Pablo Iglesias va presentar ahir un document per a negociar amb el PSOE la composició d’un possible govern de coalició. El text, inassumible per part de Ciutadans, podria ser vist amb bons ulls per les forces independentistes catalanes, però és destinat al fracàs perquè els socialistes no el podran acceptar mai. Perquè Iglesias proposa d’impulsar un referèndum d’autodeterminació a Catalunya al començament de la legislatura, a part de més mesures de reconeixement de les nacions que hi ha dins l’estat espanyol. D’entrada, el PSOE va rebre la proposta de Podem desqualificant Pablo Iglesias, dient que no sabia ni on era. El portaveu socialista Antonio Hernando es va mostrar inflexible quant a la proposta de referèndum: ‘Fa deu dies que esperem per dir-los, entre més coses, no a aquest referèndum.’ I no queden gaires més dies per al termini de la negociació, perquè ja hi ha data per al debat d’investidura de Pedro Sánchez, el 2 de març. Durant aquestes dues setmanes que queden sembla impossible que, amb les propostes presentades per Podem, hi hagi cap possibilitat d’acord amb el PSOE. Tan sols fa quatre dies els socialistes piulaven això: Que abandone toda esperanza quien espere que por la gobernabilidad de España el @PSOE va a colar un referéndum en Cataluña. @oscarlopeztwit — PSOE SENADO (@gpssenado) February 12, 2016 Però és que Pablo Iglesias no solament ha proposat el referèndum, sabent que el PSOE no l’acceptarà mai. És que, en la proposta per a negociar un nou govern, hi ha inclòs mesures com ara la dissolució de les províncies (tret del País Basc), la derogació de l’article que prohibeix la federació de les comunitats autònomes, la consideració del català, el basc i el gallec com a llengües oficials de tot l’estat espanyol. Si Sánchez fes el mínim gest de voler-ho discutir, els barons del PSOE saltarien d’indignació de seguida. I estriparien la proposta que va concretar el dirigent d’En Comú Podem, Xavier Domènech: ‘Que al passaport, al DNI i a tot allò que representa simbòlicament la pertinença a l’estat hi hagi també reconeguda la pertinença nacional.’ Quines alternatives hi ha? El pacte entre PSOE i Podem, amb la benedicció dels independentistes, no reeixirà. Quina alternativa de pacte resta? La proposta de la gran coalició entre PP, PSOE i Ciutadans de Mariano Rajoy no ha tingut èxit: per més que Albert Rivera la compri a ulls clucs, Pedro Sánchez no podria acceptar-la, perquè esbotzaria definitivament el PSOE. I perquè el poder econòmic espanyol no acaba de veure amb bons ulls que continuïn governant un PP i un Rajoy desacreditats, no tan solament per la gestió dels últims quatre anys i els mals resultats electorals, sinó també per la incapacitat de contenir els casos de corrupció en les capes més altes del partit. Oimés després d’haver esclatat el gran escàndol de corrupció que empastifa tota la cúpula del PP de València i quan fa dos dies que Esperanza Aguirre va aprofundir la crisi del PP madrileny, tocat pel cas Púnica. L’establishment espanyol, segons que apuntava fa ben poc la premsa de Madrid, vol que el PP tingui prou sentit d’estat per a abstenir-se i facilitar un govern entre PSOE i Ciutadans. Entre aquests dos partits hi ha química, però Rajoy insisteix a dir que ell, que va guanyar les eleccions, és qui hauria de governar. Una altra alternativa fóra que Podem, en un tomb inesperat per acostar-se a Ciutadans, renegués de la proposta del referèndum i aigualís el moll de l’os del document de cent pàgines que ahir va presentar; però no és pas gens probable, perquè desdir-se d’un compromís presentat amb solemnitat i rotunditat li portaria un gran descrèdit. Pedro Sánchez prou ho voldria, però el PSOE ja veu ben clar que Iglesias ha tancat definitivament l’opció de l’acord. Potser perquè ja li va bé que hi hagi eleccions: segurament Podem és l’única formació que millora expectatives de vot en cas de nous comicis. Tot plegat sembla indicar que només queden dues opcions plausibles, si no hi ha cap sorpresa d’última hora: o el pacte de l’Íbex o noves eleccions.

Summary: Espanya, entre el pacte de l’Íbex i noves eleccions


Durant aquesta jornada de mobilitzacions històriques, hi ha hagut algun incident en què alguns individus aïllats han intentat trencar la protesta pacífica amenaçant i agredint. El cas més ridícul és el d’un ultra que ha intentat agredir un grup de manifestants a la Diagonal i que ha acabat fugint en patins. ⚠ #AlertaUltra | Minuts després ha tornat a intentar agredir manifestants durant un piquet a la #Diagonal. Ha marxat!🇪🇦⛸ pic.twitter.com/pU4HMzwxfD — Arran #NoClaudiquem (@Arran_jovent) October 18, 2019  Mobilitzacions multitudinàries en la jornada de vaga general contra la repressió

Summary: Un ultra espanyol amenaçant i fugint en patins, la imatge més ridícula del dia


Ingredients: Una pasta de full rectangular (comprada) Un pot de mig quilo de melmelada de cabell d’àngel pinyons o ametlles filetejades sucre de llustre Elaboració: Encenem el forn a 200° abans de començar la preparació. Obrim la pasta de full i l’estirem a sobre del mateix paper que porta. La col·loquem sobre la safata del forn i la punxem amb una forquilla. Amb els dits, amb la mateixa pasta, fem un rivet per tot el voltant, perquè quedi una mica més pujat. Agafem el pot de melmelada de cabell d’àngel i l’estenem per sobre la pasta. Després agafem l’ametlla filetejada o els pinyons i ho posen per sobre. Enfornem la coca, amb el forn encès a dalt i a baix, de 18 a 20 minuts. I ja tindrem la coca enllestida. La traurem del forn i la deixarem refredar. Un cop freda, la posarem a sobre d’una safata bonica i l’adornarem amb sucre de llustre per sobre. És una coca molt gustosa i molt fàcil de fer (si comprem la pasta).

Summary: La cuina de la Neus: coca de cabell d’àngel


Rússia ha reaccionat, arran de l’informe d’una comissió independent Agència Mundial Antidopatge (AMA) que els incrimina de dopatge organitzat, i ha suspès alguns directius governamentals assenyalats per la investigació com a culpables de la trama fraudulenta, tot i que conserva el càrrec al Ministre d’Esports, Vitaly Mutko. El mateix Mutko ha indicat a l’agència ‘R-Sport’ que l’assessora en la lluita contra el dopatge, Natalia Zhelanova, i una de les principals responsables del Centre de Formació Esportiva estatal, Irina Rodionova, han estat apartades del seu lloc al costat de dos directius més, i s’uneixen al Viceministre d’Esports, Yury Nagornykh suspès aquest dilluns. Les dues dirigents han estat assenyalades per l’informe, encapçalat per l’advocat Richard McLaren, per treballar de manera pròxima amb Nagornykh. Tot i això, Mutko, manté la cartera d’esports i al·lega que la investigació no l’incrimina. ‘La meva suspensió no està sent considerada. No hi ha acusacions contra mi i no pot haver-n’hi perquè serien irreals i impossibles’, ha explicat el ministre. El portaveu del Kremlin, Dmitry Peskov, ha apuntat que el nom de Mutko no figurava entre els acusats de l’informe.

Summary: Rússia suspèn alts dirigents governamentals després de les acusacions de dopatge d’estat


Només han passat sis anys, però sembla que n’hagin passat quinze, des d’aquella nit electoral del maig del 2014 quan una formació desconeguda i covada entre tertúlies i facultats madrilenyes de polítiques, com caiguda del cel, va esdevenir la quarta força espanyola amb cinc diputats al Parlament Europeu. El desembre de l’any següent, hi havia eleccions a l’estat espanyol, que arrossegava quatre anys d’una majoria absoluta de Mariano Rajoy, i els mitjans i les enquestes començaven a albirar una esquerda del bipartidisme, però amb Esquerra Unida i UPyD en lloc de Podem i Ciutadans. El secretari general de la formació estrella, Pablo Iglesias, predicava un discurs duríssim contra els bancs, ‘la casta’ política i la gestió de la crisi econòmica. Amb l’impuls de la mobilització del 15-M, declamava que s’havia d’arrabassar la sobirania als bancs i les altes fortunes, si calia, ‘amb una moneda nova’, perquè ‘aquest euro’ no servia. Exigien una auditoria pública del deute per a reestructurar-lo i no pagar les parts que s’haguessin ‘contret de manera il·legítima’; la derogació de l’article 135 de la constitució espanyola, que obliga l’estat a complir el dèficit; la prohibició dels acomiadaments en empreses amb beneficis; la supressió de les empreses de treball temporal i de l’aforament; una moratòria del deute hipotecari dels habitatges de famílies amb dificultats; la paralització immediata de tots els desnonaments de primers habitatges i locals de petits empresaris; sancions a les multinacionals que no paguin els seus impostos a Espanya. Aspiracions que s’han esmicolat o relegat pel camí. No tan sols el contingut era diferent, aleshores. També ho era el to, la cultura política que pretenien traspuar. ‘En el moment que ens assemblem mínimament a la “casta”, som morts’, deia Iglesias. ‘És un perill que, després de quatre anys, em vegin com un més.’ ‘Vaig felicitar Pedro Sánchez quan va guanyar les primàries per a ser secretari general del PSOE i no em va contestar.’ ‘Això passa perquè no ens suporten’, deia a Jordi Évole en una entrevista. ‘Si algun dia arribes a governar i t’adones que tot allò que havies promès al teu programa electoral no ho pots fer, què passarà?’ ‘Hauria de dimitir’, sentenciava, arrufant les celles. Han canviat moltes coses. L’experiència de govern amb les batllies de Barcelona i Madrid, una incursió al congrés espanyol molt més tímida que no preveien al principi, la consulta del 9-N, el suport dels socialistes a Rajoy, el cop intern contra Sánchez, el referèndum d’independència, el 155, la presó, l’exili. Tot plegat, capgirat, ha anat emmotllant l’esquerra espanyola, i a la formació morada parlen d’adaptació a les circumstàncies. Iglesias és avui el vice-president segon de Sánchez. ‘Fer política és navegar entre contradiccions’, es defensa. Aquí n’hem comptades onze des que, fa poc més d’un mes, Podem va arribar al govern espanyol. L’abstenció al 155 digital Abans que Sánchez fos investit, però quan ja s’havia fet públic l’acord de govern entre els socialistes i Podem, l’executiu espanyol va aprovar el decret de la llei mordassa digital ‘contra la república digital catalana’ amb els vots de PP, Ciutadans i l’abstenció de Podem. L’objectiu del govern espanyol era impedir que el govern de la Generalitat de Catalunya pogués obrir pàgines web amb el servidor d’internet a l’estranger com a mesura de protecció davant la justícia espanyola. El corrent dels Anticapitalistes del partit d’Iglesias, que finalment l’han abandonat, va considerar la decisió ‘vergonyosa’ i lamentava que Podem col·laborés a ‘retallar drets i garanties democràtiques’. Iglesias havia criticat la proposta socialista molt durament durant la campanya electoral, dient-ne que era ‘posar portes al camp’. El decret aprovat amb el suport de Podem permetrà al govern espanyol de tallar internet en situacions que ‘puguin afectar l’ordre públic, la seguretat pública i la seguretat nacional’. El gobierno aprueba de mano de la derecha y la vergonzosa abstención de Unidas Podemos la #LeyMordazaDigital. Un mal presagio para esta legislatura empezar recortando derechos y garantías democráticas 👇https://t.co/M8rtyKbnKv — Anticapitalistas (@anticapi) November 27, 2019 El nomenament de Dolores Delgado Quan Dolores Delgado encara era ministra de Justícia del primer govern Sánchez, l’ex-comissari Villarejo va fer públics els àudios d’un dinar que havia tingut amb ella i Baltasar Garzón i que contenien declaracions molt polèmiques de la socialista. Titllava de ‘marieta’ Fernando Grande Marlaska i feia broma amb l’ús de prostíbuls dels seus companys de feina. Iglesias va demanar que dimitís. ‘Tot allò que representa el món de Villarejo és brutícia, deixalles. Qualsevol polític que es barregi amb això s’hauria d’allunyar de la funció pública, que ha de ser noble’, va afirmar Iglesias, sense pèls a la llengua. El govern de què forma part va nomenar Delgado fiscal general de l’estat, i ell va sortir a defensar-la: ‘Va demanar perdó i va demostrar el seu compromís contra les clavegueres.’ I hi va afegir: ‘Qualsevol jutge té ideologia.’ Anys enrere, a més, el seu partit havia criticat formalment que els càrrecs judicials d’alt rang es nomenessin a dit. Arraconament al govern Un cop anunciat el pacte de govern de coalició, també restaven antigues i evaporades aquelles pretensions d’Iglesias en les negociacions de la legislatura anterior, quan va presentar a Sánchez la seva pròpia proposta de composició del govern, en què el socialista era president i ell, vice-president únic. Aquesta vegada es va informar ràpidament que el càrrec d’Iglesias aniria un rang per sota de Carmen Calvo, qui continuaria de vice-presidenta, i que encara n’hi hauria una més, l’econòmica, amb Nadia Calviño al capdavant. Podem tindria, a més d’Iglesias, quatre ministres, gairebé una quarta part dels disset socialistes que hi havia aleshores. Però un cop segellada la investidura, Sánchez va afegir una quarta vice-presidència, per a Teresa Ribera, i sis ministres més, amb l’executiu més nombrós d’ençà de Suárez, gairebé diluint la presència de Podem. A més, Treball, el baluard més influent de Podem, es quedava sense les competències decisives en seguretat social, per a la qual havia creat un ministeri nou encarregat a José Luis Escrivà, un perfil tecnòcrata i socioliberal. Ell no era l’únic a la dreta del PSOE: la mateixa Calviño havia estat directora general de Pressupostos de la Comissió Europea de Juncker, on Iglesias volia Alexis Tsipras, i havia estat pre-candidata a la presidència del Banc Central Europeu. Tezanos repeteix Un altre dels qui ha repetit és José Félix Tezanos, a la presidència del CIS, l’òrgan que s’encarrega de fer els estudis d’opinió pública a l’estat. Tezanos va protagonitzar la legislatura passada una campanya severa de l’oposició espanyola, que el considera imparcial per la seva militància al PSOE. De fet, havia format part de la comissió federal del partit fins al dia que va assumir el nou càrrec. Iglesias no només l’havia criticat, dient que ‘el CIS no és patrimoni del partit que governa’, sinó que el va denunciar davant la JEC per ‘declaracions inacceptables i partidistes’. Sánchez l’ha tornat a nomenar perquè continuï al capdavant de l’òrgan i ara Podem hi ha donat suport. L’aplaudiment al rei espanyol També va causar discrepàncies internes l’aplaudiment que els ministres de Podem van fer al discurs del rei espanyol a la cambra baixa per a inaugurar la legislatura. No ho havien fet cap de les vegades anteriors, en què Iglesias havia qualificat els discursos de ‘decebedors’. Aquesta vegada, el portaveu de la formació, Pablo Echenique, va considerar que Felipe VI havia estat ‘valent’, cosa que va costar la desaprovació dels Anticapitalistes, que en un piulet es demanaven: ‘Voleu dir que no se us escapa de les mans?’ L’expedient de ‘Billy el Nen’ La junta de portaveus del congrés espanyol va vetar que el govern hagués de publicar el full de serveis de l’inspector de la Brigada Político-Social Juan Antonio González Pacheco, també conegut pel seu sobrenom de torturador, ‘Billy el Nen’, amb els vots previsibles del PP, Vox, Ciutadans i PSOE, però també el de Podem, tot i que la legislatura passada Pablo Iglesias va demanar que li retiressin les condecoracions. Fins i tot, va plorar a l’hemicicle mentre recordava a l’ex-ministre Zoido les tortures de ‘Billy el Nen’. Després van rectificar, van adduir un ‘error’ de plantejament jurídic i ara hi han votat a favor. Matisar la derogació de la reforma laboral Després d’haver promès una vegada i una altra que derogarien la reforma laboral del govern de Rajoy quan fossin al poder –la qual diuen que ‘ha desconstruït el món laboral com el coneixíem’–, la ministra de Podem amb més poder al govern espanyol, la gallega Yolanda Díaz, militant del Partit Comunista, va assegurar en una entrevista al diari El País: ‘La reforma laboral no es pot derogar del tot’ perquè això ‘seria irresponsable’. També afirma que ‘no tindria cap sentit tornar a una situació com la d’abans del 2012’, tot i que ella i el govern continuen emprant el terme ‘derogació’ i la planifiquen en dues fases. El 10N se vuelve a poner en juego qué estabilidad queremos para nuestras trabajadoras y trabajadores. Proponemos derogar la reforma laboral, acabar con la temporalidad y reducir la jornada de trabajo a 34 horas sin reducir los salarios. Hace cien años teníamos coraje. ¿Y ahora? — Pablo Iglesias 🔻 (@PabloIglesias) October 1, 2019 Guaidó, de colpista a ‘un actor important de l’oposició’ Podem també s’ha entrebancat en una de les polèmiques que fa setmanes que aclapara la premsa espanyola, la reunió secreta del ministre José Luis Ábalos amb la vice-presidenta veneçolana Delcy Rodríguez, a l’aeroport de Barajas, i la posterior visita a Espanya de l’autodenominat president encarregat de Veneçuela, Juan Guaidó. Fa un any, a Podem l’anomenaven ‘colpista’. En una entrevista recent, però, Iglesias va dir que era un ‘actor important de l’oposició’. L’assumpció del 155 Després d’una oposició retòrica ferma contra el 155 durant les hores més delicades del procés, Iglesias ha canviat de parer. Tot i que després ho va matisar, Iglesias va respondre, en una entrevista a Antena 3, a la pregunta de si donaria suport al 155 en un govern de coalició amb el PSOE: ‘Clarament, nosaltres ja hem dit que, tot i que teníem una posició de diàleg, acceptarem la llei i la posició de lideratge del PSOE.’ L’adeu al referèndum Tot i que hi va haver un daltabaix en la campanya electoral per a les eleccions espanyoles del 28 d’abril, perquè Podem havia exclòs el referèndum d’autodeterminació de les seves propostes programàtiques, els dirigents del partit es van afanyar a rectificar. Però amb l’entrada a un gabinet capitanejat pel PSOE, i amb la decisió d’Iglesias i Podem de tancar files amb ‘el lideratge del PSOE’ en qüestions espinoses com el 155, Podem ha assumit la rígida determinació de Pedro Sánchez, que una vegada i una altra ha promès que no permetrà cap referèndum pactat amb Catalunya. Los socialistas tenemos la misma propuesta para Cataluña y para España. Vamos a poner a las personas en el centro de la acción política. Y a los independentistas les decimos: no es no; nunca significa nunca. No habrá independencia ni referéndum. #HazQuePase /❤ #VOTAPSOE🌹 pic.twitter.com/k4FxpALxrw — Pedro Sánchez (@sanchezcastejon) April 18, 2019 Cap ministeri de Plurinacionalitat El 2016, l’any que Ciutadans i PSOE van presentar la seva proposta de pacte ‘reformista i de progrés’ per a desallotjar Rajoy, ja quadraven els comptes per a una aritmètica parlamentària que podria haver fet president Sánchez dos anys abans, amb Podem i els independentistes catalans. Sánchez ho va temptejar, però l’estat profund se li va abraonar i el van acabar fent fora de la secretaria general del partit. En aquells temps, Iglesias exigia un ‘Ministeri de Plurinacionalitat’ per a Xavi Domènech que s’encarregués de l’organització d’un referèndum. Ara no tan sols han renunciat al referèndum, sinó que la defensa de la plurinacionalitat ha quedat en segon pla i l’aposta d’un executiu estèticament amable amb Catalunya, sembla que també.

Summary: Les onze contradiccions de Podem d’ençà que és al govern espanyol


Antoni ‘Sicus’ Carbonell (Barcelona, 1974) fa vint-i-tres anys que duu el timó de Sabor de Gràcia, un dels grups de rumba catalana més important del país. La banda acaba de presentar el doble àlbum Sabor a Peret, un tribut a la rumba universal del mestre. Sabor de Gràcia ha versionat les cançons més conegudes del ‘rei de la rumba’ amb la col·laboració d’Estrella Morente, Moncho, Oscar D’León, Pau Donés, Lucrecia i la Pegatina, entre molts altres artistes. Parlem amb el líder de la banda de temes com el paper de Peret i del barri de Gràcia en la creació de la rumba catalana i l’estat d’aquest estil musical en l’actualitat. Sicus Carbonell, que sempre s’autodenomina gitano català, també ens dóna la seva visió de la situació política a Catalunya. —Com va sorgir la idea de fer un homenatge a Peret? —Ens ho van proposar els nous mànagers del grup. Vaig trobar que seria un honor, però primer havíem de comptar amb el permís de la família, que ho va veure amb bons ulls. El projecte inicial era un sol disc, però es va acabar convertint en un doble disc per la quantitat de col·laboradors que hi volien participar i el gran repertori de Peret. Els més joves gairebé no el coneixen, i per això és necessari retre-li homenatge. Ja fa tres anys que el mestre ens va deixar i ara hi ha un buit important en el món de la rumba catalana. —En quin estat es troba aquest estil avui dia? —A Catalunya li diem rumba a gairebé tot, i no tot és rumba. A vegades se li diu ‘rumbero’ a qui toca la guitarra amb una pua, i això no és mai rumba catalana. L’hem menystingut i l’hem convertit en una cosa local, quan és una música universal. La prova és que als grans festivals no hi ha rumba catalana. No es fomenta o només es fomenta quan es tracta de festes populars o festes majors. Estic excloent grups com Txarango o la Pegatina. —Ells no fan rumba catalana? —No. És una etiqueta que se’ls ha buscat per interessos comercials, però ells mateixos diuen que fan música festiva. Poden fer una rumba o dos, però per fer dues rumbes no ets ‘rumbero’. L’únic festival on la rumba catalana hi és representada és el Clownia, però la majoria de festivals no programen una música que forma part del patrimoni de Catalunya. —Quins riscos té això? —A Madrid sí que valoren la rumba catalana, però diuen que forma part de la música popular espanyola. En un temps, pot ser que l’UNESCO accepti que la rumba catalana és patrimoni immaterial de la humanitat, però també pot ser que els ‘rumberos’ hàgim d’anar cap a Madrid. —Per què? —Aquesta candidatura ha de passar el filtre del govern espanyol, que l’ha de presentar juntament amb el govern francès (perquè la rumba catalana també la toquen els gitanos de França). Quan vingui la UNESCO i pregunti on es pot escoltar rumba a Catalunya, veurà que només és a les festes majors, que no li donem prou importància. Potser quan l’UNESCO accepti que la rumba catalana és patrimoni universal apareixerà a tots els festivals perquè ens ho hauran dit des de fora… Hem de donar valor i saber exportar el que tenim a casa, com hem sabut fer-ho amb moltes coses. —Valorem més les coses de fora que les pròpies? —Sí, a Catalunya es valora més la música estrangera o la música que està de moda, com va ser el cas del rock català, que no era cap creació, només un canvi d’idioma. La rumba catalana es pot cantar en qualsevol llengua però és una creació dels gitanos de Barcelona. —I com es va crear exactament? —És una fusió que, només amb la guitarra, imita el so del bombo de la bateria del rock i el combina amb el ‘raspat’ que es fa a la guitarra, l’harmonia, les palmes i la veu aflamencada que tenim els gitanos en cantar. Aquesta combinació la va crear Peret. —També es parla del Pescaílla… —Ell va crear la rumba flamenca, que no té res a veure amb la rumba catalana de Peret, Los Amaya o Los Manolos. La rumba gitana seria el tronc d’on sortirien la branca de la rumba flamenca i la de la rumba catalana. —Quines diferències hi ha? —La rumba flamenca és més lenta i més trista i les seves temàtiques estan relacionades amb el risc d’exclusió social. La rumba catalana, en canvi, és alegria, festa, amor, positivitat… Com deia Peret: canta y sé feliz! Després van venir altres compositors com el Gato Pérez, que feia poesia urbana. A banda de les cançons festives, Peret també va fer una cançó que es deia La vuelta del gitano, que parlava de com jutgem altres cultures sense conèixer-les. És una cançó de finals del setanta, però segueix vigent. —L’estigma cap a l’ètnia gitana es manté? —No hi ha un rebuig de primera mà, però sí un de doble moral que fins i tot existeix amb la música. Sembla que has de fer-ho tot molt vegades millor que una persona d’ètnia no gitana per a ser reconegut. És la doble moral: allò de que bé que toquen la rumba els gitanos, però no en vull cap a l’escala! —Quin paper va tenir el barri de Gràcia i el carrer de la Cera en l’eclosió de la rumba catalana? —Al barri de Gràcia sempre s’ha cantat una rumba més flamenca amb gent com el Pescaílla. Després va arribar el Gato Pérez, que no era de Gràcia però va aprendre la rumba del barri de Gràcia. Després, el 1994, vam arribar nosaltres. El carrer de la Cera, en canvi, sempre ha tingut la marca Peret. Els rumberos més famosos del món han sortit del carrer de la Cera: ell, el ‘Chacho’, Los Amaya… —I quin paper tenen aquestes dues zones avui dia? —Ara, els ‘avis de la rumba’ com Peret o el Ramonet del carrer de la Cera han mort, però estan començant a treballar molts nois joves, com Dani Pubill, el nét de Peret. A Gràcia estan els Arrels de Gràcia, al carrer de la Cera, Triampa… La rumba catalana es conserva, però el llistó està molt alt perquè genis com Peret, el Chacho o el Pescaílla no tenen substitut, com tampoc no té substitut Messi… Mentre hi hagi gitanos catalans, però, la rumba catalana mai no morirà. —Per què? —Perquè és una creació dels gitanos catalans que forma part de la nostra manera de viure, del nostre ADN. Als nens, en comptes de cantar una cançó de bressol, els cantem una rumba. Els meus fills ja saben cantar rumba catalana, i la nena només té només nou anys. La rumba la tenen a casa i mai no la perdran. —És cert que, per a distingir un gitano català, només cal preguntar-li què menja per Nadal? —Sí. És la meva manera de veure si fomenta i practica o no la cultura catalana, que no és només parlar català i celebrar l’11 de setembre. La gastronomia n’és una molt bona mostra. Jo moriré sent gitano català. Que no em parlin malament de Catalunya, que me l’estimo molt. Sento una sardana i m’emociono… —Hi ha més gitanos catalans a Gràcia que a la Mina? —Sí, perquè els primers pobladors del barri de Gràcia van ser els gitanos. De fet, una de les primeres famílies va ser la meva. Estem parlant de moltes generacions: el besavi del meu avi ja vivia a Gràcia! A altres barris pot haver-hi gitanos que han vingut de fora i tenen els fills nascuts aquí, però en aquests altres barris van arribar fa seixanta anys, mentre que els gitanos de Gràcia van arribar fa molts segles. Som més catalans nosaltres que molts polítics que estaven al govern fa quatre dies, però alhora, els gitanos catalans som els grans desconeguts per la població de Catalunya perquè no cridem gaire l’atenció. No ens barallem i solucionem els conflictes parlant i mediant, un mètode que es podria aplicar al conflicte polític actual. —De quina manera? —Quan detectem un conflicte de qualsevol tipus, demanem als gitanos grans (neutrals) que facin de mediadors. D’aquesta manera, donen una mica de raó al qui no la té i en treuen una mica a qui la té per arribar a un consens i que allò torni a funcionar. Si els polítics aprenguessin una mica de la cultura gitana, no ens trobaríem en la situació actual. És tan fàcil com saber mediar, cedir i, en definitiva, fer política. —Però, per a dialogar, cal que les dues parts vulguin seure… —A vegades es necessita una tercera que les assegui. Ara estem tots tensant la corda i l’únic resultat són polítics empresonats i famílies que pateixen. Hem de ser conscients que no tenim una majoria de catalans que volen una cosa. Hi ha una fractura de dos milions contra dos milions i, per tant, s’ha d’arribar a un acord. Jo m’ho miro des d’una posició neutral i ho veig així. —Sabor de Gràcia va participar en el Concert per la Llibertat i en la cançó Un país normal. Com a grup també us manteniu neutrals? —Nosaltres vam anar al concert perquè cantem a la llibertat. Molta gent ens diu: heu col·laborat amb els Txarango, que són de la CUP! Jo a la música hi poso música, no política ni polítics perquè els polítics no saben fer música. De fet, no saben fer ni política. Dins de Sabor de Gracia no tothom pensa igual. Jo sóc apolític. Només em considero gitano català i ciutadà del món. Sense anar més lluny, en aquest disc hi participen persones d’arreu, no fem distincions. —Sweet Flow, Pau Donés, Lucrecia, Moncho… No només hi col·laboren artistes d’arreu, també s’hi troben tots els estils. Per què? —La rumba de Peret és universal i vam pensar que un tribut a la seva figura també havia de ser-ho. Hem procurat que hi participi artistes de tota mena, que toquin tots els estils. Volem que agradi a tothom: tant a les persones de quinze anys com a les de trenta i setanta. —Com encareu el futur? —A banda de la gira de Sabor a Peret, ens agradaria celebrar els vint-i-tres anys amb un disc en directe. Voldríem gravar un concert a una gran sala que esdevingués una festa de la rumba. De moment, però, només és un desig.

Summary: Sicus Carbonell: ‘Si els polítics aprenguessin de la cultura gitana, no ens trobaríem en la situació actual’


La candidata a la Casa Blanca pel Partit Demòcrata, Hillary Clinton, ha acusat directament el govern rus d’introduir-se als ordinadors de l’òrgan executiu del partit, el Comitè Nacional Demòcrata, i ha acusat el seu rival republicà, Donald Trump, de manifestar el seu suport a les autoritats russes. ‘Sabem que els serveis d’intel·ligència russos han “hackejat” el CND i sabem que van aconseguir la publicació de milers d’aquests correus’, ha declarat Clinton a la cadena Fox en relació amb la filtració d’aquests documents a través del web Wikileaks. ‘Sabem també que Donald Trump ha exhibit una voluntat molt preocupant d’abonar Vladímir Putin’, ha afegit Clinton en una prèvia de l’entrevista que s’emetrà aquesta nit. Quan li han preguntat si Putin voldria veure Trump a la Casa Blanca, Clinton no ha donat pas una resposta concreta –’no avançaré conclusions’– però ha argumentat que existia una cadena de fets que palesaven ‘una interferència greu de Rússia en la nostra democràcia’. ‘No permetrem això de cap país, en particular d’un amb el qual mantenim una rivalitat’, ha afegit la candidata.

Summary: Clinton acusa directament Rússia de robar informació dels ordinadors del Partit Demòcrata


Els dos principals partits espanyols, PP i PSOE, han travessat unes setmanes de tràngols, sobretot el partit del govern espanyol. Unes dificultats que han causat malestar intern per molts motius. Repassem-los. Comencem pel PP, que va tenir fa dues setmanes la seva ‘setmana negra’: Aznar contra Rajoy L’ex-president del govern espanyol i president d’honor del PP, José María Aznar, després del 27-S va tornar a criticar l’actitud de Rajoy envers Catalunya i va advertir que hi havia hagut ‘una clara victòria de Ciutadans’ a l’espai de centre-dreta. Segons Aznar, Ciutadans pot esdevenir preeminent en aquesta franja i passar davant del PP. Cal –diu– reflexionar sobre els motius. A parer seu, el votant català, espanyol i constitucionalista de Catalunya creu que ‘la unitat d’Espanya és més ben representada per Ciutadans’. Tot un missatge de ‘suport’ a Rajoy. Montoro fa amics El ministre d’Hisenda espanyol, Cristóbal Montoro, va calar foc dins el PP arran d’una entrevista a El Mundo en què criticava sense miraments uns quants companys de partit. Alguns d’aquests dards enverinats anaven adreçats a un company de govern, el ministre d’Afers Estrangers, José Manuel García Margallo, a qui dedicava aquest missatge: ‘Margallo és un home molt intel·ligent, però els altres no som estúpids del tot. Ell diu això  des del 1994, però has de saber revisar les pròpies idees amb el temps perquè, si no, ets ostatge de la pròpia arrogància intel·lectual.’ També va enviar un encàrrec als seus companys de partit que, segons ell, no se senten orgullosos de ser del PP: ‘Hi ha companys meus que s’avergonyeixen d’allò que hem fet. Ho expliquen sense convicció perquè en el fons s’avergonyeixen de ser del PP. Però jo crec que Espanya necessita un altre govern del PP. Sens dubte.’ El seu mentor, José María Aznar, també va rebre. Segons Montoro, l’ex-president espanyol hauria de deixar fer al partit que ell va capitanejar. ‘Jo sóc a la política per Aznar. Però no puc admirar algú que ara es dedica al “business” i dóna lliçons des de fora. Si vols ajudar, entra al quiròfan. Si no, no molestis: ara operem’, va sentenciar Montoro. Margallo s’hi torna El ministre d’Afers Estrangers espanyol va trigar poc a respondre les paraules de Montoro. En una entrevista a El Español va negar estar ‘congelat’ i va dir: ‘Si ets àgraf i no llegeixes… Jo he publicat llibres cada any.’ Una rèplica per a deixar clar quina relació manté amb el ministre d’Hisenda. Els problemes del PSOE El PSOE tampoc no ha anat curt de problemes interns i crisis diverses, aquestes darreres setmanes. Un dels més recents és el fitxatge de la diputada d’UPyD Irene Lozano, que anirà a les llistes socialistes a les eleccions espanyoles del 20 de desembre. La incorporació ha causat malestar a les files del PSOE, tenint en compte que Lozano havia llançat atacs prou durs contra aquest partit. L’elecció de Batet suscita recels La designació de Meritxell Batet, del PSC, com a número dos de la llista de Madrid no la van entomar gens bé els dirigents del PSOE madrileny, perquè això significava que els seus candidats a formar part de la llista perdien pes en favor d’una candidata que no és de la seva agrupació, segons que va informar Eldiario.es. Discrepàncies pel concert basc Les crítiques directes, ara fa dues setmanes, de la presidenta de la Junta d’Andalusia, Susana Díaz, contra el concert econòmic del País Basc han obert noves ferides en la família socialista. Díaz va parlar de ‘modular’ la quota basca i el secretari general del PSOE, Pedro Sánchez, va proposar de ‘modificar i actualitzar’ aquest sistema. Unes paraules que van desfermar l’enuig dels dirigents del Partit Socialista d’Euskadi, que van replicar dient que Euskadi no tenia ‘un règim privilegiat’. Felipe González i el procés Les intervencions de Felipe González durant la campanya de les eleccions del 27-S van portar més d’un maldecap al PSC. La comparació que va fer del procés català amb el règim feixista italià i una altra declaració en un míting en què feia referència a les depuracions de Stalin i al president de Veneçuela, Nicolás Maduro, van fer reaccionar Miquel Iceta, que el censurà. Iceta va dir que trobava ‘arriscat’ de fer aquestes comparacions.

Summary: Les crisis internes dels dos principals partits espanyols


El Papa Francesc visitarà en els pròxims dies l’illa de Lesbos. Segons la informació divulgada pel govern grec, el primer ministre d’aquest país, Alexis Tsipras, i l’arquebisbe d’Atenes i tota Grècia Jeroni l’acompanyaran en ub viatge amb el qual els líders de les dues esglésies volen honrar els esforços dels grecs en la gestió de la crisi. El Papa i l’arquebisbe visitaran el centre de detenció de Moria, en el qual hi ha més de 3.000 refugiats a l’espera que es processi la seva sol·licitud d’asil o que siguin deportats a Turquia. En aquest centre menjaran amb els refugiats i celebraran un acte d’homenatge a les víctimes que han deixat les seves vides en tractar d’arribar a Grècia. La possibilitat de la visita papal, que va ser confirmada per fonts de la secretaria d’Estat per al divendres 15, evoca el primer viatge de Francisco com a Pontífex, quan el 11 juliol 2013 va visitar l’illa italiana de Lampedusa, llavors epicentre del problema migratori .

Summary: El Papa visitarà els refugiats a Lesbos


El president de la Generalitat, Quim Torra, i el vice-president, Pere Aragonès, han acordat la composició de la delegació catalana a la taula de negociació amb el govern espanyol la primera reunió de la qual serà dimecres a Madrid. En un comunicat enviat aquest matí, el govern anuncia que la la part catalana hauria d’estar integrada pel president Carles Puigdemont, el vice-president Oriol Junqueras, Jordi Sànchez i la secretària general d’ERC, Marta Rovira. Però com que tots ells són a la presó o a l’exili, i apuesta situació els impedeix, de moment, de ser-hi, el govern ha creat una delegació encapçalada pel president Torra, el vice-president Pere Aragonès, els consellers Jordi Puigneró i Alfred Bosch, les diputades Elsa Artadi i Marta Vilalta, el diputat Josep Maria Jové, i l’ex-cap de gabinet dels presidents Puigdemont i Torra, Josep Rius. Torra i Aragonès, si bé formaran part de la delegació, tan sols aniran a les reunions d’obertura i en aquelles on calgui segellar acords concrets amb la part espanyola, si fos el cas. Els altres sis representants assistiran a totes les reunions i seran la delegació permanent que retrà comptes al president i al vice-president. La part espanyola en aquesta primera reunió serà encapçalada pel president del govern espanyol, Pedro Sánchez, i els vice-presidents Carmen Calvo i Pablo Iglesias, a més de els ministres Manuel Castells, Salvador Illa i Carolina Darias.

Summary: Torra i Aragonès anuncien els membres de la delegació catalana a la taula de negociació amb el govern espanyol


El conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, Chakir el Homrani, ha defensat l’economia social com una alternativa ‘sòlida i en creixement’, que ‘no és subsidiària de l’economia convencional’. Unes 170 persones han participat avui en unes jornades impulsades pel departament per abordar el present i el futur del sector. El conseller ha destacat aquest sector genera riquesa i ocupació estable i de qualitat, però a més ho fa ‘des dels valors i els principis, apostant per les persones, creant formes de participació, fomentant la diversitat, el desenvolupament local i l’arrelament al territori’. L’economia social dona feina a més del 10% de la població activa de Catalunya, aporta el 8% del PIB i agrupa unes 60.000 organitzacions que presten servei a cinc milions de persones. El 2018 es van crear 210 noves cooperatives, una xifra rècord. En 10 anys el nombre de treballadors ha passat dels 38.000 als 46.000. Mitjançant el programa d’Economia Social del departament s’ha creat la Xarxa d’Ateneus Cooperatius, que s’ha estès per tot el territori i ha acompanyat un 47% de les cooperatives noves que s’han creat en 30 comarques diferents. Més de 320 entitats públiques i privades formen part dels 14 ateneus existents. Des d’aquí, s’han creat 129 empreses d’economia social i solidària , amb més de 600 persones inserides. Paral·lelament i de la mà de les entitats representatives del sector, el Govern s’ha proposat el repte de construir un nou marc normatiu a través del desenvolupament de la Llei d’Economia Social i Solidària de Catalunya i el decret d’Empresa Social.

Summary: El Homrani defensa l’economia social com una alternativa sòlida i en creixement


La cambra de representants dels Estats Units d’Amèrica (EUA) ha aprovat la resolució per enviar al senat el procés de destitució (impeachment) contra el president del país, Donald Trump, perquè comenci el judici. La resolució s’ha aprovat per 228 vots contra 193. La portaveu de la cambra, Nancy Pelosi, signarà ara una còpia de la mesura amb el nou equip anunciat de diputats que fiscalitzaran el cas contra Trump. La cambra va començar el procés el mes passat i ara serà missió del senat decidir si treu el president del càrrec. Serà la tercera vegada a la història dels EUA que es tira endavant un procés d’aquestes característiques. En tot cas, el senat està dominat pels diputats republicans, del partit de Trump, que probablement apostaran per l’absolució.

Summary: El congrés nord-americà aprova de portar el procés de destitució contra Trump al senat


L’equip negociador d’ERC ha traslladat al de Barcelona en Comú una proposta per a fer un govern bipartit de vint regidors que reparteixi les responsabilitats de manera proporcional entre els dos partits. Així ho ha explicat el portaveu de l’equip negociador d’ERC, el regidor Jordi Coronas, que ha demanat públicament als comuns deixar enrere la idea d’integrar els regidors del PSC al govern, tal com ERC ha fet amb els de Junts per Catalunya. Coronas ha definit el govern que ERC proposa com a ‘exclusiu’, ‘proporcional’ i ‘generós’. Segons que ha dit, no s’ha abordat qui en seria el batlle, però ha apel·lat a la ‘legitimitat’ que tenen els republicans per haver estat la candidatura més votada. Sobre si Ernest Maragall serà batlle, Coronas ha dit que ‘la legitimitat la té qui ha guanyat les eleccions’ i que l’alternança en el càrrec entre Maragall i Colau no està sobre la taula. El republicà també ha considerat ‘impossible’ que Colau estigui disposada a ser investida alcaldessa amb un acord amb el PSC i el suport de Manuel Valls–Cs, per ‘coherència ideològica’ i per ‘projecte de ciutat’. En aquest sentit, ha assenyalat que fa quatre anys els republicans van valorar això i van rebutjar les propostes per evitar que Ada Colau fos batllessa. Per ara, la resposta de Barcelona en Comú continua sent un govern de 28 regidors d’ERC, BComú i el PSC, fórmula descartada pels socialistes. De fet, ahir el cap de llista del PSC a Barcelona, Jaume Collboni, va refusar de reunir-se amb Maragall.

Summary: ERC proposa un govern bipartit a Barcelona en Comú


L’acte del president Carles Puigdemont i els consellers Toni Comín i Clara Ponsatí de dissabte, 29 de febrer, a Perpinyà tindrà una magnitud sense precedents a la capital del Rosselló. El Consell per la República ha anunciat que ja hi havia prop de sis-cents autocars organitzats per a portar-hi participants de tot arreu del país. Actualment hi ha 583 autocars plens, però la xifra continua creixent i s’espera que arribi fins a sis-cents. Supera de molt els autocars que s’han organitzat fins ara per desplaçar-se a manifestacions fora del Principat. Per exemple, per la manifestació que es va fer a Brussel·les es van organitzar 214 autocars i la de Madrid uns 400. DIRECTE: Tota la informació de l’acte de Perpinya, minut a minut A més, ja hi ha assegurada l’assistència de més de cinc-centes caravanes. Alhora, hi ha trens plens per a venir a Perpinyà aquells dies. Tot plegat fa preveure que unes 80.000 persones es mobilitzaran fins a la capital del Rosselló aquest cap de setmana. Una mobilització com no s’ha vist mai a Catalunya Nord. La delegació nord-catalana del Consell per la República, organitzadora de l’acte, recorda que a Perpinyà hi viuen 120.000 persones i que, per tant, una manifestació d’aquestes característiques pot causar problemes de mobilitat. Per això recomanen que tothom qui vulgui assistir a l’acte tingui molta paciència, perquè es preveu que el centre es col·lapsi. Què podeu veure a Perpinyà? Descobriu-ne la història amb els seus edificis Com funcionarà l’acte? A l’acte polític, que començarà les 12.00 al Parc de les Exposicions, hi parlaran Puigdemont, Ponsatí i Comín, que trepitjaran terres catalanes per primera vegada d’ençà que es van exiliar. Per evitar grans aglomeracions les portes del recinte s’obriran a les vuit. A les 10.15 començaran les actuacions musicals i a les 11.30 hi haurà una actuació dels Castellers de Vilafranca. Durant l’acte, hi haurà representades totes les veus de l’exili i de la repressió: els presos polítics hi tindran presència amb vídeos o mitjançant cartes que es llegiran. Marta Rovira, Lluís Puig i Vàltonyc apareixerà en vídeo perquè no es poden desplaçar a Perpinyà. També hi haurà l’aparició amb vídeo de Jordi Ros i Eduard Garzón, dos dels detinguts el 23-S, així com de Tamara Carrasco. Hi haurà els parlaments de Puigdemont, Ponsati i Comín. Així com de Joan Lluís Lluís com a representant de la Delegació del Consell de la Catalunya Nord. L’acte el conduiran Lloll Bertran i Carme Sansa, i hi actuaran Lluís Llach, Roger Mas i Gerard Jacquet. L’organització subratlla que l’acte servirà per a celebrar la victòria de la immunitat de Puigdemont, Comín i Ponsatí, però alhora criticar que Junqueras continuï encara ‘sota la bota de la injustícia espanyola’. També volen aprofitar l’avinentesa per agrair el suport dels nord-catalans aquests dos últims anys, tant en l’organització del Primer d’Octubre com en la lluita contra la repressió. Recinte tancat amb controls als accessos La delegació nord-catalana del Consell de la República ha avisat que, per les autoritats franceses, l’acte no és considerat una manifestació al carrer, sinó un esdeveniment públic en un recinte tancat, com un espectacle esportiu. A causa d’això les condicions d’accés seran dràstiques, influïdes també pel context d’alerta antiterrorista que de fa anys viu l’estat francès. Consells per a accedir a l’acte del 29 de febrer a Perpinyà: horaris, seguretat i accés al recinte Objectes prohibits Hi haurà dos grans punts d’accés. En total, seran trenta-sis carrils d’accés als controls de seguretat, amb detectors de metalls. A l’entrada es faran controls sistemàtics als assistents, a càrrec d’agents de seguretat privada, acompanyats de 350 voluntaris de l’Assemblea i de Catalunya Nord. S’ha prohibit l’entrada al recinte de bastons rígids (llevat dels pals de bandera de plàstic buits i d’un màxim d’1,5 metres de llargària), llaunes, vidre, drons, maletes i bosses grans (més de 25 litres), cascs i ràdios o walkie-talkies. Tampoc no s’hi podran entrar begudes alcohòliques, neveres portàtils, productes inflamables, bengales ni artefactes pirotècnics, làsers, armes, eines, objectes d’acer ni metall, ni aerosols. Només ampolles de plàstic de mig litre. El Consell per la República també ha avisat que la policia francesa farà controls aleatoris després de la frontera administrativa entre l’estat espanyol i el francès. Activitats especials per a aquest cap de setmana Aquests dies, diversos col·lectius han organitzat activitats per a donar la benvinguda als catalans del sud. La colla del músic i productor Raph Dumas proposa concerts, bon beure i bon menjar. Unes activitats que s’allargaran de divendres a diumenge sota el lema ‘No perdis el Nord!’. La colla del gran @Raphdumas organitza tres dies d’esdeveniments entre els barris del Baix Vernet i Malloles. Dues adreces a tenir en compte tant aquest cap de setmana com més endavant (que la vida continua!): Tet Cafè: 76 avinguda TorcatisPyrènéon: 133 camí del Pas de la Palla pic.twitter.com/c24APxio2R — Pablo Bonat (@pablobonat) February 26, 2020 Dissabte també s’ha organitzat una fira d’entitats i cultura nord-catalana amb motiu de l’acte del Consell de la República a Perpinyà. La fira vol donar relleu a la cultura i al teixit associatiu de Catalunya Nord. Com anar-hi? Una opció és l’autobús. Entitats com ara l’ANC i Òmnium Cultural, i col·lectius com @LleidatansA, n’han organitzat centenars que surten de diversos punts del Principat. Ja n’hi ha molts de plens, però no pas tots. La majoria pujaran i baixaran el mateix dia. Podeu trobar-ne més informació a les xarxes socials i al mapa del canal l’Alerta. A més, l’ANC recorda que els interessats a reservar plaça poden posar-se en contacte amb la territorial que tinguin més a prop. També hi ha línies regulars d’autobusos que ofereixen aquest servei, com ara Flixbus, BlaBlabus i Eurolines. És l’opció menys col·lapsada, ara com ara. De Barcelona a Perpinyà hi ha 194 quilòmetres, que es poden fer en unes dues hores. Des de Girona, n’hi ha 96. I de Figueres el trajecte es pot fer en quaranta minuts. Per això es preveu que molts hi vagin amb el seu vehicle. Pel que fa a circulació, des de la prefectura es recomana a tots els vehicles que, aquest dissabte, accedeixin a la ciutat a través de la sortida de Perpinyà Nord, els autocars, això sí, hi estan obligats. Una de les altres opcions és l’autocaravana: s’han organitzat mitjançant un grup de Telegram en què ja n’hi ha més de cinc-centes apuntades. I ara ja n’hi ha algunes que estan en llista d’espera. El desplaçament amb tren fins a Perpinyà també comença a ser complicat. Els trens amb les millors opcions horàries per a anar-hi divendres o dissabte ja s’havien omplert, tot i que ara Renfe ha tornat a oferir-ne unes quantes places lliures. On aparcar? La Delegació del Consell per la República a Perpinyà ha ofert una llista d’aparcaments possibles. Autocars: Tres quilòmetres de l’autovia D-617 amb direcció a Canet de Rosselló i tres més de la D-82 estaran tallats perquè hi aparquin els gairebé sis-cents autocars que s’hi esperen. Caravanes: Aquests vehicles organitzats a través d’un grup de Telegram s’hauran d’estacionar a l’aparcament de la Universitat de Perpinyà i al barri de Mas Balanda. Per accedir-hi serà necessari portar al cartell que està distribuint l’organització. Cotxes particulars: En aquests vehicles se’ls recomana aparcar al polígon nord, a l’avinguda de Pau Casals, a liceu Maillol, a liceu Saint-Louis o al carrer Torre de Madeloc. Des de la delegació recorden que la Prefectura ha avisat que aquells cotxes que no siguin ben aparcats seran multats. Així que una bona opció és aparcar fora de Perpinyà i utilitzar el transport públic: sigui el tren o el bus. Celebren una fira d’entitats i cultura nord-catalana amb motiu de l’acte de Perpinyà Els allotjaments de Perpinyà, desbordats L’acte ha despertat l’interès de molts catalans, que fa un mes ja van exhaurir les places hoteleres de Perpinyà. La plataforma Booking anuncia que el divendres 28 a la nit té el 99% d’allotjaments ocupat i que de la nit següent només en resta el 6%. A Airbnb encara n’hi ha alguns, però no pas gaires i el col·lapse arriba a les viles de la rodalia. El Consell per la República a Perpinyà recomana que, qui pugui, vagi a casa de familiars i amics per alliberar places per als qui no tinguin aquesta opció. Així i tot, diuen que voluntaris del nord acolliran unes tres-centes persones que vindran del sud per ajudar a organitzar l’acte. Als qui cerquen hotel, el Consell els recomana que vagin a poblacions pròximes, com ara Cervera de la Marenda o Ribesaltes, ben comunicades amb Perpinyà per tren. Tot amb tot, poques hores després d’haver-se fet pública aquesta informació, ja es van exhaurir les places disponibles en aquests municipis. Booking ja anuncia que només en resta el 15%. Puigdemont serà rebut per les institucions nord-catalanes Fa una setmana el batlle de Perpinyà, Jean-Marc Pujol, es va oferir al Consell per la República per rebre Carles Puigdemont, Toni Comín i Clara Ponsatí a l’ajuntament, coincidint amb l’acte. Finalment, s’ha sabut que el consistori rebrà els membres del govern legítim dissabte a les nou del matí. Posteriorment, seran rebuts pel Consell departamental. A més, VilaWeb ha sabut que Puigdemont assistirà al partit de la USAP, l’equip icònic de Catalunya Nord, que ha tingut tradicionalment un paper important de reforçament de la identitat catalana. Prèviament, el president rebrà la placa d’honor al mur de les llegendes. El partit de rugbi es jugarà divendres a les 20.00 contra el Rouen Normadie a l’estadi Aimé Giral a Perpinyà. Divendres serà la festa de tots els catalans a l'estadi Aimé Giral pel partit @usap_officiel vs @RouenNdieRugby 20h ! #rugbicatalà #usap #festa https://t.co/mNex2VFEbC pic.twitter.com/Mckct5jhDv — Usap (@usap_officiel) February 24, 2020 Recomanacions de la delegació de Perpinyà La delegació ha activat un canal de Telegram per a anar informant de totes les novetats. Demanen de portar sabates d’esport, aigua, begudes calentes i dinar. A més, demanen que tothom qui pugui faci ús del transport públic per a moure’s tant a la ciutat com als pobles del voltant. Recorden que Catalunya Nord té una xarxa d’autobusos públics interurbans i recomanen d’anar amb cotxe a poblacions de la vora com ara Ceret, el Voló, Cervera o Prats del Molló i allà agafar aquests autobusos que funcionen de manera regular i que només costen un euro per trajecte. Josep Bonet: ‘Tot això que passa ha revifat el moviment catalanista a Catalunya Nord’ Entre els consells que donen hi ha el de portar beguda i menjar, atès que serà molt complicat trobar cap establiment on menjar. Malgrat tot, dins del recinte hi haurà una zona amb una barra que servirà begudes als assistents. Suport econòmic El Consell per la República recorda que perquè tot vagi bé caldrà un gran desplegament humà i tècnic, i per això demana aportacions econòmiques. El Registre ciutadà del Consell ofereix als associats l’opció de contribuir-hi periòdicament (amb una col·laboració mensual, trimestral o anual). Què vol dir el lema de l’acte ‘La República al centre ? Una avinentesa per a conèixer Catalunya Nord El batlle de Perpinyà, Jean-Marc Pujol, ja s’ha posat a disposició de Puigdemont per a fer tot allò que calgui en l’organització de l’acte. I la delegació del Consell per la República treballa perquè sigui un acte transversal. Volen aprofitar aquesta avinentesa per a fer conèixer Catalunya Nord a molts principatins que durant anys s’hi han girat d’esquena. Per això hi participaran entitats i associacions nord-catalanes. Júlia Taurinyà: ‘L’estat francès és un estat espanyol intel·ligent’ El paper dels nord-catalans va ser clau per al referèndum del Primer d’Octubre de 2017 i, després, han mantingut una mobilització constant de solidaritat envers els presoners i els exiliats. Els cent cinquanta catalans del nord que varen fer possible el referèndum El suport no ha estat tan sols cívic, sinó també institucional, amb una presa de posició del departament en favor de la llibertat dels presos i amb manifests dels batlles nord-catalans. No us equivoqueu: això és Catalunya Nord A més, cal tenir present que França ja va anunciar que en cap cas Puigdemont no seria detingut a Perpinyà. Ho va assegurar la portaveu del govern, Sibeth Ndiaye: ‘El senyor Puigdemont és diputat al Parlament Europeu, per tant, té immunitat parlamentària. Espanya ha presentat una sol·licitud per a anul·lar aquesta immunitat al Parlament Europeu, a la qual fins ara no ha respost.’

Summary: Guia de l’acte a Perpinyà del Consell per la República: horaris, aparcaments, accessos…


L’ex-president de la Generalitat Francisco Camps serà jutjat en la peça de Fitur de la trama Gürtel després que la Sala Penal de l’Audiència espanyola hagi refusat el seu recurs contra la interlocutòria de processament. La fiscalia anticorrupció demana dos anys i sis mesos de presó per a Camps pels delictes de prevaricació i frau en relació amb la contractació irregular de la trama Gürtel per al muntatge de l’expositor del pavelló del País Valencià a Fitur 2009. D’aquesta manera, el processament de Camps per part del jutge José de la Mata adquireix fermesa i la sala, després de la presentació dels escrits d’acusació i defensa, obrirà judici oral contra ell per la seva pressumpta responsabilitat en aquesta contractació irregular. La investigació contra Camps va sorgir del judici de la branca valenciana de Gürtel, quan alguns acusats, com Álvaro Pérez -el Bigotis- i l’ex-secretari general del PP valencià Ricardo Costa, van assenyalar-lo com a responsable d’adjudicacions a Oranke Market. Arran d’aquestes declaracions, la fiscalia va instar la reobertura de la peça de Gürtel relativa a aquesta empresa per a investigar a Camps i el jutge finalment el va processar només per aquesta adjudicació. En la seva declaració després davant el magistrat per aquests fets, el Bigotis va afirmar que Camps li va dir que li donava el contracte de Fitur 2009 el novembre de 2008 quan anaven plegats passejant prop de la casa de l’ex-president valencià.

Summary: L’audiència espanyola confirma el processament de Camps en la peça Fitur de la Gürtel


El Tribunal de Justícia de la Unió Europea (TJUE) anunciarà avui la seva decisió sobre el cas Valtònyc. A la sentència, el Tribunal de Luxemburg dirà si Espanya podia aplicar de manera retroactiva el codi penal a l’hora d’activar per la via ràpida una euroordre contra el cantant. En el cas que doni la raó a Valtònyc, el procés contra ell pot quedar pràcticament vist per a sentència a Bèlgica. Al novembre, l’advocat general del TJUE va fer públiques les conclusions, en què donava la raó a Valtònyc perquè considerava que Espanya no podia reclamar l’extradició del raper amb un codi penal posterior als fets. El dictamen de l’advocat general no és vinculant, però sol ser decisiu per a decantar la sentència del TJUE. La defensa de Valtònyc va demanar a la justícia belga –al Tribunal d’Apel·lació de Gant– que elevés una qüestió pre-judicial al TJUE, atès que l’euroordre de l’Audiència espanyola es basava en la reforma del codi penal espanyol del 2015, que castigava amb més pena els delictes d’enaltiment del terrorisme. Valtònyc, però, va ser condemnat amb el codi penal vigent el 2012. El setembre del 2018, la justícia belga va rebutjar en primera instància de lliurar Valtònyc al·legant que no existia la doble incriminació, és a dir, que cap dels tres càrrecs pels quals havia estat condemnat a Espanya –amenaces, enaltiment del terrorisme i injúries a la corona– no eren tipificats com a delicte ni a Espanya ni a Bèlgica. La fiscalia, que actua sempre en nom de l’estat que interposa l’euroordre, va recórrer contra la decisió a la cort d’apel·lació.

Summary: Cas Valtònyc: el Tribunal de Luxemburg pot donar avui un nou revés a Espanya


Ventalló és un petit municipi de l’Empordà, de poc més de vuit cents habitants. En un dels seus nuclis de població té casa l’actriu Montserrat Carulla i sia per això o sia per altre motius cada juliol organitza un gran acte independentista. L’any passat, entre altres, hi va participar Lluís Llach. Enguany, com reconeixien els organitzadors, han tingut tanta sort que van programar l’acte la ‘setmana de la llista’. I van convidar Carme Forcadell. La conseqüencia òbvia va ser que aquest era el primer acte públic d’una de les líders de la llista unitària. I es va notar, és clar. En l’acte Forcadell compartia escenari amb el director d’El Punt Avui Xevi Xirgo, amb Albert Pont del Centre Català de Negocis i amb un aclamat Eduardo Reyes, de Sumate. El poliesportiu local es va omplir fins al capdamunt per escoltar-los a tots, en un ambient d’eufòria continguda. Ningú no volia deixar-se anar però tot eren somriures i abraçades entre els activistes de la comarca. `Què bé…’ deia l’ún. ‘Sí, que bé!’ li responia l’altre i així un i un altre i un de més enllà. Mentre a fora paraven les taules per al sopar multitudinari que anava a cloure la nit van començar els parlament. I els aplaudiments. El primer per a la Montserrat Carulla. L’actriu va patir fa uns dies una lleugera indisposició i els metges no la deixaven venir. Ho va compensar amb un text extraordinari que va llegir el seu fill. Quan va acabar les primeres veus que suggerien que també havia d’anar a la llista. Supose que les haurien de publicar aviat les llistes perquè si no l’especulació sera excessiva. En qualsevol cas el text tornava a demostrar, per si calia, que Montserrat Carulla és una dona políticament molt potent. Molt. Immediatament va prendre la paraula el periodista Xevi Xirgo. teòric moderador de l’acte. Va fer d’entrada, però, un parlament que ja va deixar el nivell ben alt als altres. Va anar desgranant arguments per a la independència i es va aturar especialment en el despreci de molts espanyol. Va llegir algunes de les coses que ens han dit els darrers anys i la veritat és que feia el seu efecte. Amb habilitat s’hi va referir als mitjans per a demanar que porten instruccions, com els medicaments. Perquè alguns són tòxics i convé saber-ho. Després de Xirgu va arribar la contundència d’Albert Pont. Pont parla amb una seguretat que esborrona de temes complexos, especialment d’economia però no només. Sembla com si totes les xifres li caberen al cap i pogués treure-les i ensenyar-les quan més convé. Sempre a punt per a desarmar una teoria contra la independència. A Eduardo Reyes Xirgu el va presentar dient que parlaria ‘clar i castellà’. I ho va fer. Va explicar el perquè del seu recorregut personal des de fa anys. Va reivindicar la feina de Sumate i la de milers de persones que els han ajudat a tirar endavant i va respondre a les crítiques que rep, especialment ‘a una que és dedicada tota per a mi’ va dir: la de ser el ‘tonto útil’. La resposta va encendre el pavelló: ‘el 27-S els tontos útils respondre als tontos inútils, que això és el que és el govern espanyol’. En el torn de preguntes li van preguntar si efectivament seria el número sis de la llista, cosa que Reyes va aclarir que encara no sap. No n’ha parlat tot i que va reconèixer que havia rebut un allau de missatges i correus felicitant-lo, després que un diari donés per feta, de forma prematura, la proposta. ‘De fet a mi m’agradaria anar de número 80 i sortir’, va dir enmig de les rialles còmplices de l’auditori. Tothom va entendre que si sortís el número 80 per Barcelona el resultat seria tan espectacular com impossible ja que per Barcelona se’n trien 85… I aleshores va tocar el torn de Carme Forcadell. Xevi Xirgu simplement es va negar a presentar-la perquè no calia. I Forcadell, que s’havia apartat unes mesos dels focus, es va posar dempeus i es va disposar a parlar. Va començar amb una frase rotunda: ‘hem guanyat la batalla de la democràcia i ara guanyarem la de la independència’ i a partir d’ara va anar deixant frases, gairebé eslògans, que el públic anava devorant. ’68 escons’ va repetir una vegada i una altra. 68 escons és el que que fa falta. Va recordar que no pot haver justícia social sense independència. Va indicar de nou com d’important havia estat el 9-N i va llençar un envit a la gent: que la Meridiana havia de ser tan important com ho havia estat la Via i la V. I va cloure amb un missatge d’aquells que els qui no volen entendre com funciona l’independentisme no entendran mai. Va afirmar que la llista unitària era l’instrument perfecte per a guanyar la independència però mentre ho deia va encertar a recomanar també el vot a la CUP. Els mítings d’aquesta llarga campanya que sembla que ja ha començat prometen, doncs. Després va haver un llarg torn de debat i en acabat Xirgu va reconèixer que havien estat tan interessant les intervencions ‘de baix com de dalt’ i va fer notar que aquesta era la força del procés: que tanta i tanta gent diferent pot defensar-lo junt.

Summary: Carme Forcadell: ‘Hem guanyat la batalla de la democràcia i ara guanyarem la de la independència’


El PSC canviarà la redacció de l’article de la seva ponència política que es referia a la ‘via canadenca’. Ara vol emfasitzar que ‘la prioritat absoluta’ per donar resposta a l’encaix de Catalunya a Espanya és una reforma federal de la constitució espanyola. Fonts del partit han explicat a Europa Press que aquesta ‘autoesmena’ de la ponència té el propòsit de reduir les discrepàncies que es van palesar quan en el redactat inicial hi va incloure el desenvolupament d’uns altres ‘instruments democràtics –per exemple, una llei de la claredat com la canadenca–’ per acabar fent un referèndum legal i acordat a Catalunya en cas que els catalans desestimessin majoritàriament la reforma federal. La ponència marc, que es debatrà al congrés que el PSC farà del 4 al 6 de novembre i marcarà l’estratègia política del partit aquests anys vinents, ha rebut un total de 213 esmenes d’agrupacions i militants: 13 es refereixen a l’article que inclou la referència a la ‘via canadenca’. Fins ara l’article deia això: Els articles de l’esborrany de ponència del PSC que feien referència al referèndum. D’aquestes esmenes, n’hi ha sis que beneeixen un pla B en cas de rebuig majoritari a la reforma federal, cinc que demanen la supressió total del paràgraf que preveu el referèndum legal i acordat i dues que proposen de reformular-lo sencer sense fer al·lusió a la ‘via canadenca’. La redacció que es prepara tindrà en compte aquestes esmenes: ‘Les aportacions rebudes permeten veure que tots estem d’acord en el fons de la qüestió, que és la necessitat d’una reforma confirmada de la constitució’, diuen les mateixes fonts del PSC. Per això l’objectiu de la ponència ara és ‘subratllar més fermament allò que tots els socialistes comparteixen’ i centrar-se en ‘l’opció A’, és a dir, la de sotmetre a consulta una reforma federal de la constitució, i abandonar tota referència al precedent del Quebec. ‘No cal’, diuen les fonts que cita Europa Press. Aquests dies vinents es preveu que es presenti un text ‘aclaridor’ de la ponència marc que respongui a les esmenes i obtingui el consens majoritari del partit: la reformulació no se cenyirà només a la ‘via canadenca’, sinó que concernirà tots aquells paràgrafs esmenats per la militància. D’aquesta feina en sorgirà un document amb l’anàlisi de totes les aportacions que s’enviarà als delegats del congrés. Així i tot, aquells militants que considerin que el document que es portarà al congrés no recull l’esperit de les seves esmenes podran sotmetre-les a votació dels delegats, per bé que per a fer-ho hauran de menester el suport del 75% de la comissió. Topada entre Iceta i Parlon La ‘via canadenca’ ha estat un dels temes que ha portat més polèmica en la campanya de primàries del PSC que han disputat Miquel Iceta i Núria Parlon. Iceta és un gran defensor de la reforma federal de la constitució –va participar en la Declaració de Granada amb què el PSOE va assumir-la en l’eix polític–, però creu que els federalistes han de poder parlar de tot sense por ni complexos, fins i tot de la possibilitat que pogués fracassar aquest projecte a Catalunya. ‘Continuem convençuts que la solució ve de la reforma constitucional, però molta gent ens pregunta: “Si surt que no, què passa?” Per això va sortir aquesta possibilitat’, va declarar quan es va presentar la ponència marc. Parlon va veure precipitat d’incloure aquesta alternativa en la ponència marc del partit perquè, segons que va explicar en una entrevista d’Europa Press, proposar una alternativa afebleix el ‘pla A’: ‘El nostre partit ha sofert molt amb aquest tema, hem estat molt despistats i hem hagut de fer molts esforços per a defensar el dret de decidir i després no.’

Summary: El PSC renuncia ara a la ‘via canadenca’ del referèndum a Catalunya


València viu de ple les Falles 2017, un any especial en ser el primer des que la Unesco reconegués la candidatura de les festes a ser patrimoni immaterial de la Humanitat. La ‘plantà’ dels monuments de les falles principals suposa el tret de sortida oficial als dies grans de les festes. Des de primera hora del matí els carrers de la ciutat s’han omplert de monuments, que despleguen la seva càrrega satírica centrada en l’actualitat política. Turistes i veïns, música i petards per tot arreu així com les tradicionals parades de xurros i bunyols conformen l’habitual ambient faller d’aquests dies, que tindran la seva culminació amb la ‘Cremà’, aquest diumenge, on seguint la tradició els ninots seran engolits per les flames. Només se salvarà el ninot indultat d’enguany, una composició que amb el nom de ‘La peixatera’, homenatja el centenari del Mercat Central de València, i que es pot veure a la falla Almirall Cadarso-Conte Altea. L’actualitat política centra la mirada dels artistes fallers durant aquests dies. Així per exemple, els acords per a la investidura de Rajoy es reflecteixen a la falla Convent de Jerusalem, on es representa una ‘Boda entre castes’ amb el president espanyol i la presidenta andalusa Susana Díaz com a nuvis d’una cerimònia que oficia Felip VI. Al seu voltant apareix un Pedro Sánchez cremat per Felipe González mentre Albert Rivera reverencia els nous casats, portant els anells. A l’altra banda Pablo Iglesias i Iñigo Errejón es barallen amb un soldat que duu el logo del grup Prisa i que els impedeix d’entrar al casament. Al fons, el diputat d’ERC al Congrés Gabriel Rufián llença fletxes enverinades com un Cupid que porta banyes de dimoni. En la mateixa falla es pot veure un faquir que fa ballar unes serps que porten les sigles dels quatre principals partits espanyols amb un cartell on es pot llegir ‘L’encantament electoral. També a la Falla de la plaça del Pilar de València s’al•ludeix a la situació política. Amb el lema ‘Que li tallin el cap’, es retrata la corrupció amb ninots d’Urdangarín i Rodrigo Rato, al mateix temps que la situació del PSOE es reflectida amb Susana Díaz, Pedro Sánchez distanciats, mentre Rajoy i Rivera són coronats. Mentre, a la Falla Na Jordana, el president valencià Ximo Puig i la vicepresidenta Mónica Oltra són representants com ‘Els malcasats de València’. Amb el tret d’inici a les Falles, València es prepara per rebre milers de visitants en un cap de setmana llarg que ha deixat la plena ocupació als hotels. El bon temps sembla que acompanyarà els dies principals després de jornades prèvies d’incertesa per la pluja i el vent. Diumenge, amb la ‘Cremà’, s’iniciarà de nou el cicle de les Falles i la construcció dels monuments, que seran exposats l’any vinent.

Summary: Les Falles omplen els carrers de València en l’any del reconeixement de la Unesco


Joaquim Forn ens contesta aquesta entrevista en el seu 15è dia de vaga de fam. Malgrat la duresa de la situació, escriu igual que en el seu valuós dietari Escrits des de la presó. Precís, clar, directe, sense sentimentalismes i anant a l’arrel. Sense retòrica, com un notari, i amb realisme. El seu ‘estic força bé’ i la confessió que la cosa que més el preocupava era tenir ansietat ens fa endevinar la fortalesa amb què afronta la vaga de fam i també com en deu ser, de difícil. Impacta la seva fermesa quan respon que no preveu la possibilitat que se’ls quedin a Madrid. No vol donar per feta cap derrota i queda clar que es vol centrar en la lluita: ‘No capitularem, no renunciarem a res i no ens rendirem.’ Respecte als mossos, està convençut que ‘tots hem de fer esforços per a apartar-los del debat polític’.’Tenim una policia equiparable a les millors del món, l’hem de protegir i sentir-nos-en orgullosos’, afegeix. —Fa dues setmanes que sou en vaga de fam. Com us trobeu físicament? —Em trobo força bé. La cosa que em feia patir més era tenir ansietat. Tret de patir insomni i del cansament general, estic força bé. —Mentalment com ho afronteu? —Ha estat una decisió meditada i presa amb tota la consciència, em sento fort mentalment. Seria difícil de fer una acció com aquesta si no es fa en unes bones condicions. —En quina mesura ha canviat el vostre dia a dia a la presó? —Hem deixat de fer algunes activitats, com ara l’esport. Cada matí, de nou a dos quarts d’onze, anàvem al poliesportiu. Això ho hem hagut de deixar, hem de mirar de cremar poca energia. També hem reduït les visites i passem més estona a la cel·la descansant. Aquesta última setmana, jo he deixat les feines que feia al mòdul (neteja de la sala i cabines telefòniques). —La qüestió familiar deu ser la més dura a l’hora de prendre una decisió com aquesta. Com ho heu viscut? —Tots nosaltres vam parlar amb les nostres famílies. Els volíem comunicar la decisió que havíem pres, explicar-los els possibles riscos, els motius que ens portaven a fer aquesta acció. Jo sempre he tingut un suport incondicional. La meva dona, les meves filles, la família ho va entendre i compartir. Aquest és un element imprescindible que ens aporta estabilitat. —Aquest serà el segon Nadal a la presó. Passat un any, com l’afronteu? —El meu primer Nadal a la presó d’Estremera va ser molt dur. Feia poc temps que hi havia ingressat i no havia tingut temps d’adaptar-me. Estàvem sols al mòdul, l’Oriol i jo. Sort en vam tenir d’altres companys amb qui vam compartir les festes de la millor manera possible. Ara és diferent. Conec la presó, m’hi he adaptat, som a Catalunya, les nostres famílies són a prop. No és fàcil, sobretot per als presos que tenen fills petits, però tots nosaltres estem forts. —Quins altres condicionants i referents vau tenir en compte a l’hora de decidir de fer la vaga de fam? —En vam parlar uns quants dies. Vam analitzar-ne els pros i els contres. Teníem clar que volíem presentar-la com una acció de denúncia, no pas com una acció per a aconseguir un resultat determinat. Lògicament, vénen al cap molts referents que hem conegut al llarg de la història, però la veritat és que al final és una decisió personal, no pots delegar-la en ningú. N’has d’estar convençut. —Com us arriba el suport de la gent? Quin missatge els voleu donar? —El suport de la gent ha estat constant des del primer dia que vaig ser a la presó. He rebut milers i milers de cartes. Aprofito aquesta entrevista per agrair a tothom la força i l’energia que ens han transmès. M’és impossible de contestar-les totes, però sí que les llegeixo. No sé com agrair tanta solidaritat, tanta estima. Quan tinc algun moment de debilitat, quan la moral baixa, penso en tota la gent que ens ha donat suport, que ens escriu, que participa en sopars grocs, actes, concentracions i penso: ‘No els podem fallar.’ La gent és la nostra força. —Sou conscients que heu transformat el panorama polític? Com valoreu la reacció política que hi ha hagut? —Dins la presó es perd una part important del batec del país. Tot ens arriba filtrat, pels mitjans, per les visites, per les cartes. Hem perdut la capacitat de poder interpretar les coses directament i, per tant, segur que se’ns escapen molts matisos. Som conscients que la nostra acció ha sacsejat. Aquest era un dels nostres objectius, remoure les consciències. També sabíem que alguns mitjans de comunicació espanyols provarien de ridiculitzar la vaga de fam. Aquestes reaccions eren previsibles. La qüestió important és que molts mitjans de comunicació estrangers ens han visitat als Lledoners, interessats per la nostra acció. Europa i el món han de saber què passa a l’estat espanyol. Hi hem volgut contribuir amb una acció de protesta extrema perquè aquesta és una de les poques accions que es poden fer des d’una presó i perquè dóna una repercussió social i mediàtica important a la nostra situació. —Quina sensació teniu quan veieu la indiferència del Tribunal Constitucional davant la vostra acció i la vostra demanda? —Una cosa és què expressa el Tribunal Constitucional i una altra ben diferent és què passa. Des que vam començar la vaga, el TC ja ha resolt cinc dels recursos que s’havien presentat en relació amb els encausats per l’1-O. Aquesta setmana torna a haver-hi plenari i és possible que se’n resolguin més, de recursos presentats. És evident que el TC no reconeixerà mai que això és a causa de la nostra vaga. La veritat és que Espanya no es pot permetre la imatge que projecta, aturant recursos d’empara a persones privades de llibertat que han estat presentats fa més d’un any. Són recursos contra escrits de presó provisional que s’haurien de resoldre abans de trenta dies. —Penseu que podríeu saltar el TC i anar directament a Estrasburg? —Aquesta és una possibilitat que estudien els nostres advocats. Semblaria una decisió lògica, tenint en compte que el TC no resol els recursos per impedir-nos que accedim a la justícia europea. És un blocatge clar que perjudica els nostres drets. —Alguns diaris diuen que se us emportaran abans d’hora a Madrid. Què en penseu? Si al final passés, quina seria la vostra resposta? —Sabem que ha corregut aquest rumor. No sabem quin fonament té, ni quina certesa. Podria ser una amenaça davant la nostra acció. Ara per ara no s’ha assenyalat la data del judici i, per tant, el nostre trasllat no té cap sentit. —Al llibre descriviu molt bé les condicions deplorables i inhumanes dels trasllats i dels calabossos de l’Audiència Nacional espanyola. És la cosa que us fa més por del judici? —Aquesta és una de les nostres principals preocupacions. Un dia de judici significa llevar-nos abans de les sis del matí, ser traslladats emmanillats en una furgoneta fins al calabós de l’Audiència, esperar-nos fins que ens portin a la sala del Suprem, assistir a la sessió del dia, tornar al calabós a l’hora de dinar, tornar al Suprem i tornar a la presó cap a les vuit del vespre. No sabem encara si les sessions duraran tota la setmana, però fer aquest trajecte cada dia, durant tres o quatre mesos, serà molt dur. És evident que no ens garanteixen declarar en unes bones condicions. Aquests horaris dificultaran que puguem reunir-nos amb els nostres advocats. —Després d’haver-ho denunciat, penseu que el govern del PSOE farà res per a canviar aquestes condicions? —Esperem que tant el govern espanyol com el Tribunal Suprem siguin sensibles a aquesta situació. No demanem cap tracte de favor, demanem que en un judici que es preveu llarg, ens donin unes condicions que garanteixin els nostres drets. —Hi ha molta gent que voldria impedir que se us emportessin a Madrid. Què en penseu? Què els dieu? —Fa pocs dies, els nou presos vam signar un article titulat ‘Serenor i fermesa‘ en què explicàvem que havíem anat a declarar a l’Audiència amb plena consciència i assumint-ne les conseqüències. Ara, per coherència, seurem a la sala del Tribunal Suprem, on no capitularem, no renunciarem a res i no ens rendirem. És una oportunitat per a explicar la situació que vivim a Catalunya. Hem pogut saber que més de dos-cents periodistes ja han demanat de ser acreditats per seguir el judici. —Temeu que se us hi quedin? —No m’agrada alimentar determinades hipòtesis que no tenen cap sentit ni cap base. No preveig aquesta possibilitat. —Com penseu afrontar el judici? Cal passar a l’atac? —Anem al judici a defensar-nos jurídicament i política. És el millor atac que podem fer, defensar-nos amb arguments jurídics i polítics. No tindria cap sentit renunciar a la defensa tècnica. Tenim prou arguments jurídics per a desmuntar les acusacions de rebel·lió, sedició i malversació. Hem de desmuntar el relat que s’ha creat des de la fiscalia amb l’ajut de les forces i cossos de seguretat de l’estat. —Quina resposta ha de donar la societat catalana a la convocatòria del consell de ministres espanyol del 21-D? —És sorprenent, la convocatòria d’un consell de ministres a Barcelona just quan fa un any de les eleccions convocades en aplicació del 155 i en què el president Carles Puigdemont no ha pogut ser investit per les maniobres del Tribunal Constitucional. Em sembla un greu error polític. Són comprensibles les respostes i protestes ciutadanes que s’han convocat aquest dia. Des de la presó, hem demanat que totes les mobilitzacions tinguin un caràcter pacífic. Massa gent desitja veure escenes de violència aquest dia i seria un gran error estratègic caure en el parany. —Què en penseu, del to agressiu de Pedro Sánchez envers l’independentisme? —Pedro Sánchez es deixa arrossegar pel discurs del PP, de Ciudadanos i dels barons del seu partit. Ha passat de reclamar una solució política per a Catalunya a ser incapaç de posar una proposta concreta sobre la taula. No puc dir que m’hagi decebut perquè la meva confiança sempre ha estat més aviat limitada. —Durant el vostre mandat hi va haver un moment de gran confiança amb els Mossos, i en moments molt difícils. Penseu que es pot recuperar? Què us fa pensar la situació actual? —N’estic convençut. Tots nosaltres hem de fer esforços per a apartar els Mossos del debat polític. No té cap sentit, això ja ho fan els qui voldrien que la Generalitat perdés les competències en matèria de seguretat. Tenim una policia equiparable a les millors policies del món, l’hem de protegir i sentir-nos-en orgullosos.

Summary: Joaquim Forn: ‘El millor atac que podem fer és defensar-nos amb arguments jurídics i polítics’


Les eleccions de dijous han tornat a donar la majoria absoluta al bloc independentista al Parlament de Catalunya. La jornada electoral ha obert el compte enrere cap a la fi automàtica del 155 aprovat pel senat a proposta del govern espanyol el 27 d’octubre. Segons el text aprovat, les mesures del cop d’estat seran vigents fins a la presa de possessió del nou govern que resulti de les eleccions. Per tant, per a posar data a la fi del 155 calen dues coses: analitzar el calendari postelectoral i les possibilitats de formar govern tenint en compte la situació extraordinària actual. La primera data que apareix com a possible és el 6 de febrer, quan es podria investir el president Puigdemont. Vegem el calendari. La sessió de constitució del parlament s’ha de fer dins dels vint primers dies hàbils posteriors a la jornada electoral. Si s’exhaureixen aquests dies, el ple es pot fer el 23 de gener. Aleshores, el reglament del parlament estableix que el ple d’investidura s’ha de fer en els deu dies hàbils posteriors. I això ens porta al 6 de febrer per a un primer debat, que el presidenciable ha de superar amb majoria absoluta. Si no supera la votació, es pot sotmetre a una segona investidura, per la qual tan sols cal tenir el suport d’una majoria simple (és a dir, més vots afirmatius que negatius). Si el candidat no supera tampoc aquesta segona investidura, s’obre un període màxim de dos mesos per a trobar candidats alternatius o majories diferents per al mateix candidat. Si passés això, la data límit abans d’una nova convocatòria electoral seria el 6 d’abril. L’aritmètica parlamentària, quan no hi ha grans majories d’un sol partit, obliguen a pactar la presidència de la cambra i la mesa. I tot sovint, aquesta negociació està vinculada a la formació posterior d’una majoria de govern. Així fou com, el 2015, es va pactar que la presidència del parlament recaigués en la candidata d’ERC, dins de Junts pel Sí, Carme Forcadell, i que la presidència de la Generalitat fos per al candidat de Convergència, Artur Mas, que després va cedir el lloc a Carles Puigdemont pel vet de la CUP. En aquesta ocasió, caldrà veure si Junts per Catalunya, ERC i la CUP també pacten un repartiment semblant i si Carme Forcadell voldrà repetir en una posició que l’ha portada a ser el blanc de la repressió judicial i els atacs de tota l’oposició. Per tant, entre els dies festius de Nadal i les primeres setmanes de gener, els tres partits de la majoria han de cercar acords per a poder arribar al ple del 23 de gener (si decideixen d’exhaurir-ne els terminis) sense sorpreses. A més, caldrà haver pensat l’estratègia política i legal dels exiliats perquè puguin participar en la votació constitutiva del parlament. Si bé les actes de diputat les poden recollir per intermediació dels representants legals de les candidatures, no poden pas delegar el vot per a elegir la mesa de la cambra. La solució per als tres presos que ja són diputats electes (Oriol Junqueras, Jordi Sànchez i Joaquim Forn) és més previsible. Hi ha precedents que fan pensar que el jutge ha de permetre excarcerar-los per anar a la sessió parlamentària i tornar a la presó. Per tant, són tres vots que difícilment perillen. El problema ara mateix és com aconseguir fer valdre els vots dels cinc diputats electes de la majoria independentista que són a l’exili a Brussel·les. Com que el reglament del parlament no preveu que diputats a l’estranger puguin delegar el vot, encara que hi siguin perquè fugen de la repressió de l’estat espanyol, l’única manera de poder votar és entrar als Països Catalans, al País Basc, a Galícia o a Espanya, amb el risc de ser detinguts. Si entren i no són detinguts (encara que l’ordre de detenció és vigent), podran assistir al ple del parlament. Si són detinguts, passaran a trobar-se en la mateixa situació que els presos actuals i tindran els mateixos drets com a diputats electes. Caldrà afinar l’estratègia per assegurar que la seva absència no fa perdre la majoria que els ciutadans els han donat a les eleccions. El bloc independentista té 70 diputats, per 65 del bloc unionista. El marge tan sols dóna perquè puguin fallar quatre diputats independentistes si volen garantir la majoria a la mesa. Podria tornar un dels membres del govern exiliats o bé podrien pactar amb Catalunya en Comú-Podem una abstenció tècnica o un pacte per a una configuració diferent de la mesa. Sigui com sigui, si la solució no fos la tornada del govern assumint el risc de detenció, dues setmanes més tard caldria encarar la mateixa decisió una altra vegada. No hi ha cap article del reglament del parlament que digui explícitament que el candidat que es presenta a la investidura hagi de defensar presencialment el seu programa. Per tant, la possibilitat de fer-ho des de Brussel·les és una decisió que recauria en la interpretació que fes la mesa del parlament i la majoria parlamentària del reglament. Amb tot, el president Puigdemont ja ha deixat clar que, si té el suport d’una majoria de diputats per a ser investit, tornarà a Catalunya i serà al parlament. Ací és on caldrà posar a prova la determinació repressiva de l’estat espanyol i el càlcul de les conseqüències en l’opinió pública internacional de detenir un president acabat d’elegir en unes eleccions imposades per l’estat que l’empresona. A partir d’ara, bona part de les reflexions del bloc independentista estarà destinada a trobar la fórmula per a fer encaixar el trencaclosques en compliment del mandat democràtic del 21-D. La fi del 155 és a una distància màxima de quaranta-cinc dies a partir d’avui. En aquest període pot passar de tot. Des d’una solució política fins a una repressió encara més forta que l’actual, passant per algun intent de mediació internacional. La ciutadania ha votat i ara caldrà veure com es decanten les forces en joc. Article relacionat: Carles Puigdemont pot ser reelegit president sense trepitjar el parlament?

Summary: El camí costerut cap a la investidura de Puigdemont


El govern espanyol atribueix a una ‘potència estrangera’ el ciberatac contra els ordinadors de Defensa descoberts a primers de març, segons ha publicat el diari ‘El País’. El virus portava més de tres mesos infectant la xarxa del ministeri de Defensa espanyol sense que ningú no ho advertís. Hauria entrat a través d’un correu electrònic. Els espies pretenien accedir a secrets de la indústria militar espanyola. Els investigadors, que encara no han acabat la seva feina, no s’atreveixen a assenyalar encara els autors, però creuen que hi ha un estat al darrere. L’Informe Anual de Seguretat, aprovat el passat 15 de març, no recull encara aquest incident però alerta d’un increment de l’agressivitat d’alguns serveis d’intel·ligència.

Summary: Un ciberatac contra el govern espanyol deixa fora de servei els ordinadors del ministeri de Defensa


L’advocat del president Quim Torra, Gonzalo Boye, ha qüestionat les competències del secretari general del parlament, Xavier Muro, per a executar la retirada de l’acta de diputat del president, segons la resolució de la Junta Electoral espanyola. El lletrat defensa que Muro s’ha extralimitat de ‘les funcions tècniques de suport i assessorament dels òrgans rectors del parlament’. A més, denuncia que ha executat una ordre que no va rebre per part de la JEC. ‘Em vénen al cap uns quants articles del codi penal’, afegeix. Esto es lo único que la JEC le ha pedido al Secretario General 👇 el resto es de cosecha propia pic.twitter.com/zRfQo1bbQA — Gonzalo Boye (@boye_g) January 27, 2020 Boye recorda que la JEC només va demanar al secretari general que emetés una certificació de la persona que consta a la llista de Junts per Catalunya després de Ferran Mascarell, a qui pertoca per ordre l’acta que va deixar el president Carles Puigdemont. ‘En cas de no rebre cap resposta, l’emetrem d’ofici, d’acord amb la llista presentada per la formació política Junts per Catalunya’, afegia l’òrgan electoral. La decisión final es política y debe ser adoptada por el Parlament a través de su maximo representante… las consecuencias de lo “resuelto” por el Secretario General sí que pueden tener consecuencias jurídico-penales.Al final, entre unos y otros, nos sacarán de Europa — Gonzalo Boye (@boye_g) January 27, 2020 Boye considera que aquestes maniobres per a desbancar Torra de la presidència ‘no resistiran el filtre de la justícia europea’ i ha recordat que la decisió final sobre l’acta és política i ‘ha de ser adoptada pel parlament mitjançant el seu màxim representat’, és a dir, el president Roger Torrent. Finalment, l’advocat torna a recordar que les competències del secretari general es limiten a complir ‘les funcions tècniques de suport i assessorament dels òrgans rectors del parlament, assistit pels lletrats del parlament’. Estas y no otras son las competencias del Secretario General del Parlament de Catalunya pic.twitter.com/nYAzJAwOFI — Gonzalo Boye (@boye_g) 27 de gener de 2020

Summary: Boye desmunta la decisió del secretari general de parlament de retirar l’acta al president Torra


La fiscalia i els Mossos d’Esquadra investiguen conjuntament la retirada de la bandera espanyola del Palau de la Generalitat divendres passat, el dia que la Junta Electoral espanyola (JEC) dictà la inhabilitació del president de la Generalitat, Quim Torra. Fonts policíaques han confirmat a VilaWeb que no hi ha ningú investigat ni identificat. L’incident va passar cap a les 21.00, quan membres de l’ANC van entrar a la Generalitat per tornar a col·locar al balcó la pancarta sobre els presos polítics i exiliats. El president Quim Torra l’havia lliurada a la presidenta de l’Assemblea. Minuts després algú va despenjar la bandera espanyola. Fonts de Presidència van explicar a VilaWeb que ningú del departament no havia ordenat la retirada de la bandera. L’ANC es va acabar atribuint l’acció en un piulet a Twitter. Els Mossos d’Esquadra van tornar a hissar la bandera, i després van enviar un atestat a la Fiscalia Superior de Catalunya, que ha obert diligències per a esbrinar qui va entrar a la Generalitat. El ministeri públic espera que la policia catalana ampliï l’atestat ben aviat. ⬛⬜🎥 L’@assemblea torna a penjar la pancarta al balcó de la Generalitat i despenja la bandera espanyola del Palau de la Generalitat. #ObjectiuIndependència pic.twitter.com/SdMxyXX9wj — Assemblea Nacional 🧭 (@assemblea) January 3, 2020

Summary: La fiscalia i els Mossos investiguen la retirada de la bandera espanyola a la Generalitat


La conselleria d’Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència de la Generalitat i l’Oficina de Drets Civils i Polítics han registrat 104 denúncies per vulneracions del dret a vot dels catalans a l’exterior. En un comunicat, han explicat que aquestes denúncies s’han registrat a la bústia que va habilitar l’Oficina de Drets Civils i Polítics i per altres vies telemàtiques, i demà elaboraran un informe sobre aquesta qüestió. Critiquen que la comunitat catalana a l’exterior ‘ha experimentat moltes dificultats per votar en les últimes cites electorals’, i que és habitual la queixa per dificultats i problemes afegits amb els quals es troben els ciutadans per votar.

Summary: La Generalitat rep 104 denúncies per la vulneració del vot de catalans a l’exterior


Aquest matí han trobat el cos de la persona desapareguda a l’empresa IQOXE, al complex petroquímic de Tarragona, on ahir hi va haver una explosió. A la tarda, un dels sis ferits per les cremades també s’ha mort. De resultes dels fets, doncs, ja hi ha hagut tres morts i set ferits. L’explosió de la Canonja es va originar ahir al vespre en un reactor i va afectar una cisterna propera que conté òxid de propilè, segons que ha explicat Albert Ventosa, cap operatiu dels Bombers, que ha apuntat que el reactor és el recipient on els productes químics reaccionen per conformar el producte final. Els bombers continuen treballant per contenir la flama de la cisterna afectada injectant nitrogen. Com que aquesta tasca està ja automatitzada, la majoria d’efectius es dedica a valorar el risc estructural dels elements de suport de la planta exterior i d’un edifici que ha col·lapsat.  Una càmera de seguretat capta el moment de l’explosió a la petroquímica de Tarragona

Summary: Tercer mort per l’explosió a la petroquímica de Tarragona


El president de Rússia, Vladimir Putin, ha assegurat avui que el seu país no està buscant ‘una confrontació’ amb els Estats Units, si bé ha advertit les autoritats nord-americanes que si emplacen nous míssils a Europa, Rússia instal·larà projectils apuntant ‘contra’ el territori nord-americà. ‘No estem interessats en la confrontació i no la volem, especialment amb una potència global com els Estats Units’, ha afirmat el president rus, en un discurs anual davant el Parlament rus. Putin ha acusat els Estats Units d’haver incomplert primer el tractat de reducció d’armes nuclears INF amb els seus assajos de míssils i amb l’emplaçament a Romania i Polònia de sistemes de llançament de míssils de creuer Tomahawk. ‘Els Estats Units van violar bastament les disposicions del Tractat INF i ho van fer fa temps’, ha assegurat. ‘Vull reiterar-ho perquè és molt important: Rússia no es proposa ser la primera a desplegar aquests míssils a Europa’, ha afirmat Putin. El mandatari rus ha advertit els Estats Units que si produeix i emplaça en Europa míssils de curt i mig abast, ‘empitjorarà de manera dràstica la situació de seguretat internacional i generarà greus riscos per a Rússia’. ‘En aquest cas estarem obligats a considerar mesures simètriques i asimètriques’, ha assegurat. En aquest sentit, Putin ha dit que si els Estats Units emplaça nous míssils a Europa, ‘Rússia haurà de produir i desplegar armes que pugui usar no solament en contra dels territoris d’on provinguin amenaces directes sinó també contra els territoris on estiguen els centres d’adopció de decisions sobre ús de sistemes de míssils’ que amenacen el territori rus. El mandatari rus ha considerat que les acusacions dels Estats Units a Rússia en relació al tractat INF formen part de la política antirrusa que promou l’elit política nord-americana, a la qual ha definit com ‘convençuda de la seva exclusivitat i superioritat sobre el món‘. ‘Estan en el seu dret de pensar el que vulguin, però segur que saben comptar, doncs que calculin primer l’abast i la velocitat dels nostres sistemes d’armes avançats. És tot el que demanem, que ho calculin, i solament després prenguin decisions que puguin provocar greus amenaces per al nostre país’, ha assenyalat.

Summary: Putin adverteix Washington que si emplaça míssils a Europa, Rússia apuntarà ‘contra’ els EUA


Isabel Pires (Bloco Esquerda) és un dels diputats portuguesos que han signat el manifest per la llibertat dels presos polítics de Catalunya. Per primera vegada, diputats del Partit Socialista –al govern– i de patits de dretes, com ara el PSD, s’han mobilitzat. El document, contundent, diu: ‘No silenciem la nostra indignació davant la fúria repressiva disfressada de legalitat i unim la nostra veu a tots aquells qui, a Europa i al món, demanen l’alliberament immediat de Carles Puigdemont i de tots els presos polítics catalans.’ El manifest (ací sencer, en portuguès) es presentarà divendres a l’auditori de l’Assemblea de la República, el parlament nacional. La setmana passada el parlament, precisament, va votar una resolució que instava a resoldre el problema català per la via política. Però la contundència contra els presos està en aquest manifest i, segons que explica Pires, tot i que el govern encara no s’hi ha definit, com més va més veus portugueses reclamen l’alliberament dels presos. —Per què heu signat el manifest? —Perquè volem defensar la llibertat d’aquells que considerem que són presos polítics. —L’acte es fa a l’auditori de l’Assemblea de la República, el parlament nacional. —Vam voler-ho fer a l’Assemblea de la República perquè vam creure que simbòlicament tenia força. No solament perquè entre els signants hi ha diputats de partits diferents, sinó perquè també envia el missatge que el govern hauria de prendre una posició més clara. Ha estat molt important haver pogut fer sevir l’auditori de l’Assemblea de la República. Al final també és una presa de posició política. —Hi ha cinc partits que signen el manifest. Quina importància té això? Hi són tots? —Tots menys un, el partit més de dretes, que no ha signat. Mai no havíem aconseguit un diputat del PSD, i ara ha signat. I és important el diputat del PS, que, essent com és el partit governamental, té divisió interna sobre aquest afer. Esperem que més gent lligada a aquest espai acabi de definir-se. —Quin és el diputat que us ha sobtat més que hi sigui? —És molt important el PSD, partit de dretes. No era gens obvi que acabés signant, perquè és un partit que té molta relació amb el PP espanyol. I des d’aquest punt de vista és extraordinari. —I el president de la República, quina posició té? —No s’hi ha pronunciat mai. —I el president del govern? —El president del govern es manté en la posició que tot això és un afer intern espanyol i que, per tant, no escau un pronunciament. La setmana passada el secretari d’estat del govern sostenia aquesta posició. Fins ara continua havent-hi aquest no-pronunciament. —Vam parlar fa dos mesos. Quins canvis hi ha hagut des d’aleshores a Portugal sobre l’afer català? —Tot i que no hi ha cap allau de pronunciaments sobre la matèria, sí que crec que hi ha una diferència molt substancial respecte de fa dos mesos. En aquests moments, a diferència d’allò que va passar després del referèndum, cada vegada hi ha més gent, sobretot gent que escriu articles d’opinió, acadèmics, professors, que es comprometen públicament. Ara es percep cada vegada més la qüestió dels presos polítics. I això, des del punt de vista de la política portuguesa, és molt fort. Portugal va viure una llarga dictadura i sap què són els presoners polítics. Per a la societat portuguesa, aquesta idea és molt forta. A Portugal no s’accepta que les persones siguin empresonades per motius polítics. I això es condemna. —Quina pressió pot exercir Portugal damunt Espanya? —Portugal, com més estats de la UE, ha de recriminar això que passa a Espanya i les decisions que s’han pres. I dir que s’utilitza el poder judicial per fer un atac polític. Per tant, crec que els estats europeus han d’unir-se i fer declaracions públiques de repulsa per l’existència de presos polítics a Catalunya. Aquesta qüestió, els estats l’haurien d’entomar. No és fàcil, però no deixarem de pressionar fins que no s’arribi a aquesta posició. —El nord d’Europa torna a decidir sobre el sud d’Europa. —La UE té aquestes coses: cíclicament Alemanya i França, països que manen, continuen tenint la seva predominança. I en el cas d’Alemanya és especialment important perquè pot aturar, de certa forma, aquest procés. —Alemanya, Portugal i Espanya. Tres països que van viure el pas de dictadura a democràcia de manera molt diferent. Quin pes doneu a la transició espanyola per entendre això que passa avui? —Es pot fer el paral·lelisme amb la Revolució portuguesa. A Portugal vàrem aconseguir treure’ns de sobre les estructures de poder de la dictadura. I a Espanya, en canvi, la transició va ser pactada i no va passar igual. A Espanya encara avui hi ha escletxes d’aquest poder franquista. I aquesta és la gran diferència entre tots dos països, i els camins democràtics que tots dos països van seguir són diferents. Per exemple, ara Espanya fa servir aquestes lleis  que nosaltres no tenim.

Summary: Isabel Pires: ‘A Espanya, encara avui hi ha escletxes de poder franquista’