificatiu i ha precisat que es tracta d’una ‘opinió personal’ i d’una broma de mal gust d’un col·laborador de TV3. ‘El llibre d’estil és per als treballadors de la CCMA’, ha respost preguntada per Cs. La diputada de PP Andrea Levy també ha preguntat per un chyron inserit en un programa de TV3 en què hi apareixia la frase ‘La Espanya profunda’ per situar un acte del partit a Andalusia. Llorach ho ha atribuït a un error que es va corregir immediatament.

Summary: Sanchis, Gordillo i Llorach planten cara a l’unionisme al parlament i demanen respecte pels mitjans públics


El diputat de la CUP Carles Riera ha exigit al conseller d’Interior, Miquel Buch, que triï si vol continuar essent el ‘braç executor’ del Ministeri d’Interior espanyol o bé posar la conselleria i el cos dels Mossos d’Esquadra ‘al servei de la defensa dels drets democràtics del poble català’. Per a Riera, Buch ha de decidir si vol mantenir la posició de defensa del marc constitucional i estatutari i diu que ‘no hi ha punt intermedi’. ‘Si no tria el costat adequat en demanarem la dimissió’, ha dit en una entrevista a l’ACN. Riera ha criticat la posició ‘equidistant’ d’Interior respecte dels atacs ‘antidemocràtics’ de l’extrema dreta. La CUP lamenta que els Mossos exerceixin més accions ‘preventives’ i ‘repressives’ al moviment independentista que no pas a l’extrema dreta. Riera ha recordat que a final de juliol la CUP ja va demanar una compareixença de Buch a la comissió corresponent del parlament per donar explicacions per la ‘manca’ d’actuacions dels Mossos en relació amb els incidents feixistes. I ja ha avançat que continuarien insistint perquè es fes aquesta compareixença a la cambra catalana. El diputat ha lamentat que és un fenomen que va ‘a l’alça’ i que és més organitzat i vinculat amb les ‘clavegueres de l’estat’. Segons Riera, l’extrema dreta creix perquè és avalada políticament pel PP i Ciutadans per ‘crear confrontació, fractura, conflicte i violència’. ‘L’estat vol aparèixer com a mediador necessari. Hem de respondre amb accions no violentes per no caure-hi’, ha dit. Eliminar de manera ‘fulminant’ l’extrema dreta Riera ha criticat que l’acció dels Mossos d’Esquadra i del Departament d’Interior sigui ‘més punitiva’ amb el moviment independentista que amb l’extrema dreta. ‘L’extrema dreta actua explícitament de manera violenta i considerem que l’acció d’Interior no és justa’, ha dit. Riera creu que l’acció de la policia catalana contra l’extrema dreta ‘ha de ser fulminant i en massa’ i que el govern hauria d’eliminar-ne la presència al territori. La CUP demana a Interior que prengui posició Segons la CUP, la conselleria d’Interior aplica el marc jurídico-polític de l’estat a Catalunya amb un esquema ‘repressiu’ que no reconeix el dret d’autodeterminació ni el dret de decidir. Per això, insten Buch i la policia catalana a prendre posició i a concretar si fan costat a la legalitat espanyola per aplicar-la, ‘com estan fent’, o si volen que els agents dels Mossos estiguin ‘al servei de la defensa dels drets democràtics i el dret d’autodeterminació del poble català’.

Summary: La CUP acusa Buch de ser el ‘braç executor’ del Ministeri d’Interior espanyol


Després de l’èxit de ‘La Marató’ de TV3 d’ahir, dedicada a les malalties minoritàries, l’actriu i escriptora Estel Solé ha començat una campanya a les xarxes per a demanar a la televisió pública que ‘La Marató’ de l’any vinent es dediqui a l’endometriosi. Una malaltia crònica que només afecta les dones i en la qual l’endometri, que és el teixit que recobreix l’úter, creix i s’implanta fora de la cavitat original. Això causa infertilitat, dolor invalidant cada mes durant la menstruació i dolors en les relacions sexuals i en el moment d’orinar, entre més. 9.404.256€ per les malalties minoritàries, visca! La investigació és la clau pel coneixement de les malalties, per això demanem una Marató de TV3 per l’Endometriosi (unes 250.000 dones la patim a Catalunya) Ens ajudes a aconseguir-ho? La necessitem!#VolemMaratóTV3Endometriosi pic.twitter.com/VXas26ywLQ — Estel Solé 🎗 (@EstelSole) December 16, 2019 Per què demanen aquesta ‘Marató’, Solé i tota la gent que dóna suport a la campanya? Defensen que és urgent que s’investigui sobre una malaltia que patiran una de cada deu dones al llarg de la seva vida. Es calcula que només a Catalunya l’endometriosi afecta 250.000 dones. Exactament la mateixa xifra de persones que tenen la diabetis, una malaltia a la qual ja es va dedicar una ‘Marató’. Erika Irusta: ‘La menstruació no ha de ser dolorosa. Si fa mal, s’ha d’investigar per què’ Malgrat les xifres, és encara una malaltia molt silenciada. Tarden una mitjana de vuit anys a diagnosticar-la. Per això, diuen, una ‘Marató’ dedicada a l’endometriosi ajudaria a fer-la conèixer, atès que moltes dones la pateixen durant anys sense saber-ho. Defensen que és el moment de fer una ‘Marató’ amb perspectiva de gènere. Moltes dones s’han sumat a la campanya impulsada per Estel Solé a les xarxes socials amb l’etiqueta #VolemMataróTv3Endometriosi, moltes de les quals explicant la seva experiència. També s’ha iniciat una campanya de recollida de signatures a Change.org Perquè @la_marato incorpori també la mirada feminista, i perquè la sanitat no és neutre al gènere: #volemMaratóTV3Endometriosi. pic.twitter.com/GRhew9h5XV — Jenn Díaz 🎗 (@JnnDiaz) December 16, 2019 Em sumo 100% a tot. Felicitats a #LaMaratoTV3 per aquest èxit i pel que suposarà per la investigació de les malalties minoritàries. I també demano una Marató per l’Endometriosi. Afecta a 1 de cada 10 dones i necessitem que s’investigui. ¿Ens ajudes? #VolemMaratóTV3Endometriosi https://t.co/HnQHKnDDGN — aina clotet (@ainaclotet) December 16, 2019 Si fos una malaltia que pateixen els homes, no seríem on som, n’estic convençuda. Tant de bo una Marató per investigar-la i per deixar de fer-la invisible. Gràcies per posar-hi veu Estel ❤ #VolemMaratóTV3Endometriosi https://t.co/ICMofDQPpD — JuDiTiQ (@JuDiTiQuiNTi) December 16, 2019 L’endometriosi és una malaltia que afecta 1 de cada 10 dones a Catalunya. Actualment es triga 8 anys de mitjana a diagnosticar la malaltia, fet que milloraria amb diners per a la investigació.#VolemMaratóTV3Endometriosi @la_marato https://t.co/n66AHHTU4p — Lyona (@lyona_ivanova) December 16, 2019 SÍ SÍ SÍ @la_marato #VolemMaratóTV3Endometriosi https://t.co/oA9lTwUrvR — Paula Jornet (@pavvla_) December 16, 2019 L’@EstelSole ho explica de meravella. NECESSITEM una @la_marato per l ENDOMETRIOSI. Som moltíssimes les que la patim. Ens ajudes a aconseguir-ho? #volemMaratoTV3Endometriosi https://t.co/qbkYB5JSEE — Beth Rodergas (@bethrodergas) December 16, 2019 Fins als 42 anys no vaig deixar de tenir dolor amb la regla. Després d’una inflamació pèlvica i pel bon ull clínic de la ginecòloga que em va visitar a urgències em van diagnosticar endometriosi i em van haver de treure una trompa i un ovari #volemMaratóTV3Endometriosi https://t.co/CXNbhvRqkm — Núria Baraza 🎗 (@nuriabaraza) December 16, 2019

Summary: Una campanya reclama que TV3 faci una ‘Marató’ dedicada a l’endometriosi


La Plataforma en Defensa de l’Ebre (PDE) ha fet un balanç de les conseqüències del temporal Gloria al Delta de l’Ebre i ha demanat que es deixi participar als diferents actors socials en les propostes i debats que han de servir per poder trobar ‘solucions definitives’. L’entitat demana als representants polítics que siguin ‘curosos en les seves decisions’ que han de tenir en compte que el riu necessita aigua i sediments. ‘No ens voldríem trobar, passat un temps, una altra vegada en una situació d’abandonament’, adverteixen. Per la seva banda, la Campanya pels Sediments (CS) reclama que la Confederació Hidrogràfica de l’Ebre redacti i posi en marxa un pla de sediments a ser transferits des de l’embassament de Riba-Roja cap al Delta de l’Ebre. Exigeixen que els pressupostos del 2020 contemplin aquest pla i que hi hagi una ‘partida permanent’. La plataforma lamenta els danys i afectacions que pateixen els sectors socials i econòmics de les Terres de l’Ebre i no descarta que un episodi com el Gloria, que vinculen al canvi climàtic, pugui tornar a passar. Apunten que davant l’ecosistema ‘singular, vulnerable i fràgil’ del Delta de l’Ebre fa anys que adverteixen de ‘la indiferència, quan no oblit’ de les administracions pel que fa a la seva protecció. Denuncien ‘especialment’ la política i la gestió de la Confederació Hidrogràfica de l’Ebre i del Ministeri de Medi Ambient del govern espanyol que han ‘ignorat històricament la problemàtica del tram final de l’Ebre’. La PDE exposa que ‘la debilitat del Delta de l’Ebre és causada per la sobreexplotació del riu’ que aguanta ‘molta pressió’. Una partida permanent pels sediments Els ajuntaments i les associacions de regants estan plantejant un pla d’acció al litoral deltaic, segons ha apuntat la Campanya pels Sediments. L’entitat reclama al ministeri espanyol per a la Transició Ecològica ‘una partida permanent perquè hi hagi una institucionalitat que gestioni els sediments de forma regular’. L’entitat considera ‘una mesura d’urgència necessària’ aportar sorres provinents de llocs del Delta com la platja del Serrallo o la Badia del Fangar cap a zones del Delta afectades per regressió però demana estudiar-ne l’impacte ambiental. Demanen de recuperar el consens que l’entitat impulsa des del 2015 i que va facilitar que el 2016 els ajuntaments, el 2017 el Parlament de Catalunya i el 2018 el congrés espanyol impulsessin diverses iniciatives, per reclamar per als pressupostos del 2020 una partida per redactar un Pla de gestió dels sediments de l’embassament de Riba-Roja, ja que ‘tots els experts coincideixen que és el millor lloc per on començar a gestionar els sediments dels embassaments’.

Summary: La Plataforma en Defensa de l’Ebre demana de trobar ‘solucions definitives’ comptant amb els actors socials


El president de la Generalitat, Artur Mas, i la batllessa de Barcelona, Ada Colau, es reuneixen avui per primera vegada. la reunió té lloc al Palau de la Generaitat i ha començat puntual a les deu del matí. Mas ja va rebre Colau i els membres del nou consistori el 13 de juny, dia de la presa de possessió, quan li va oferir ‘màxima predisposició i sensibilitat’ i va demanar que estiguessin ‘al costat’ del ‘dret de decidir’. Ara sobre la taula hi haurà el deute pendent de la Generalitat amb l’ajuntament i la gestió de l’impost turístic. L’ajuntament també preveu tractar altres matèries com ara la xarxa de transport públic, les grans reformes urbanístiques plantejades a la ciutat i els equipaments socials.

Summary: Mas i Colau es reuneixen al Palau de la Generalitat per primera vegada


El president d’ERC, Oriol Junqueras, ha anunciat el nom del càrrecs principals del Departament d’Economia que, a partit de demà, passarà a dirigir en substitució d’Andreu Mas-Colell. Segons que ha confirmat a RAC-1, les àrees d’Economia i Hisenda seran per a dos dirigents importants d’ERC: Pere Aragonès serà el nou secretari general d’Economia i Lluís Salvadó el d’Hisenda. Tots dos són diputats al parlament. El president d’ERC també ha avançat que el cap de premsa del partit, Sergi Sol, l’acompanyarà a l’executiu com a cap de gabinet i comunicació. Més informació: Tots els consellers del govern de Carles Puigdemont

Summary: Pere Aragonès serà el secretari d’Economia del govern i Lluís Salvadó, el secretari d’Hisenda


Els resultats de les eleccions espanyoles del 10-N: vots, escons i municipi  Seguiu ací el minut a minut d’una jornada electoral decisiva L’independentisme podria aconseguir per primera vegada la majoria absoluta dels escons en joc a Catalunya –25 de 48– segons el sondatge a peu d’urna de GAD-3. ERC pot ser la primera força independentista més votada, amb un interval de 13-14 diputats. JxCat la seguiria amb 6-7 i la CUP amb 3-4. En canvi, el PSC seria la segona força amb 12-13, En Comú Podem n’obtindria 5-7, Ciutadans 2, i el PP i Vox 2 cadascun. Al País Valencià, el PSPV continuaria essent la força més votada, amb un interval de 10-11 escons; el PP es mouria entre 7 i 9; Vox n’aconseguiria 7; Unides Podem 3-4, Ciutadans 2 i Compromís-Més País 1. A les Illes el PSIB podria perdre un diputat i obtenir-ne 2; el PP podria esdevenir segona força, amb 2, igual que Vox. Ciutadans i Unides Podem aconseguirien un sol representant cadascú. A l’estat espanyol, es mantindria la ingovernabilitat. El PSOE baixaria dels 123 diputats fins a un interval de 114-119, el PP pujaria fins a 85-90, Ciutadans s’ensorraria: de 57 a 14-15, i Unides Podem baixaria fins a 30-34. Vox, en canvi, podria confirmar les expectatives dels sondatges i passar de 24 escons a un interval de 55-59. Més País, coalició de què participa Compromís, debutaria amb 3 diputats. El PNB semblaria que estaria entre 6 diputats i 7, EH Bildu entre 3 i 4 i Coalició Canària entre 1 o 2. El BNG podria tornar al Congrés –d’on és absent del 2011 ençà– amb un diputat. Terol Existeix hi pot entrar per primera vegada amb un diputat i Navarra Suma en podria obtenir 2. Aquest sondatge de GAD-3 va ser elaborat per a FORTA (Federació d’Organismes o Entitats de Ràdio i Televisió Autonòmics) entre el 25 d’octubre i el 10 de novembre amb una mostra de 15.000 entrevistes. Finalizado el sondeo continuo (tracking) para @rtve y resto de TVs públicas, con las últimas entrevistas en Ceuta, Cantabria y Teruel. Gracias a los 14.997 electores que han respondido. No habrá datos definitivos hasta mañana a las 20:00h. Todo lo que te llegue antes es fake. — GAD3 (@GAD3_com) November 9, 2019

Summary: Sondatge 10-N: possible majoria absoluta de l’independentisme en una Espanya més ingovernable


El partit La Vall d’Albaida Ens Uneix, en el qual s’ha integrat el batlle d’Ontinyent i ex-president de la Diputació pel PSPV Jorge Rodríguez, ha presentat llistes en sis municipis de la comarca: Agullent, Albaida, Benissoda, Bufali, Ontinyent i el Palomar. En dos d’ells – Albaida i Ontinyent – hi haurà també candidatura del PSPV-PSOE. En el cas d’Ontinyent, serà el mateix Rodríguez el que encapçali la candidatura, i inclourà diversos membres de la seva llista de les municipals de 2015, com el número 3, Joan Sanchis. A més, gran part dels candidats en la resta de localitats han abandonat les llistes socialistes per a passar a aquesta nova formació. La candidatura de La Vall d’Albaida Ens Uneix a Agullent l’encapçalarà Juan José López Boluda; a Albaida, Enrique Bataller; a Benissoda, Carmen Ferrero; a Bufali, Estefanía Mollà i al Palomar, Jordi Vila.

Summary: El nou partit de Jorge Rodríguez presenta llistes en sis municipis de la Vall d’Albaida


El judici a l’ex-conseller del PP a les Corts, Rafael Blasco i 23 persones més acusades d’irregularitats en subvencions a ONG i en la construcció d’un hospital a Haití, que mai es va dur a terme, s’ha reprès aquest dilluns amb l’anunci per part de la fiscalia anticorrupció que s’està arribant a acords de conformitat, en uns casos plens i en uns altres parcials, amb una part dels acusats en el cas Blasco. El fiscal Jesús Carrasco ha demanat l’ajornament de la sessió fins al 13 de maig per a seguir negociant aquests preacords però el tribunal ho ha descartat. El cas Cooperació ja es va ajornar el passat 15 d’abril, quan les defenses van al·ludir aquesta probabilitat de conformitat en una primera sessió. Carrasco ha explicat aquests acords i segons que ha anunciat, s’estan aconseguint a dos nivells: una part dels tractes són ‘plens’ i amb aquests acusats es procedirà a presentar un escrit de conformitat, mentre que les negociacions es mantenen actives amb altres processats amb la pretensió de materialitzar els preacords o bé arribar a acords parcials. El passat dia 15 d’abril també es va plantejar la situació d’un dels processats, Adolfo Soler, cofundador de la Fundación Hemisferio, qui es troba a Bolívia i va al·legar patir una ‘seriosa malaltia’ per a no acudir a la vista. La sala ha decidit no suspendre el judici per aquesta raó i ha considerat que existeix ‘matèria suficient per a celebrar-ho’, sense la presència de Soler, malgrat que diverses defenses així ho havien sol·licitat. La vista ha començat amb la primera jornada de qüestions prèvies i a la intervenció del fiscal ha seguit la del lletrat de Blasco, Javier Boix, que ha optat per ajornar les seves qüestions prèvies dilluns que ve. Una altra de les peticions que s’ha tractat en aquesta primera sessió de qüestions prèvies és l’efectuada pel lletrat de Blasco, que ha plantejat que els acusats prestin declaració al final del judici i no en primer lloc com sol ser habitual. Alguns advocats s’hi han sumat i uns altres han demanat que els seus defensats declarin al principi, mentre que el fiscal s’hi ha oposat ‘categòricament’ en aquest plantejament perquè ‘és il·legal i no està emparat per la jurisprudència’, ha dit. El fiscal ha lamentat que canviar l’ordre del procés d’aquesta manera significaria convertir el procediment en un circ. En aquest procés es jutgen dues peces del conegut com a cas Cooperació, sobre les quals el jutjat d’Instrucció número 21 de València va donar per conclosa la instrucció el 2017 pels delictes de prevaricació, suborn, associació il·lícita, malversació, encobriment, frau de subvencions, blanqueig i falsedat documental. La Secció Segona de l’Audiència Provincial jutja a Blasco, condemnat per un frau d’ajudes al Tercer Món en la primera de les peces del cas i en règim de semillibertat d’ençà del mes de febrer, després d’accedir al tercer grau després del seu pas per presó. La seva ex-cúpula a la conselleria de Solidaritat (l’ex-secretària general, Tina Sanjuán; l’ex-director general, José María Felip i l’ex-cap d’àrea de Solidaritat, Marc Llinares); els empresaris Augusto César (igualment condemnat en el primer judici) i Arturo Tauroni, i el president de l’ONG Esperanza Sense Fronteres, Fernando Darder, entre més. Així mateix, s’inclouen treballadors de les empreses de Tauroni, persones vinculades a les mercantils que van emetre factures falses i responsables d’avaluar i puntuar els projectes solidaris que concorrien a les convocatòries per a l’obtenció de subvencions. En el cas de l’ex-conseller se li atribueixen els delictes de malversació de cabals públics, prevaricació administrativa, falsedat en document oficial comesa per funcionari públic i associació il·lícita o alternativament organització criminal. Per aquestes peces, la Fiscalia Anticorrupció sol·licita 16 anys de presó per a Blasco i demana com a responsabilitat civil la quantitat de 4.639.840 euros a favor de la Generalitat. No obstant això, la pena més elevada que reclama el fiscal és per a Augusto César Tauroni, fins a 21 anys i mig de presó. També sol·licita que se li fixi una multa de 3.136.800 euros i el decomís dels seus dos apartaments de Miami i un iot, a més dels diners dels comptes dels EUA de diferents societats per un delicte de blanqueig de capitals. Els empresaris María Castelo, Alberto Pampín i Corlos Andrés Chust aconseguiran penes menors després de retornar part dels diners desviats en reconèixer els delictes i arribar a un acord verbal amb les tres acusacions.

Summary: La fiscalia anuncia preacords amb una part dels acusats del cas Blasco


El batlle de València, Joan Ribó, ofereix la ciutat per acollir el vaixell de l’ONG catalana Proactiva Open Arms, que navega amb 121 migrants salvats a la Mediterrània. Avui la nau ha evacuat dones africanes en estat de gestació avançat. L’embarcació cerca port segur per a desembarcar els salvats. Ho ha determinat Ribó, per qui València és ‘una ciutat d’acollida, oberta i amb un deure ètic i humà amb les persones que arrisquen la vida fugint del terror, la guerra o la misèria’, han informat EFE fonts municipals. ‘Volem continuar el camí que començàrem amb l’Aquarius. Per això, i conjuntament amb la Generalitat, sol·licitarem al govern espanyol que obri el port de València a aquest vaixell’, ha assenyalat. ‘València i els valencians volem estar al costat dels valors de solidaritat, de benestar i de llibertat que Europa sempre ha representat. Tenim la confiança que el govern no dubtarà a situar-se en la mateixa línia que nosaltres; les vides d’aquestes persones no poden esperar més’, ha afegit.

Summary: València s’ofereix per acollir l’Open Arms


USTEC-STEs demana la dimissió del conseller d’Ensenyament Josep Bargalló, quan es compleix un any de la formació del govern. A través d’un comunicat, el sindicat majoritari d’ensenyament ha explicat que considera ‘decebedor’ el balanç del primer any de la conselleria perquè no s’ha revertit cap de les retallades que el sector va patir arran de la crisi. ‘No ha retornat l’hora lectiva de més, que el professorat encara pateix, ni tan sols ha acabat de retornar a la situació anterior en què els terços de jornada passin a mitja, tal com exigeix el conjunt de la comunitat educativa, i que són mesures de qualitat inqüestionables’, diu el comunicat. També denuncien que el professorat ha perdut un 25% del poder adquisitiu en la darrera dècada i no hi ha cap compromís a revertir la situació, i que des de la conselleria no s’ha mostrat la voluntat a trobar una soliució: ‘Sempre s’ha excusat en l’absència d’un pressupost que, tal com demostra l’experiència i la normativa per a altres sectors, es pot revertir mitjançant el recurs legal del decret-llei’, assenyala el comunicat. Consideren que la comunitat educativa pateix un ‘menyspreu’ per part del conseller per la seva actitud ‘antidemocràtica’, que es mostra ‘en la seva unilateralitat i opacitat a l’hora de modificar retroactivament el calendari escolar per acabar amb les proves extraordinàries de setembre o impedir la publicació de les conclusions positives en els estudis elaborats per la mateixa administració sobre l’experimentació de la jornada compactada a primària o secundària’. ‘Com a sindicat majoritari en el camp de l’ensenyament ens esperàvem que algú que afirma compartir valors d’esquerres expressés un mínim de sensibilitat amb l’ensenyament públic i, com a mínim, fes un gest que deixés clar que l’educació era important, i que l’esperit democràtic tan necessari per construir una ciutadania crítica, acaba el comunicat, demanant la substitució de bargalló per un conseller que asseguri ‘una reversió de les retallades, el retorn vers una escola pública, catalana, democràtica, compensadora de les desigualtats, amb una inversió mínima d’un 6% del PIB, on els docents no puguin ser contractats o acomiadats com en una empresa privada’.

Summary: La USTEC demana la dimissió del conseller Bargalló


La consellera de la Presidència, Meritxell Budó, ha afirmat que li agradaria que el president Carles Puigdemont encapçali la llista de JxCat a les pròximes eleccions catalanes. En una entrevista a Ràdio 4, la portaveu del govern ha dit que és una ‘opinió personal’ i que serviria per ‘reparar’ els drets polítics del president tenint en compte que el 30 de gener del 2018 ‘no es va permetre la seva investidura’. D’altra banda, Budó ha defensat que no hi ha un trencament del govern sinó un distanciament entre els socis i ha afegit que JxCat haurà de continuar entenent-se amb ERC després de les eleccions. A més, ha descartat qualsevol pacte amb el PSC.

Summary: Budó vol que Puigdemont encapçali la llista de JxCat a les eleccions


El PDECat ha insistit avui a l’ex-conseller de Justícia Germà Gordó que abandoni el seu escó al parlament i, per tant, no passi a ser diputat no adscrit. Gordó ha anunciat avui que deixava el PDECat i el grup parlamentari de Junts pel Sí, però no pas que renunciés a l’escó. Ho ha fet un cop es va saber la setmana passada que era investigat pel TSJC en el cas del 3%, pels presumptes delictes de tràfic d’influències, suborn, prevaricació i malversació de fons públics. En un comunicat, la formació ha reiterat, en la línia de la coordinadora general, Marta Pascal divendres a la tarda, que ‘el moment polític excepcional requereix de generositat personal i col·lectiva’. Al mateix temps, el PDECat també assegura que ‘defensa i defensarà la presumpció d’innocència com a pilar fonamental de l’estat de dret’ i ha assegurat que ‘està compromès amb la regeneració de la vida pública catalana en tots els sentits’. El grup de Junts pel Sí s’ha afegit a la pressió perquè Gordó deixi l’escó. En un comunicat diu: ‘El grup parlamentari de Junts pel Sí demana al diputat Germà Gordó que reconsideri la seva decisió que ha fet pública aquest matí d’abandonar el grup i passar a ser diputat no adscrit i entregui l’acta de diputat. L’acta de diputat pot ser personal des del punt de vista legal, però el projecte polític pel qual ens vam presentar era un gran espai del qual només en som representants. Aquesta acta de diputat de Junts pel Sí no és de cap partit polític, no és de cap persona concreta, sinó de tots i cadascun dels 100.000 candidats inscrits a Junts pel Sí i de les 1.628.714 que van votar aquesta candidatura. Per tot això, Junts pel Sí demana a Gordó que retorni l’acta de diputat a totes aquestes persones. ‘ El pas de Gordó Gordó ha anunciat aquest dimarts que abandonava el partit i el grup parlamentari de Junts per Sí per passar a ser diputat no adscrit. En un comunicat públic, Gordó ha explicat que amb aquesta renúncia s’obre ‘una nova porta oberta al futur de la política catalana’ en què, ha assegurat, ‘mirarem d’aportar idees, principis i actuacions que en aquests moments estan quedant orfes de representació’ a través de la seva plataforma Nova Convergència. L’ex-conseller també ha dit que havia pres aquesta decisió perquè Marta Pascal li havia demanat la dimissió, i s’havia produït ‘una situació de pèrdua de confiança mútua’. La investigació La sala civil i penal del TSJC es va declarar competent per investigar Gordó, que és aforat per la condició de diputat, i va obrir diligències contra ell pels presumptes delictes de tràfic d’influències, suborn i malversació de fons. El jutjat del Vendrell, que investiga el cas 3%, va demanar al TSJC que obrís diligències contra l’ex-conseller. A partir d’ara, el jutge del Vendrell continuarà tramitant la causa contra la resta d’investigats, que no són aforats. La primera vegada que el magistrat ho va demanar, el mes de febrer passat, el TSJC va considerar que no hi havia prou arguments. Ara, el jutge ha fet una nova exposició que ja és en mans de la sala civil i penal del TSJC. La revisarà Enric Anglada, el magistrat que ja va desestimar la primera. Les explicacions de Gordó Germà Gordó va negar fa poc al parlament haver comès cap il·legalitat al capdavant de CDC i del govern per finançar irregularment el partit. Responent a preguntes de l’oposició sobre les informacions que el vinculaven al cas del 3% i a més casos, va defensar la tasca dels dos últims ex-tresorers de CDC, Daniel Osàcar i Andreu Viloca, dient que són ‘professionals magnífics i de conducta irreprotxable’. De tota manera, va voler deixar clar que Viloca havia estat tresorer quan ell ja no era el gerent del partit i que Osàcar ‘no depenia’ d’ell. L’ex-gerent de CDC, ex-secretari de la Fundació CatDem i ex-secretari del govern va demanar ‘cautela’ als grups polítics i els va dir que respectessin la presumpció d’innocència fins que no hi hagués una sentència ferma. Preguntat sobre el suposat nom de ‘Gregorio’ amb què es podien referir a ell diversos empresaris, va dir que mai no havia signat amb aquest nom ni havia demanat que ningú es referís a ell amb un nom que no fos Germà o Gordó. A més, va dir que no podia respondre sobre converses de ‘tercers’. Bona part de l’oposició li va demanar si es reunia amb empresaris mentre va ser secretari de govern en el primer executiu d’Artur Mas, del 2010 al 2012. Ell va respondre: ‘És clar que sí, només faltaria’, però com es reunia també amb sindicats, diputats, diplomàtics, entitats culturals i esportives o col·legis professionals, ‘amb tothom que ho demanava’, com també fan ‘la majoria de directors generals, consellers o batlles’. En tot cas, va dir que no rebia els empresaris acompanyat del tresorer de CDC Andreu Viloca, amb qui no va coincidir quan ell era el gerent del partit. ‘Quina barbaritat’, va etzibar. Amb tot, va afegir que allò que li omplia la jornada laboral era preparar les reunions del consell executiu de cada dimarts, coordinant els departaments.

Summary: Junts pel Sí demana a Gordó que lliuri l’acta de diputat


El secretari general de les Nacions Unides entre el 1982 i el 1991, Javier Pérez de Cuéllar, s’ha mort a l’edat de cent anys. El dirigent peruà és l’únic llatinoamericà fins avui dia que ha encapçalat l’organisme internacional. El president del Perú, Martín Vizcarra, ha lamentat ‘profundament’ la defunció del diplomàtic, al qual ha qualificat ‘d’insigne peruà, demòcrata com no n’hi ha’. També l’actual secretari general de les Nacions Unides, António Guterres, ha enviat les seves condolences a la família de Pérez de Cuéllar, al poble peruà i a tothom ‘a qui un notable i compassiu dirigent mundial que va deixar el nostre món en un lloc molt millor va tocar les seves vides’. ‘La vida de Pérez de Cuéllar va abastar no només un segle, sinó també tota la història de les Nacions Unides, d’ençà de la seva participació en la primera reunió de l’Assemblea General al 1946’, ha afegit el secretari general de l’ONU, organisme que s’ha declarat de dol per la defunció del diplomàtic. Per la seva banda, el secretari general de l’Organització dels Estats Americans (OEA), Luis Almagro, ha valorat que la defunció del diplomàtic és ‘una gran pèrdua per a tothom’.

Summary: S’ha mort l’ex-secretari general de l’ONU Javier Pérez de Cuéllar a cent anys


1a perla. WhatsApp podria incorporar pròximament videotrucades 2a perla. VÍDEO: Germà Bel sobre l’economia catalana: ‘Anem bé, les exportacions fora de l’estat espanyol arriben al 62%’ 3a perla. Estudiants de la UAB creen una plataforma antifeixista ‘per desemmascarar Societat Civil Catalana’ 4a perla. VÍDEO: L’evacuació en primera persona en el gran incendi del Canadà 5a perla. ‘Una collonada monumental’: La resposta del batlle de Prats de Lluçanès al requeriment de l’audiència espanyola BONUS. Vídeo: Vint drons ballen al ritme de la música al Mont Fuji

Summary: Les perles: WhatsApp prepara grans novetats, Germà Bel explica que l’economia catalana va molt bé i un ball de drons al Fuji


El representant permanent de la Generalitat de Catalunya davant la UE, Amadeu Altafaj, ha acusat l’estat espanyol de tenir una estratègia premeditada i destinar recursos concrets a boicotar l’agenda exterior del govern català. En un dinar col·loqui organitzat per l’entitat Sobirania i Justícia, ha dit que aquesta posició de l’estat espanyol no minva pas la voluntat de la Generalitat de projectar-se a l’exterior: ‘Ens estimula la creativitat d’una manera que no us podeu ni imaginar’, ha ironitzat. Altafaj ha explicat que fins que Catalunya no sigui eventualment un estat no tindria els canals institucionals a l’estranger que tenen els països formalment constituïts, i ha dit que, per a Catalunya, aquests canals són ‘encara més limitats’ per l’acció del govern espanyol. Tot i que no ho ha esmentat directament, fa poc es va saber que el govern espanyol havia enviat dos ambaixadors especials a mantenir contactes amb alts càrrecs de països europeus i als Estats Units per contrarestar el discurs independentista. També s’ha referit a l’episodi de les estelades, i ha fet broma dient que la delegada del govern espanyol a Madrid, Concepción Dancausa, és una ‘heroïna independentista’, perquè el seu intent de prohibir les estelades a la final de Copa ha servit per a reforçar el procés sobiranista català. Eleccions espanyoles Per Altafaj Catalunya no pot esperar que hi hagi un govern espanyol que accepti de negociar un referèndum, sinó que ha d’avançar en el seu full de ruta sobiranista de divuit mesos i marcar els ritmes que consideri oportuns. ‘No hem d’esperar a les pròximes eleccions –espanyoles– ni que hi hagi voluntat d’una reforma de la constitució que pugui ser més o menys favorable als nostres interessos’, ha dit. També ha assegurat que Europa és crítica amb Espanya per no haver reaccionat a les demandes sobiranistes. Segons Altafaj, si Catalunya vol tenir visibilitat a l’exterior no pot malgastar el temps només explicant el procés sobiranista, sinó que ha d’aportar idees que contribueixin a la governabilitat europea, com quan la Generalitat es va oferir a rebre refugiats. ‘No únicament hem d’explicar-nos com a país: hem d’explicar quina Europa volem, guanyar-nos el respecte com a país. Si aspirem a ser un país, hem de comportar-nos com un país’, ha reflexionat, i ha aplaudit que el govern fes aquesta oferta dels refugiats amb una carta a la Comissió Europea. També ha vaticinat que tard o d’hora Europa sancionaria Espanya per haver incomplert els objectius de dèficit, i ha pronosticat que implicaria més retallades pressupostàries que el govern espanyol faria repercutir en els pressuposts de les comunitats autònomes. ‘No sóc diplomàtic’ Altafaj ha reconegut les limitacions del seu estatus a Brussel·les, quan li han recordat que Catalunya no era encara un estat i que això tenia conseqüències: ‘No sóc un diplomàtic, no tinc estatus de diplomàtic, però em moc en el món de la diplomàcia.’ Per ell, la Generalitat no solament ha de mantenir l’acció exterior, sinó que ha de potenciar-la. Malgrat les pressions de l’estat espanyol –ha dit–, hi ha vies alternatives per a presentar Catalunya al món, com ara la diplomàcia pública econòmica i cultural. ‘Brexit’ Altafaj ha parlat d’alguns dels desafiaments imminents de la UE, com ara el referèndum sobre la continuïtat del Regne Unit. Creu que si guanyen els partidaris de sortir de la Unió, aquesta sortida efectiva no s’arribarà a produir mai. ‘Un referèndum amb un resultat negatiu sobre la continuïtat no acabaria amb un “dins-fora”. La solució seria més complexa. Hi ha diverses possibilitats: la de la sortida total de la UE, la descarto’, ha dit.

Summary: Altafaj acusa l’estat espanyol de boicotar l’acció exterior catalana


Tan bon punt fou publicada la sentència del Tribunal Suprem espanyol contra els presos polítics, la justícia espanyola va engegar l’ofensiva contra els exiliats. Ha passat un mes, i Espanya ja s’hi ha enfangat, tal com li va passar el 2017 i el 2018. El revés monumental de la negativa del Tribunal Superior de Slesvig-Holstein a lliurar el president Carles Puigdemont per rebel·lió no fou interpretat mai pel Suprem com una lliçó per a aprendre d’errors comesos, no va fer mai autocrítica; a l’inrevés, el jutge Pablo Llarena va reaccionar amb fúria, i d’aleshores ençà els magistrats de la sala segona, la fiscalia, el govern espanyol i la major part de partits espanyols van atacar la justícia alemanya acusant-la de deslleial, tal com havien fet amb la belga. La reacció espanyola va causar perplexitat i, cosa encara més important, desconfiança, que és la clau en un procés d’extradició fonamentat en les euroordres. Les euroordres espanyoles s’han entrebancat tan bon punt han començat a caminar. A Escòcia, l’adreçada contra Clara Ponsatí ni tan sols va passar el primer tràmit administratiu i fou refusada per la policia del Regne Unit per desproporcionada. La pressió diplomàtica d’urgència va fer que es rectifiqués el terme ‘desproporcionada’ i les autoritats britàniques van demanar més informació sobre què se suposa que va fer Ponsatí que pogués ser qualificat de sedició. Llarena va respondre a la petició amb un document que parla de desobediència però no de sedició. D’Escòcia a Bèlgica Aquesta deficiència de l’euroordre de Llarena ha estat invocada precisament per l’advocat de Ponsatí, Aamer Anwar, en la declaració davant el Tribunal d’Edimburg que examina la petició d’extradició. El jutge l’ha deixada en llibertat amb una fiança, i li ha permès de mantenir el passaport. És una decisió que contradiu la petició que feia Llarena, que en totes les euroordres enviades d’ençà de la sentència ha demanat que s’imposés als exiliats la presó preventiva per evitar que se n’anessin fora de la UE. El jutge escocès no n’ha fet cabal, i deixa Ponsatí en llibertat mentre continua la tramitació. La vista següent serà el 12 de desembre, i el jutge aleshores disposarà ja de més coneixement de la causa, de més elements per a examinar, com ara que, malgrat la petició de les autoritats britàniques, el jutge Pablo Llarena hagi estat incapaç d’explicar quins fets comesos per Ponsatí la tardor del 2017 poden ser qualificats de sedició. Avui ha estat el torn de Toni Comín i de Lluís Puig, que han comparegut davant de la justícia belga. Tampoc a ells no els van aplicar mesures cautelars, i han restat en llibertat mentre es tramita l’euroordre. ‘És la tercera vegada que un jutge espanyol emet una euroordre, és la tercera vegada que compareixem davant la justícia belga i és la tercera vegada que ens deixen en llibertat’, va dir Comín la setmana passada, quan van sortir del tribunal. Tant ell com Puig han aconseguit ara que s’ajorni el judici sobre l’extradició, i serà el mateix jutge que examinarà alhora el seu cas i el del president Puigdemont, amb una vista que tindrà lloc el 16 de desembre vinent. Llarena els volia en processos separats; els jutges belgues els han unificat en un de sol. A més, les autoritats belgues han vist en aquesta ocasió com el poder executiu espanyol mirava d’interferir en un procés judicial, perquè, a diferència de les dues primeres euroordres enviades a Bèlgica –quan a la presidència del govern espanyol hi havia Mariano Rajoy–, el govern de Pedro Sánchez ha pressionat de manera insistent demanant l’extradició de Puigdemont i dels consellers exiliats. La vice-presidenta Carmen Calvo ho ha fet de manera directa, fins i tot amb un article a la premsa francòfona belga, i amenaçant de represàlies si aquesta vegada les euroordres tornen a fracassar. L’element indispensable de la confiança es torna a esquerdar amb declaracions d’aquesta mena, que de retruc ajuden a fonamentar l’argument de la causa motivada políticament que exposen les defenses. Les pressions L’ex-primer ministre belga Charles Michel, futur president del Consell Europeu, ha recordat la importància de la separació de poders com a valor fonamental d’un estat de dret i ha defensat el sistema de funcionament de les euroordres, en unes declaracions fetes a la Moncloa mateix, al costat del president espanyol en funcions, Pedro Sánchez. Una setmana abans Sánchez va fer la promesa electoral de dur Puigdemont a Espanya i de dir que ho podria fer perquè ell controlava la fiscalia. La fiscalia espanyola va criticar Sánchez i va admetre en veu baixa que aquelles declaracions perjudicaven seriosament la possibilitat d’èxit de les euroordres. Com que l’estat espanyol no va aprendre dels errors de les primeres euroordres, ara comet els mateixos d’aleshores, però agreujats. La justícia espanyola no podia anar equivocada, pensaven; era el sistema de les euroordres que funcionava malament, perquè uns jutges que no tenen ni idea de què passa a Espanya poden impedir l’extradició dels ‘pròfugs’ catalans. Com que aquest era l’enfocament, durant aquests darrers dos anys han fet tota la pressió que han pogut a la Comissió Europea perquè es reformés l’euroordre, perquè s’incorporés el delicte de rebel·lió o el de sedició dins la llista de la trentena de delictes pels quals el lliurament de la persona demandada per la justícia d’un país es fa pràcticament de manera automàtica. Però no se n’han sortit, perquè aquests delictes pels quals han castigat els dirigents independentistes són de naturalesa política. I les euroordres són pensades no únicament per a fer més àgil i eficaç la cooperació judicial europea, sinó també per a evitar les extradicions motivades políticament. Per això la llista de trenta-dos delictes és tan específica. Els delictes que no hi siguin inclosos s’han d’examinar amb detall. I és això que fan ara les justícies de Bèlgica i d’Escòcia. La partida al tauler europeu ha tornat a començar, i ara s’afegeix a les euroordres un nou element molt important, que pot influir d’una manera determinant en les peticions d’extradició contra els exiliats: la immunitat d’Oriol Junqueras com a eurodiputat. Perquè si els criteris expressats per l’advocat general de la UE són assumits finalment pel Tribunal de Justícia de la Unió Europea, tant Puigdemont com Comín tindran immunitat com a europarlamentaris. La decisió del TJUE trigarà unes quantes setmanes a arribar, però probablement serà abans no s’hagin de resoldre sengles peticions d’euroordre. I la immunitat impedirà l’extradició. De fet, permetria fins i tot que poguessin tornar a Catalunya sense ser detinguts. En el cas de Clara Ponsatí, si efectivament a final de gener de l’any vinent s’executa el Brèxit, l’augment d’eurodiputats a la circumscripció que correspon a l’estat espanyol també implicaria que ella fos diputada. La resolució d’aquesta segona batalla de l’exili pot ser encara més negativa per al Tribunal Suprem i per al govern espanyol. Vint-i-set pàgines sobre Junqueras per a avergonyir Espanya i la UE

Summary: Espanya s’enfanga a Europa en la persecució contra els independentistes


El secretari general de Podem al País Valencià, Antonio Estañ, ha advertit el PSPV i Compromís que calen més esforços per a desenvolupar el Pacte del Botànic i considera que no és el moment de ‘guardar al congelador’ l’agenda de l’acord i que cal garantir-ne el compliment amb la vista posada el 2019. En una entrevista a l’agència EFE, Estañ ha explicat que ‘queda molt per fer’ i que enguany ha de ser un any fonamental per a resoldre ‘si el canvi valencià és irreversible o si acaba resultant una oportunitat perduda. Ha afirmat que el Botànic ha de complir les expectatives per a evitar que el PP recuperi el govern el 2019 i que cal que la gent tingui la percepció que ‘la seva vida està millorant amb aquest govern’. Estañ creu que cal resoldre aspectes centrals com el paper de les diputacions, la defensa del territori i el model productiu i laboral. Ha lamentat que sovint enyora ‘més valentia i decisions més fermes’ del govern i que cal una direcció comuna entre el PSPV i Compromís per a enfortir les decisions del Consell. Pel que fa a la taxa turística, una proposta de Podem que ha tensat les relacions amb els socialistes, ha dit que presentaran una proposta de reforma més global del model de turisme.

Summary: Estañ adverteix el PSPV i Compromís que calen més esforços per a desenvolupar el Pacte del Botànic


Els presos polítics electes han estat rebuts amb aplaudiments pels diputats independentistes i per alguns del grup d’Unides Podem quan han entrat a l’hemicicle del congrés espanyol. Els diputats de Junts per Catalunya –Jordi Sànchez, Jordi Turull i Josep Rull– han entrat per la banda esquerra i han pujat cap als escons que els seus companys els havien guardat a la segona fila. Pel camí han passat pel costat dels dirigents de Ciutadans i el president del partit, Albert Rivera, ha girat la cara cap als seus companys i els presos polítics no n’han fet cabal. En canvi, Jordi Turull i Josep Rull han saludat Inés Arrimadas, fins ara cap de l’oposició a Catalunya. Rull, a més, li ha fet dos petons. D’una altra banda, el dirigent d’ERC, Oriol Junqueras, ha entrat per la banda esquerra i abans d’arribar al seu escó ha conversat una estona amb el secretari general de Podem, Pablo Iglesias. Rull i Turull també han saludat Iglesias, Alberto Garzón i més diputats d’Unides Podem. EN DIRECTE: Històrica entrada dels presos polítics al congrés espanyol

Summary: La incomoditat d’Arrimadas i Rivera quan han entrat els presos polítics


El 1917, el sistema polític de la restauració borbònica col·lapsava arran de tres crisis entrelligades –militar, política i econòmica– que feien trontollar els fonaments de l’estat espanyol de l’època. En aquest context van sorgir alternatives, com ara l’Assemblea de Parlamentaris, és a dir, la reunió de diversos diputats i senadors al marge dels òrgans de l’estat amb la voluntat de proposar reformes estructurals, entre les quals la de fer net del caciquisme, donar autonomia a Catalunya o posar fi al bipartidisme imperant. Els parlamentaris eren principalment de la Lliga Regionalista, socialistes –com ara Pablo Iglesias–, reformistes, republicans o el futur president Francesc Macià en qualitat de sobiranista independent. Poques setmanes més tard, l’agost del 1917, partint d’una posició més revolucionària, s’executava una vaga general, en un moment amb molta inflació conseqüència de la Primera Guerra Mundial, que havia causat l’augment dels preus dels productes bàsics i el desabastiment. La mobilització, amb el suport del PSOE, els sindicats (UGT i CNT) i els partits republicans, s’inspirava en la Revolució de Febrer, a Rússia, que havia fet caure la monarquia i el sistema polític. La repressió va ser duríssima, amb una setantena de morts i milers de detinguts. Per la llibertat dels presos polítics Entre els empresonats en qualitat de membres del comitè de vaga hi havia quatre dels principals dirigents socialistes, Julián Besteiro, Andrés Saborit, del PSOE, i Francisco Largo Caballero i Daniel Anguiano, de la UGT. Van ser sotmesos a un consell de guerra per sedició i finalment el 29 de setembre de 1917 van ser condemnats a cadena perpètua al penal de Cartagena. Llavors va començar una àmplia campanya popular per l’amnistia. En aquestes circumstàncies, el PSOE va decidir de presentar-los tots quatre a les eleccions municipals de l’11 de novembre a la ciutat de Madrid. La solidaritat envers els presos va fer que entre tots els candidats socialistes només sortissin elegits ells. Els quatre presos polítics del PSOE al penal de Cartagena. Mesos més tard, en les eleccions espanyoles del 24 de febrer de 1918, el PSOE incloïa una altra vegada els quatre presos polítics dins l’Aliança d’Esquerres, de què també formaven part Pablo Iglesias i Indalecio Prieto, exiliat a l’estat francès per no ser detingut després de la vaga general. En aquell moment, els socialistes eren un partit revolucionari, exclòs del sistema de poder, que fins i tot defensava la via armada per a assolir els seus objectius. Els diputats recuperen la llibertat Com a les eleccions municipals, els quatre presos polítics van rebre un important suport popular i van ser triats com a diputats. Concretament, Besteiro s’havia presentat per Madrid, Saborit per Ovieu, Anguiano per València i Largo Caballero per Barcelona. També entraven a les corts Indalecio Prieto i el cap del PSOE, Pablo Iglesias, l’únic diputat socialista entre el 1910 i el 1918. Prieto, ja amb la immunitat parlamentària, tornava de l’exili a prendre la seva acta de diputat, mentre que s’obria un debat sobre els presos, car la premsa més conservadora defensava que la immunitat només era vàlida dins el parlament, mentre que la més progressista posava l’accent en el fet que la tasca dels diputats va més enllà. A més, diversos intel·lectuals, com ara Gabriel Alomar, Manuel García Morente o Gumersindo de Azcárate en una campanya van mostrar el seu suport públic als presos. L’escàndol de mantenir empresonats els diputats, que havien d’exercir la seva responsabilitat envers els votants, i el debat sobre l’abast de la immunitat va forçar finalment a una amnistia el 8 de maig de 1918 i els presos polítics van prendre possessió dels escons deu dies més tard. Finalment, el 24 de maig, per primera vegada al congrés es regulava de manera minuciosa el procediment de relació entre immunitat i els suplicatoris.

Summary: Quan el PSOE tenia presos polítics i els presentava a les eleccions per alliberar-los


Representants de més de 150 estats reunits a Marràqueix (Marroc) han adoptat el Pacte mundial per a les migracions impulsat per les Nacions Unides. El text, que proposa mesures per a garantir una ‘migració segura, ordenada i regular’, ha tingut l’oposició de governs contraris a la immigració com els dels Estats Units, Àustria, Polònia o Hongria. A Bèlgica, l’oposició del soci majoritari del govern, els flamencs N-VA, ha trencat l’executiu federal. ‘És decebedor que hi hagi hagut tanta desinformació sobre què és aquest pacte i què diu’, ha lamentat en conferència de premsa Louise Arbour, representant especial de l’ONU per les migracions. Segons que ha dit, el pacte ‘no crea el dret de migrar, ni estableix cap obligació pels estats’. Antonio Guterres, secretari general de l’ONU, demana de ‘no sucumbir a la por o als falsos relats’. Un pacte no vinculant Sense ser vinculant, el pacte reconeix la migració com un fenomen global que no pot ser abordat en solitari per cap estat, de manera que els proposa mesures sobre com encarar les migracions des d’una defensa dels drets humans, dels infants i el reconeixement de la sobirania nacional. Els signants es comprometen a detenir migrants tan sols ‘com a últim recurs’, i que aquesta detenció ‘duri el mínim possible’. Organitzacions en defensa dels drets humans veuen insuficient el pacte, principalment pel que fa a l’accés dels migrants a l’ajuda humanitària o sobre els drets dels treballadors migrants.

Summary: L’ONU adopta a Marràqueix un pacte no vinculant per les migracions


Entre les imatges més impressionants que ha deixat la crisi del coronavirus a la Xina, hi ha les de multituds de professionals desinfectant les ciutats i també les de robots especialitzats llançant desinfectant pels carrers. Ara que el govern espanyol ha decretat l’estat d’alarma i les xifres d’infectats per la Covid-19 als Països Catalans no cessen de créixer, una de les preguntes que els ciutadans es poden fer és per què encara no veiem aquestes imatges a casa nostra. Precisament avui en algunes ciutats del país, com ara València o Alacant, s’ha activat un pla per a la desinfecció dels carrers. Amb aigua d’hipoclorit desinfectant i gràcies a equips d’alta pressió, a Alacant es prioritzarà la desinfecció de llocs com ara les àrees comercials, a la vora dels centres sanitaris o els entorns dels contenidors. L’exèrcit espanyol també té previst de desinfectar infrastructures crítiques i ja ha començat a fer-ho en algunes ciutats com ara Burgos, Lleó o Valladolid. No és una mesura menor tenint en compte que les superfícies poden ser un espai de transmissió de la Covid-19. La malaltia es transmet per les gotetes procedents del nas o la boca que pot deixar anar una persona quan tus, esternuda o exhala. Tanmateix, això no vol dir que el risc de transmissió es limiti al contacte humà. Aquestes gotetes cauen sobre els objectes i superfícies que envolten la persona, i per tant hi ha més persones que poden encomanar-se del virus si toquen aquests objectes o superfícies i després es toquen els ulls, el nas o la boca. Què és el coronavirus: tot allò que n’heu de saber Segons que informa l’Organització Mundial de la Salut (OMS), no se sap amb certesa quant de temps sobreviu el virus en una superfície, perquè és una malaltia nova que encara s’investiga. Però sembla que pot comportar-se com alguns altres coronavirus i, per tant, pot subsistir de poques hores a diversos dies, segons la mena de superfície, la temperatura, la humitat o l’ambient. Tot sembla indicar que les temperatures altes, de més de 30 graus, com també la humitat, no beneficien el virus, però això encara no s’ha comprovat. Segons un estudi publicat a medRxiv, el virus pot sobreviure quatre hores sobre el coure, vint-i-quatre sobre el cartó i dos o tres dies sobre el plàstic o l’acer inoxidable. En canvi, una anàlisi de vint-i-dos estudis feta per investigadors alemanys i publicada a la revista Journal of Hospital Infection assenyala que, igual com passa amb més coronavirus humans, com ara la Síndrome Respiratòria Aguda Severa (SARS) i la Síndrome Respiratòria per coronavirus de l’Orient Mitjà (MERS), el coronavirus 2019 podria romandre en superfícies com el vidre, el metall i el plàstic a temperatura ambient fins a nou dies. Així mateix, segons l’anàlisi, en el pitjor dels casos, un contacte de cinc segons amb una superfície infectada podria transferir el 31,6% de la càrrega viral. És per això que, si se sospita que una superfície pot ser infectada, cal netejar-la amb desinfectant comú i en acabat rentar-se les mans amb aigua i sabó, tot evitant el contacte amb els ulls, la boca i el nas. Més concretament, l’estudi assenyala que aquestes superfícies es poden desinfectar eficaçment aplicant durant un minut etanol (alcohol) al 62%–71%, peròxid d’hidrogen (aigua oxigenada) al 0,5% o hipoclorit de sodi (lleixiu) al 0,1%. Si volem netejar la casa, l’Organització de Consumidors i Usuaris (OCU) dóna alguns consells per a fer servir de manera adequada el lleixiu en cas d’haver de desinfectar. Cal, per exemple, diluir-lo en aigua freda, obrir la finestra per ventilar i respectar les dosis recomanades, amb un màxim de mig got per cada dos litres d’aigua. Tanmateix, el Centre per al Control i la Prevenció de Malalties dels Estats Units (CDC) recorda que la transmissió del virus és molt més comuna mitjançant gotes respiratòries que no en superfícies. Aquest centre recomana de netejar i desinfectar diàriament les superfícies de les zones comunes als habitatges on hi hagi algú contagiat. Cal deixar les sabates fora de casa? Un dels rumors que més s’ha escampat aquests darrers dies és que un metge de Milà recomana d’utilitzar només un parell de sabates per a sortir de casa i deixar-los fora de la porta en tornar perquè el virus pot romandre durant nou hores a l’asfalt. El director del Centre l’Alertes i Emergències Sanitàries de l’estat espanyol, Fernando Simón, ha desmentit aquest rumor i ha assegurat que no calia deixar les sabates fora de casa: ‘Tots sabem com es transmet el virus. No hem d’anar més lluny del que és raonable. Sempre hi ha situacions estranyes i particulars en què la transmissió de la malaltia segueix un patró inhabitual. Pot passar, però no passa en el 99,9% de les ocasions. No cal deixar les sabates fora de casa, en absolut.’ Pel que fa a alguns altres objectes, l’OMS ja va indicar que el risc de contagi amb bitllets i monedes és molt baix, però recomana sempre de rentar-se les mans després de tocar diners. Quant al telèfon mòbil, com que és un dels objectes que més toquem amb les mans, també és recomanable de mantenir una bona higiene i netejar-lo amb desinfectants –tovalloletes o líquids– que continguin d’un 60% a un 70% d’alcohol etílic. Vull fer el confinament però m’obliguen a anar treballar. Què puc fer?

Summary: Coronavirus: quant dura sobre superfícies com ara el vidre o el plàstic?


Mireia Boya, membre del secretariat de la CUP, ha relatat avui la conversa que va tenir dissabte amb Carme Forcadell a la presó d’Alcalá-Meco, sobre el seu trasllat imminent a una presó de Catalunya, que serà finalment la de Puig de les Basses, a prop de Figueres. ‘Identitat, llengua i família són els tres motius pels quals Forcadell està contenta pel trasllat’, ha explicat Boya en uns piulets a Twitter, bo i recordant que ‘l’acostament és un dret i que les presons són presons a tot arreu’, recollint les paraules de l’ex-presidenta del parlament. Dissabte a Alcalá-Meco la @ForcadellCarme estava plenament conscient de que les presons són presons arreu. Reivindicava que l'acostament és un dret. I que no deixem de cridar #LlibertatPresosPolítics (1) — Mireia Boya Busquet (@yeyaboya) July 3, 2018 Hi ha 3 motius que feien estar contenta a @ForcadellCarme davant la perspectiva del trasllat a una presó catalana. És resumeixen en: identitat, llengua, família (2) — Mireia Boya Busquet (@yeyaboya) July 3, 2018 Identitat: recuperar el seu nom i que deixin de dir-li Carmen. No ho fan amb mala intenció, però jo sóc Carme, diu @ForcadellCarme. Som qui som també per com ens diem. Arrels sempre. Aquí ebrenques (3) — Mireia Boya Busquet (@yeyaboya) July 3, 2018 Llengua: m'he fet fan de @laSextaTV però vull sentir el català de @tv3cat i @maticatradio. Aquí només el parlo amb @dolorsbassac diu, i això la fa sentir lluny de casa. La llengua reconforta. Cuidem-nos (4) — Mireia Boya Busquet (@yeyaboya) July 3, 2018 Família: la mare. Veure-la. Pensar en que podrà fer un trajecte curt per 40 minuts amb un vidre. La mare. Tot per ella, res per mi, que jo sóc igual, diu @ForcadellCarme. Patir per les mares. Mares que pateixen (5) — Mireia Boya Busquet (@yeyaboya) July 3, 2018 L'acostament és un dret manllevat per l'Estat durant massa mesos. Però ara la clau de la cel•la la tenim nosaltres. Això és el màxim exponent de l'opressió que vivim. No som sobirans si els tenim tancats #LlibertatPresosPolítics (6) — Mireia Boya Busquet (@yeyaboya) July 3, 2018

Summary: Els tres motius pels quals Carme Forcadell celebra el trasllat a Catalunya, segons Mireia Boya


Junts pel Sí ha aprovat una moció de Catalunya Sí que es Pot (CSQP) que insta el govern ‘a posar en marxa les iniciatives oportunes per disposar de l’assessorament, reconeixement i aval de la Comissió de Venècia’ per al referèndum. Els vots de JxSí i la CSQP han servit per a aprovar la moció, mentre que la CUP s’ha abstingut en alguns punts. La resta de l’oposició hi ha votat en contra. Tots dos grups han acordat el text molt pocs minuts abans que fos sotmès a votació. Se n’ha retirat la referència al caràcter ‘urgent’ del text inicial de CSQP i no hi ha cap referència explícita que sigui la Generalitat qui demani aquest aval. Ni govern ni Parlament de Catalunya no poden fer directament aquesta petició (us ho expliquem en aquest article). Ara, en la seva intervenció al parlament en la defensa del text, el portaveu de CSQP, Joan Coscubiela, ha dit que la Generalitat podia demanar l’aval de la Comissió de Venècia i la necessitat que el referèndum comptés amb totes les garanties democràtiques. En el seu torn de rèplica, la portaveu de JxSí, Marta Rovira, ha anunciat que hi votarien a favor, perquè la moció va en la línia del que ha defensat la coalició de poder fer un referèndum acordat i pactat amb l’estat i també que compleixi totes les garanties democràtiques i els requisits internacionals. Ha demanat que en aquesta situació hipotètica de referèndum pactat (que defensarà Puigdemont per darrera vegada dilluns a Madrid) l’estat espanyol sigui qui demani aquest aval a la Comissió de Venècia. Perquè sí que ho pot fer. I ha conclòs que, en cas contrari, és a dir, que el govern espanyol no vulgui acordar el referèndum i, a més, pretengui impedir-lo, no es pot demanar a la Generalitat ‘que es posi condicions inassumibles’. ‘Si el govern espanyol, sota la seva responsabilitat, ens situa en un marc que no permet dialogar en un referèndum, el govern de la Generalitat ha de continuar treballant per a aconseguir els mateixos estàndards internacionals de la millor manera possible’, ha reblat. El diputat de la CUP Benet Salellas ha dit que Catalunya no ha de demanar permís a ningú per a exercir la seva sobirania i que als catalans no se’ls ha de tractar com a ‘menors d’edat’. Més informació La Comissió de Venècia confirma que Catalunya no té poder per a demanar un aval al referèndum Les principals recomanacions de la Comissió de Venècia per als referèndums Rafael Ribó: ‘No puc demanar pel meu compte que la Comissió de Venècia es pronunciï sobre el cas català‘

Summary: JxSí i CSQP salven l’escull de l’aval de la Comissió de Venècia al referèndum


L’escriptor Joan-Lluís Lluís llegeix un fragment del seu llibre ‘Les cròniques del déu coix’.

Summary: Escriptors TV: Joan-Lluís Lluís


Quan demà es consumi el Brexit, Clara Ponsatí serà eurodiputada de ple dret, tot i les amenaces de la Junta Electoral espanyola (JEC) de deixar vacant el seu escó si no es presenta avui a Madrid (a les 13.00) per acatar la constitució espanyola. Un tràmit que la consellera no farà i que el Tribunal de Justícia de la Unió Europea (TJUE), arran de la sentència sobre Oriol Junqueras i confirmat pels casos de Carles Puigdemont i Toni Comín, va dir que era innecessari per a prendre possessió de l’escó al Parlament Europeu. Fonts del Parlament Europeu han explicat a VilaWeb que la proclamació dels eurodiputats post-Brexit es farà al començament del pròxim ple a Estrasburg, el 10 de febrer. Ara bé, sobre el cas de Ponsatí, la cambra no es pronunciarà fins a la setmana vinent, perquè és pendent ‘d’una nova comunicació sobre els escons’ per part de la JEC. Tanmateix, el portaveu de la cambra, Jaume Duch, va dir ahir a ‘Els matins de TV3’ que si les condicions eren iguals, el Parlament Europeu faria la mateixa interpretació de la sentència del TJUE que en el cas de Puigdemont i Comín. 🔴 Jaume Duch @jduch dir. Com. Parlament @Europarl_CAT : " Si les condicions són les mateixes, l'Eurocambra interpretarà la sentència del TJUE igual que amb Comín i Puigdemont".#ElsMatinsTV3 pic.twitter.com/XXdqSJ3Npk — Els matins TV3 (@elsmatins) January 29, 2020 Els entrebancs i les contradiccions de la JEC Dimarts, la JEC va insistir a desobeir la justícia europea i a posar entrebancs a Ponsatí. Segons l’òrgan electoral, el cas de Puigdemont i Comín, que exerceixen d’eurodiputats tot i no haver acatat la constitució espanyola, ‘no pot servir de fonament’ per a no complir el tràmit. En aquest sentit, la JEC va retreure al Parlament Europeu que els lliurés les acreditacions de manera automàtica ‘sense haver escoltat l’òrgan nacional competent’. Així doncs, la JEC creu que l’acatament de la constitució és imperatiu fins que el TJUE o el Tribunal Suprem espanyol dictaminin que és un requisit ‘inaplicable’. Però a la vegada, per acabar-ho d’embolicar, l’òrgan electoral admet que d’acord amb la sentència del TJUE, Ponsatí disposa d’immunitat d’ençà del 23 de gener, quan la JEC mateixa la va proclamar eurodiputada electa. Vegeu ací part de la resolució: Pot quedar impune la desobediència de la JEC al TJUE? El catedràtic de dret penal Joan Queralt es va fer ressò del fet que la JEC havia desobeït el TJUE i va avisar que es podia aplicar l’article 404 del codi penal contra els membres de la JEC. Un apartat que preveu una pena d’inhabilitació de càrrec públic de nou anys a quinze per a ‘l’autoritat o funcionari públic que, en coneixement de la seva injustícia, dicti una resolució arbitrària en un afer administratiu’. En aquest sentit, Queralt va explicar a Twitter que el context del cas Ponsatí era molt diferent que dels de Junqueras, Puigdemont i Comín, perquè ara hi havia una jurisprudència europea que s’havia de complir. ‘Si jo fos la JEC, m’ho pensaria dos cops . Ni són jutges ni estan aforats’, va concloure. Si jo fos la JEC m’ho pensaria dos cops. El context és molt diferent; a més, ni són jutges ni estan aforats. Aquí ho deixo🍿🍿🍿 — Joan Queralt (@JoanQueralt) 28 de gener de 2020

Summary: Ponsatí serà eurodiputada malgrat la vulneració de la JEC del dret europeu


Una majoria de membres del Consell Nacional d’Esquerra Unida i Alternativa (EUiA) ha demanat debatre i votar sobre la situació de revocació del seu encara coordinador, Joan Josep Nuet, que va anunciar concórrer a les eleccions espanyoles sota el nom de Sobiranistes i amb ERC, en comptes d’amb En Comú Podem, però no ha dimitit del seu càrrec a EUiA. En un comunicat, la formació ha explicat que el Consell Nacional s’ha reunit a Barcelona i ‘davant l’anomalia que Nuet no hagi dimitit’ ni que tampoc s’hagi presentat al Consell Nacional, el responsable de política institucional i coordinador de la Comissió Nacional, Toni Salado, ha presentat a la taula una petició per afegir dos punts d’urgència, que han estat denegats. Aquestes peticions eren debatre i votar sobre la revocatòria de Nuet i revocar també la Coordinació Col·legiada i la Comissió Nacional, però han estat refusades, així com nomenar una direcció provisional fins a la celebració d’una Assemblea Nacional extraordinària. La taula no ha acceptat aquesta modificació de l’ordre del dia ‘esgrimint que l’apreciació de la urgència corresponia a la mateixa taula’ i no als membres del Consell, encara que aquesta petició complia amb els requisits que indiquen els estatuts del partit. Aquest grup de membres del Consell Nacional ha anunciat que presentaran pròximament la petició per celebrar un nou Consell Nacional extraordinari per ‘fer un debat democràtic i fer efectives les seves peticions’.

Summary: EUiA demana debatre sobre la revocació de Nuet i la taula del seu Consell Nacional l’hi nega


L’ex-president de la Diputació de València Jorge Rodríguez ha escombrat el PSPV a Ontinyent (La Vall d’Albaida) i s’ha imposat amb el seu nou partit, La Vall Ens Uneix, amb disset regidors. De fet, els socialistes han desaparegut del municipi i només Compromís i el PP, amb sengles dos regidors, li faran oposició. El 2015, el Rodríguez va guanyar amb el PSPV amb catorze regidors i el PP va obtenir-ne tres. Enguany, el PP retrocedeix i Cs queda fora de l’ajuntament. Rodríguez va abandonar el PSPV fa pocs mesos després de ser detingut en el marc del cas Alqueria per presumptes delictes de prevaricació i malversació de fons per contractacions irregulars a Divalterra, empresa pública de la diputació.

Summary: Jorge Rodríguez escombra el PSPV i continuarà essent batlle d’Ontinyent


El Tribunal Suprem ha rebutjat la petició de Jordi Sànchez, Josep Rull i Jordi Turull (tots tres caps de llista de JxCat el 28-A) de tenir permisos per sortir de la presó per fer campanya i també, subsidiàriament, de poder aprofitar els recessos del judici per concedir entrevistes o fer conferències de premsa. Els magistrats recorden que es van presentar a les eleccions quan ja estant privats de llibertat i enmig d’un judici i que això no els ‘impossibilita’ de ser escollits. Sobre la petició de fer campanya als descansos, remarca que els recessos ‘formen part de l’acte del judici’ i que han de servir per descansar i alerten que, si ho permetessin, ‘s’alteraria’ la custòdia de l’edifici convertint el tribunal ‘en una administració electoral paral·lela’ respecte a uns candidats concrets. La fiscalia també s’havia oposat a la petició. Sànchez ha reaccionat a la decisió amb un piulet on qüestiona ‘on és la igualtat d’oportunitats’. El Suprem m'acaba de denegar contactes amb mitjans de comunicació per exercir amb plenitud els drets com candidat. On és la igualtat d'oportunitats? Prou discriminació! pic.twitter.com/iju0vWIsCz — Jordi Sànchez (@jordialapreso) April 17, 2019 Aquesta petició de Junts per Catalunya és diferent de la que han fet a la Junta electoral per tant que permeti a Jordi Sànchez de participar telemàticament a la conferència de premsa de l’ACN del 21 d’abril a les 11.30 hores, i a la d’EFE dijous 18 d’abril a la mateixa hora. Ahir la Junta va acceptar que el cap de llista d’ERC, Oriol Junqueras, comparegui telemàticament a la conferència de premsa de l’ACN de divendres. A més, JxCat demanarà a la Junta electoral espanyola que permeti que els seus caps de llista al 28-A —Jordi Sànchez, Jordi Turull i Josep Rull— facin entrevistes als mitjans de comunicació per via telemàtica si hi ha mitjans de comunicació que demanen de fer-les.

Summary: El Suprem prohibeix a Sànchez, Rull i Turull de fer campanya durant els recessos del judici