L’ex-consellera d’Interior i de Justícia, Montserrat Tura, ha escrit el llibre República pagesa, Vindicació del catalanisme rabassaire (Pòrtic, 2018). És una incursió a la vida del seu besavi i el seu avi, fundador de la Unió de Rabassaires. Al costat de la vida dels Tura, l’ex-consellera repassa els moments més destacats de la política catalana del primer terç del segle XX. Tot plegat ens ofereix unes quantes lliçons que mirem de traslladar al moment actual en aquesta entrevista. Parlem primer del llibre i, a continuació, esclata una conversa tensa, però amable, sobre el moment polític actual. Tura sent passió política i això ho transmet a cada frase. Per això, acabem demanant-li si pensa tornar a la primera línia. Vejam què diu: —Què us ha motivat a escriure aquest llibre? —La motivació és que vaig pensar que valia la pena de deixar escrita la vida d’aquests avantpassats que jo coneixia pel que me n’havia explicat el meu pare. Encara que només fos per mi mateixa o pels del meu entorn. Però quan vaig començar a escriure-la, em vaig adonar que la seva vida coincideix amb els moments culminants de la transmissió del pensament catalanista. I cada vegada que hi va haver un moment d’esplendor del moviment catalanista, ells van adquirir compromisos polítics públics. El primer dels rabassaires, que era un masover, que va accedir a la direcció d’una cambra comarcal (la del Vallès), va ser alcalde amb Prat de la Riba, a l’etapa de la Mancomunitat. Era un moment molt creatiu en matèria d’orientació del món local i les administracions públiques. Va acabar malament amb la Lliga. —Què va passar? —Els amos de la casa on feia de masover el van castigar i van deixar que la casa s’ensorrés. Ell els avisava que s’ensorraria. I efectivament, es va acabar ensorrant. I és aquí on va emergir amb molta força un altre líder, el seu fill, que va dir que no volia saber res dels propietaris: ‘Nosaltres ens organitzarem pel nostre compte.’ I aquest era el meu avi, que va participar en la fundació de la Unió de Rabassaires. Van crear una organització molt poderosa. Va ser molt més que un sindicat. Va ser una organització política. Tenia una estructura molt sòlida a tots els pobles. Els líders rabassaires ajudaven a diversificar conreus i a establir sistemes de sindicats cooperatius, amb casos com el de Mollet, que era autogestionat. Els resultats eren bons i la gent confiava en ells. Van crear petites explotacions agrícoles que van permetre de sobreviure a aquells que es trobaven en una situació de marginalitat extrema. —Van transformar l’organització de la pagesia? —Quan va esclatar el conflicte bèl·lic, tot això va tenir més importància. Hi van incorporar tothom, encara que només tingués dues tomaqueres a casa. Van muntar un sistema perquè la població no passés gana i van enviar menjar al front. Una de les preguntes del llibre és: com hauria guanyat Esquerra unes eleccions municipals a tots els pobles i poblets de Catalunya si prèviament no hagués existit una xarxa ja organitzada? Recordem que Esquerra va néixer el 19 de març de 1931 i el 12 d’abril es feien les eleccions. Tres setmanes. No hi havia temps de crear una xarxa que et permetés de fer unes candidatures guanyadores. Qui hi havia fonamentalment en les poblacions agrícoles d’aquell moment? —Els pagesos? —Una Unió de Rabassaires molt organitzada. No li va ser reconegut el caràcter d’organització política fins que no es van crear els ajuntaments antifeixistes, després de l’alçament armat de l’exèrcit, el 36. Aleshores se’n va calcular un percentatge de representació. Però, com que es va fer des de Barcelona, va quedar infrarepresentada en la majoria de consistoris. Intentant explicar el fil familiar, m’he adonat dels vincles d’aquesta gent amb el moment polític del país i les conquestes que es fan aquells anys. Van ser homes que van tenir la sort de conèixer gent sàvia i culta. —Per què no tenen un lloc més destacat en la memòria col·lectiva del país, aquesta gent? —Aquest és un problema d’aquest país i la societat actual, que no valora la pagesia. A Califòrnia, els pagesos, amb els seus projectes per fer conreus eficients i respectuosos, tenen una consideració semblant a la de Sillicon Valley. Si no tens un sector primari en condicions, difícilment pots tirar endavant un país. Això si no vols ser dependent absolutament fins i tot de les patates. Els rabassaires van crear una empresa que es va dir Rabassunion, que comercialitzava amb Alemanya, Lituània, el Regne Unit, Suïssa… Són gent que es fan entendre amb diversos idiomes. No dic que els parlessin, però es feien entendre. Podien fer tractes i negocis amb gent d’arreu d’Europa. Tampoc no va ajudar a deixar un bon record com es va produir el final de la Unió. —Es va acabar malament? —Hi va haver actuacions que van restar sota sospita d’un dels seus principals dirigents, en Calvet, que se’n va anar a l’exili i va fer negocis a Sud-amèrica. L’assemblea final es va fer el 45 a Perpinyà i en Calvet ja no hi va anar a donar explicacions. Va ser un final una mica trist. Feliu Tura era exiliat a Perpinyà i va assistir al final. Va tenir una decepció molt gran. I també cal recordar que la història s’explica sempre des de les grans ciutats. Deixa’t estar de punyetes. Agafem un exemple actual. S’ha tancat la presó de Girona, la presó de Tarragona… perquè s’hi han fet presons noves. Però quina presó importa? La Model… Com si les altres no s’haguessin tancat. Doncs això també passa amb la història dels pagesos i els rabassaires. Quan les coses no passen a Barcelona… —Quina és la conclusió del llibre? —N’hi ha unes quantes. Si agafem el fil del dret civil català, podem fer tot un discurs. La figura de l’hereu… quin paper han tingut els contractes de lloguer… per què la figura de la rabassa morta encara és al llibre cinquè del codi civil aprovat el 2006… és una fórmula encara activa que es fa servir molt poc. També podem observar que alguns dels moments culminants del moviment catalanista coincideixen amb debats del codi civil perquè toquen la qüestió de la propietat. Hi ha un altre fil conductor del llibre que són els moments de màxima esplendor del moviment de reivindicació nacional. Sempre han estat propostes transversals com la candidatura dels quatre presidents a principi de segle, Solidaritat Catalana més tard… —Els pagesos d’avui també fan costat a la reivindicació nacional. Ho van fer l’1 d’octubre en favor de l’exercici democràtic i la República… —Forma part d’una continuïtat històrica. Deixar el conreu per a dedicar-se als afers col·lectius no és gens fàcil. El rendiment dels conreus depèn directament de la dedicació a la terra des que surt el sol fins que es pon. Estar disposats a deixar-ho per un projecte col·lectiu té conseqüències. I ells ho fan. Ara ho han tornat a fer. Ho han fet sempre en moments que allò que hi havia en joc no era el seu interès particular. Saben que, si és Catalunya qui decideix, ho farà segons el costum. I el costum els és favorable. Perquè ve d’aquells contractes de rabassa morta que eren molt importants abans de la plaga de la fil·loxera, que va tenir un paper important. —Què en penseu d’aquest moment? Què en penseu de la República? —Tenim davant un altre d’aquests moviments transversals extraordinaris. Han sortit persones a mobilitzar-se al carrer que no havien sortit mai. I ho han fet per aquest menysteniment i maltractament cultural, econòmic i social de les estructures de l’estat cap a Catalunya. Tornem a tenir davant una gran oportunitat que s’ha de gestionar bé. És difícil de resumir què en penso. Catalunya ha de saber canalitzar la força que té al carrer, però ho ha de fer institucionalment. Abans del 155, teníem un govern. I les institucions han de fer un paper diferent del dels moviments socials. El paper d’uns i altres s’ha confós i això no és bo. L’estat ha mostrat la seva pitjor cara i ha estat incapaç de resoldre el conflicte polític. S’ha pensat que el resoldria el pas del temps. En canvi, l’estat ha aconseguit que la situació s’enverinés molt més. I posar-hi els tribunals de justícia pel mig ho ha enverinat encara més perquè el llenguatge judicial no té res a veure amb el llenguatge polític. Però aleshores és inevitable que es barregin. Amb tot, no entenc com hem deixat que el partit que no va votar la constitució perquè va dir que era una constitució marxista i separatista, Alianza Popular, s’hagi erigit en el gran defensor dels principis i valors de la constitució. Aquests principis i valors, si pertanyen a algú, és a la base obrera, a les organitzacions antifranquistes i al paper jugat pels polítics catalans en el moment de la transició. Ara serà difícil de reconduir-ho, però cal intentar-ho. I cal explicar al món que qui incompleix els principis i valors de la constitució és l’estat. Perquè és la constitució que va recollir que hi havia nacionalitats. I després no ho ha traslladat mai a les lleis orgàniques, ni a la legislació sectorial. Si nosaltres apareguéssim al món com els que defensem la constitució que reconeixia les nacionalitats i el pacte constitucional, tindríem una possibilitat que el món democràtic, consolidat i avançat ens respectés. En el moment que ens situem fora d’aquí i li deixem al PP una cosa que no és seva, perdem aquesta possibilitat. I tot allò que toca el PP es fa malbé. Fa malbé els principis d’un estat modern, allò que hem aconseguit durant quaranta anys. Farà malbé els sòlids fonaments d’un estat de dret. —No devien ser tan sòlids aquests fonaments veient els Jordis a la presó des de fa cent dies… No és un problema només del PP… —Les institucions de l’estat són incapaces d’entendre el sentiment català. No l’entenen. Em fa venir basques veure com interpreten el nostre sentiment vinculat a la història i al present d’una nació. No ho entenen. I aquest és un bon problema. Quan algú no entén un conflicte, no pot ser l’actor de la solució. No sé si amb la mateixa intensitat o amb una intensitat menor, Catalunya al llarg de la història no ha sabut construir ni entendre el funcionament de les estructures d’un estat. Per exemple, situar els tribunals de justícia com el nostre adversari és garantia de derrota. Perquè els tribunals de justícia són implacables. I apliquen unes lleis aprovades en parlaments escollits en sufragi universal. Atenció. Potser són injustes, però són fruit del sufragi. —Això si donem per bo que apliquen les lleis. —Apliquen les lleis. —En fan una interpretació forçada i esbiaixada… —Ja hi haurà temps de veure on s’arriba en els processos oberts… —Si aquest temps el passes a la presó acusat de rebel·lió quan has fet tot el contrari… Com podem entendre que això és una aplicació correcta de les lleis? —No vull fer paral·lelismes fàcils perquè cada moment de la història té el seu context. Hi ha un discurs de Companys quan torna el 36 després de la victòria del front d’esquerres i es fa una llei d’article únic d’amnistia. I surten del Puerto de Santa Maria. Madrid garanteix que el Tribunal Constitucional permetrà que es constitueixi novament el parlament amb els resultats del 32. Uns resultats que només havien votat homes majors de 25 anys… Però era l’única elecció que s’havia fet. I Companys diu que els autèntics intèrprets de l’esperit i la lletra de la constitució som nosaltres. Ho fa perquè entén que som més forts quan qui trenca l’ordre constitucional són els altres que no pas si el trenquem nosaltres. Quan el trenquem nosaltres, ens situem fora de la llei. Ho deia Kennedy: ‘Qui se situa fora de la llei perd la seva protecció.’ Algú pot dir que les lleis no protegeixen. Però les lleis sí que protegeixen. I si no són més ben fetes és perquè no n’hem estat capaços. Durant molts anys, els partits catalans han participat en l’elaboració de les lleis. A l’elaboració del codi penal vam participar-hi tots, eh? Aquesta interpretació que faig jo pot ser molt condicionada per la meva biografia. He estat consellera de Justícia i consellera d’Interior. Però creure que el teu enemic és l’administració de justícia és clavar-se cops contra un mur. Cal fer per manera que algun dia alguna administració de justícia catalana, espanyola o europea et doni la raó. És així com ho entendran la resta d’estats del món. Si cerques deliberadament que no et donin la raó perquè els dius constantment cul d’olla i els assenyales com el teu pitjor enemic, no tindràs mai raó. —Voleu dir que la cosa va d’enemics? No és un problema de manca de respecte a una voluntat democràtica? —Per a alguns, els enemics són les institucions de l’estat. —El cas és que hi ha gent innocent a la presó i a l’exili. —La presó preventiva és un excés. He publicat coses sobre la presó preventiva i sobre l’error de voler observar violència en aquest moviment. Jo sé què és la violència. Vaig escriure un article dient que jo havia vist ferides provocades per llambordes, ganivets, cops de ferro, armes de foc… Tot això ho conec bé. I sé quan hi ha violència i quan no n’hi ha. I aquí no n’hi ha hagut. El moviment independentista no ha actuat amb violència. S’ha fet una utilització desviada i desmesurada d’un concepte erroni. I espero que algun dia això es corregeixi. Però dir que com que s’han guanyat unes eleccions ja no hi ha motiu per… És clar, els fets que es jutgen són uns fets que es van produir a la legislatura anterior. I en els fets que es jutgen s’ha de reconèixer que hi havia clara voluntat de trencar l’anomenat ordre constitucional. Quan ha estat forta i poderosa Catalunya? Quan la seva causa ha coincidit amb la defensa de l’ordre constitucional. L’any 30, quan s’organitzen els comitès revolucionaris i es fa el Pacte de Sant Sebastià, totes les forces que lluiten contra la dictadura de Primo de Rivera i contra Alfons XIII reconeixen que Catalunya tindrà dret de governar-se autònomament i tots acusen el rei d’haver subvertit i alterat l’ordre constitucional per haver permès un govern d’imposició militar que la constitució no permetia. És a dir, això ha passat quan la nostra reivindicació l’hem feta coincidir amb algun dels principis que reconeixen les constitucions vigents. Si fóssim capaços de fer això, serien molt més fàcils la nostra causa i el reconeixement internacional, que, al cap i a la fi, és el que ens farà forts. Nosaltres som un territori que per raons de dimensió és molt difícil que obtingui majories al congrés de l’estat. —Difícil, no. Impossible. —Hem de tenir unes altres aliances. Però no les aconseguirem insultant els altres estats d’Europa. I nosaltres ho hem fet. —No tinc la impressió que els insults hagin sortit del bàndol independentista. Però cadascú posa l’accent on vol. Tal com s’ha expressat el moviment independentista, no entenc que se li puguin retreure uns insults. —No em generalitzis. Jo no he generalitzat. Algunes persones… —Això és generalitzar. —Quan els individus tenen molta representació, aleshores són importants. —És el cas dels que han pogut insultar? —Rellegeix algunes declaracions de Carles Puigdemont sobre els estats europeus i Europa. —Insults? S’ha queixat de l’actitud d’Europa. Però això no és pas insultar. —Retiro la paraula ‘insult’. Però no es pot menystenir l’opinió dels estats que tenen tradició democràtica. Has de pensar que els vols com a aliats. —Així, la solució és arrenglerar-se amb la constitució espanyola? —Amb alguns dels principis de la constitució. No deixar que se l’apropiïn tota. Se l’apropien i la utilitzen de cadena i de cuirassa. —Si es vol constatar quina part del poble català està d’acord amb aquesta constitució i quina part en vol construir una de pròpia, això ha de ser possible? —Ha de ser possible, sí. —Qui impedeix que la democràcia marqui el pas de les lleis? —Hi ha un concepte internacional per a això: els governs són de lleis; no de persones. —I això deu ser una cosa que cal canviar… —No. No, no. Si vols deixar petjada, has de deixar lleis justes que s’apliquin justament. —Si es van fer fa quaranta anys i algú les vol canviar i ja no s’hi sent còmode, les ha de poder canviar, oi? —Sí. Lleis canvien lleis. Aquest és un principi de la democràcia. —I ho ha de decidir la gent amb el seu vot això? —Sí, però s’ha de fer bé. —Fer-ho bé vol dir anar a Madrid a demanar permís? —No, no, no… Hi va haver un moment clau que hi havia damunt la taula un projecte de reforma de la llei orgànica del poder judicial que hauria modificat substancialment el funcionament del sistema de justícia. I la sentència de l’estatut no hauria estat la que va ser. Qui es va oposar a aquella reforma va ser un dels partits que avui encapçala el moviment independentista, que és Convergència, transformada en el que sigui. És a dir, hi ha hagut moments clau que teníem la possibilitat de canviar lleis que no necessiten dues terceres parts. I no s’han aprofitat. Aquella modificació de la llei hauria fet que el Tribunal Superior de Justícia fos la instància màxima. Però ens hi vam oposar per raons tàctiques. Hi ha raons tàctiques i hi ha estratègies de mirada llarga. I això és el que jo demano. Estratègies de mirada llarga. I de mirar què han fet la resta d’estats del món. Però cadascú és lliure de pensar el que vulgui. —I tant! —A vegades penso que els escocesos, si haguessin tingut un dictamen desfavorable del seu Tribunal Constitucional, no l’haurien desobeït. Haurien buscat una altra fórmula. Si els quebequesos haguessin tingut un dictamen desfavorable de la Cort Suprema, no l’haurien desobeït. I també haurien buscat una altra fórmula. Nosaltres hem optat per un camí específic de Catalunya. La desobediència a la instància que interpreta la constitució. Bé. És el que hem decidit. —Però aquest altre camí que caldria prendre quin és? No el sé veure… Això sí que és fer-se cops de cap contra una paret que no canviarà. —El Tribunal Constitucional és el que ha dit coses més interessants sobre el caràcter punitiu de la presó preventiva. Potser que l’utilitzem. —Portem-ho al jutge Llarena. A veure què en pensa després d’haver redactat aquella interlocutòria sobre Junqueras. —El Tribunal Constitucional està per sobre del jutge Llarena. Qui ha dit coses més interessants sobre el dret de decidir i sobre la sobirania del parlament ha estat el Tribunal Constitucional. De les tres coses que es presenten com a recurs en la declaració de sobirania ens dóna la raó als catalans en una i mitja. I no ho hem utilitzat. No hem utilitzat les frases que podríem emmarcar del Tribunal Constitucional. Sobre la derogació d’algunes lleis socials del parlament, qui ha dit coses més interessants han estat alguns dels magistrats en els seus vots particulars. Diuen que determinades accions de l’estat espanyol fan que no es pugui considerar un estat democràtic i de dret. No ho hem utilitzat. Hem decidit que pel fet que ho digui qui ho diu ja és rebutjable. I jo crec que algunes de les coses que es diuen són el punt de suport. Serveixen per a fer força segons el principi de la palanca. —S’hi ha anat divuit vegades a Madrid a demanar un referèndum acordat. —Quan em dieu això, jo que he estat membre dels parlaments, sé diferenciar què és un projecte de llei, què és una llei aprovada, una moció, una proposició no de llei, i un debat en comissió. —S’ha provat tot. I no ha servit. —Algunes d’aquestes formes no tenen cap repercussió. I ho sabem. Són preses de posició, com nosaltres ens hem definit a favor de la llibertat del poble saharauí trenta mil vegades al Parlament de Catalunya. —Es va presentar una proposició de llei… —Una, una… només una. —I quina resposta hi hagué? —La setmana anterior hi havia hagut una resolució del Tribunal Constitucional amb frases brillants. No entenc per què no les vam utilitzar. —Què s’hauria aconseguit? —Perquè és el Tribunal Constitucional qui donava ordres a les instàncies polítiques per fer-ho possible. Per fer possible el dret de decidir. Els deia que establissin els mecanismes. —Però la negativa del govern espanyol és total. I aleshores què s’ha de fer? —No ho hem utilitzat mai això que dic. Mai. —Voleu dir que si llegíssim aquestes frases del Tribunal Constitucional, el govern de Rajoy acceptaria un referèndum? —Jo dic que, en lloc d’intentar utilitzar els arguments d’institucions reconegudes al món sencer, més aviat ens hi hem girat en contra. Des del meu punt de vista, no estem en condicions de girar-nos en contra de cap dels instruments que ens puguin ser vàlids. —Aleshores, estem atrapats per sempre més. —No. No és veritat. —Si no hi ha voluntat, com es pot canviar la majoria del congrés espanyol? —Si el Tribunal Constitucional diu que pots obligar el govern a modificar normes, fes-ho. —Però si no s’obtindrà mai la majoria necessària per canviar les normes al congrés espanyol… —Bé. Tu estàs convençut d’això… Doncs ja està. —Aleshores, què us ha semblat el suport del PSC al 155? —Jo fa temps que no formo part del Partit Socialista. I la veritat és que em costa molt viure sense partit. He estat sempre una dona emmarcada dins una organització política. Sempre he pensat que les transformacions socials són el resultat dels projectes col·lectius. Per això acabo d’escriure aquest llibre. Per demostrar que un projecte col·lectiu és capaç de transformar una societat. Em sento malament sense partit. Però cada vegada que passa una cosa com aquesta, d’acceptar el 155 o d’acceptar que el Partit Popular sigui l’únic intèrpret d’una constitució que tenia molt potencial, em sento molt malament i estic contenta d’haver pres la decisió que vaig prendre: donar-me de baixa. —Montserrat Tura ha exhaurit el seu trajecte en la política o el cuc pot tornar a sortir? —Treballo en un món en què ens sentim molt útils socialment. Els treballadors del sector sanitari ens sentim útils. No és una porta tancada, però no és cap necessitat vital. Tornaré a un projecte col·lectiu o a la tasca institucional si em sembla que és un moment oportú. Si no, continuaré on sóc, que em sento útil.

Summary: Montserrat Tura: ‘Catalunya no ha sabut construir ni entendre el funcionament de les estructures d’un estat’


L’ambaixadora francesa a Andorra, Ginette de Matha, va advertir ahir els parlamentaris andorrans que l’acord duaner signat el 1990 entre Andorra i la Unió Europea perillava, arran de la negociació de l’acord d’associació. En un dinar privat que diversos mitjans andorrans van explicar, l’ambaixadora els va dir que les línies vermelles que havia marcat el govern en el procés d’associació a la UE eren gairebé impossibles de mantenir. Va esmentar, per exemple, que no es podria sostenir l’actual model de franquícies comercials ni l’exclusió de l’acord de productes com ara el tabac. També va deixar entendre que l’acord de lliure circulació hauria de ser complet i que Andorra ara no podia aspirar a un acord amb excepcions en aquesta matèria. En virtut de l’acord duaner, Andorra rep el tractament d’estat membre de la UE en matèria de comerç de béns manufacturats, però no en matèria de productes agrícoles. Entre Andorra i la Unió Europea hi ha controls duaners complets, car Andorra té l’IVA i alguns altres imposts indirectes baixos (com ara els de l’alcohol, el tabac i la benzina), i els visitants se’n podrien aprofitar. Un acord d’associació entre Andorra i la Unió Europea obligaria Andorra a complir totes les llibertats bàsiques del funcionament de la Unió –actualment només compleix la de béns.

Summary: França avisa Andorra que l’acord duaner amb la UE perilla


El Banc Expropiat ha aclarit avui que la seva convocatòria de manifestació és diumenge a les 12 del migdia, malgrat avui donaran suport a la Marxa per la Dignitat. A més, al llarg del cap de setmana s’han organitzat diversos actes sota el lema ‘Fins que no entrem, no descansarem’. En un comunicat publicat ahir, el col·lectiu afirmava: ‘El conflicte als carrers pel Banc Expropiat ha començat en el moment de desallotjar-nos, i s’acabarà quan puguem tornar a entrar’. Puntualitzant, a més, que ‘no tenim res a negociar’. La manifestació d’aquest dissabte serà la primera des de dimecres. Les nits gracienques de manifestacions, aldarulls i antiavalots, havien deixat pas a dues vesprades de treva. Les envestides i les corredisses de principis de setmana s’havien transformat en repicades de cassoles sense desplegament policíac.  Avui no fem cap manifestació, nosaltres convoquem demà a les 12h a la porta del @Banc_Expropiat Difusió! pic.twitter.com/xwQHBX2Q33 — Banc Expropiat (@Banc_Expropiat) May 28, 2016 Durant el matí hi ha hagut activitats de caràcter social i cultural que duia a terme el Banc Expropiat abans del desallotjament de dilluns per ordre judicial. Un dels objectius principals ha estat donar a conèixer als veïns del barri la seva filosofia i les activitats que organitzava, en un intent d’allunyar-se de la imatge negativa que s’ha donat en aquest setmana d’aldarulls. La plaça de la Revolució ha acollit tallers de tot tipus –serigrafia, Tai-txi o idiomes-, i han ofert un dinar popular en una jornada que forma part de la programació d’actes reivindicatius diürns que duu a terme. Les activitats han finalitzat a les cinc de la tarda coincidint amb el tret de sortida, als Jardinets de Gràcia, de la ‘Marxa per la Dignitat’, mobilització a la que el ‘Banc Expropiat’ hi dóna suport. La manifestació reclama ‘Dignitat, Treball, Sostre i Pa’. Tanmateix, la protesta també mostra la indignació per l’absolució dels dos mossos implicats en el cas Quintana. Entre els adherits a la marxa hi ha la CUP, ICV, EUiA i la PAH. En aquests moments es desconeix el recorregut que seguirà, però s’espera que s’estengui més enllà del districte de Gràcia. Diumenge, a les 12 del migdia, el col·lectiu té previst fer una concentració davant del Banc Expropiat amb el lema ‘Manuel Bravo Solano –propietari del local– tu ets el responsable’. Aquest matí el Banc Expropiat s’ha solidaritzat també amb Ester Quintana: El @banc_expropiat ens solidaritzem amb l Ester quintana #ProuImpunitat pic.twitter.com/S1EoncOlSO — Banc Expropiat (@Banc_Expropiat) May 28, 2016 Ahir les xarxes socials es van encendre després que es publiqués un article a ‘La Vanguardia’ en què s’assegurava que els Mossos d’Esquadra feia temps, concretament cinc anys, que investigaven els grups que han provocat els aldarulls. Des del col·lectiu del Banc Expropiat han respòs que els grups eren ‘inventats’. L’esmentat diari atribuïa els fets a tres organitzacions (anarquistes, comunistes revolucionaris antifeixistes i independentistes revolucionaris) que tenen en total entre cinquanta o setanta-cinc membres. El mateix matí, el conseller d’Interior, Jordi Jané, va explicar que no descartava detencions en els pròxims dies. En paraules del conseller, els helicòpters que han sobrevolat les protestes del barri de Gràcia han captat ‘imatges molt potents’ de grups violents que portaven cascos, pedres i articles de pirotècnia per a provocar incidents. A més, Jané va assegurar que fer les detencions en el moment àlgid de les protestes era contraproduent perquè les pot avivar. Mireu ací imatges de les protestes d’aquesta setmana:

Summary: El Banc Expropiat aclareix que la seva convocatòria és diumenge al migdia


Ingredients: 200 g coco ratllat 1 pot petit llet condensada 1/4 litre llet 3 ous 75 g de sucre un rajolí de suc de llimona Elaboració: Farem un caramel amb el sucre, una cullerada d’aigua i unes gotes de llimona. Ho posarem en un motlle. Barrejarem els rovells d’ou amb la llet condensada i la llet. Després hi afegirem 150 g de coco. Quan ho tinguem tot ben barrejat, hi afegirem també les clares a punt de neu. Posarem aquesta pasta dins del motlle amb la base de caramel. Courem el flam al forn, de 30 a 40 minuts, a 180°. Quan el flam s’obri una miqueta per dalt, la cocció serà acabada. Per estar-ne segurs, punxarem el flam i si el pinxó surt net, senyal que ja és cuit. El deixarem refredar. Un cop fred, el desemmotllarem (passarem un ganivet pel voltant per fer-ho més fàcil). Li donarem la volta i el col·locarem a sobre d’una plata. El decorarem amb els 50 g de coco que ens quedaven.

Summary: La cuina de la Neus: Flam de coco


El cap de l’estat major de l’exèrcit espanyol, Miguel Villaroya, ha dit que la Unitat Militar d’Emergències (UME) es desplegaria avui al Principat per desinfectar el port i l’aeroport de Barcelona per l’amenaça del coronavirus 2019. Són les primeres actuacions de l’exèrcit a Catalunya en el marc de l’anomenada operació Balmis, que va començar amb la declaració de l’estat d’alarma i ha comportat la mobilització de més de 2.600 militars. Tota la informació sobre el Coronavirus, minut a minut El conseller de l’Interior, Miquel Buch, ha reiterat diverses vegades que la presència de l’exèrcit a Catalunya no era necessària per a combatre l’expansió del coronavirus. ‘Això no depèn d’estratègies militars’, va dir ahir en conferència de premsa. A més, va assegurar que els Mossos d’Esquadra i les policies municipals eren perfectament capaces de fer complir l’estat de l’alarma. Avui ha anat més enllà. D’entrada, ha dit que no li constava cap comunicació formal per part del govern espanyol sobre l’enviament de l’exèrcit. ‘Espero que optin per una via més institucional que no fer-ho pels mitjans’. I ha recordat que la setmana passada, el president Quim Torra va demanar de tancar ports, aeroports i línies de tren per confinar Catalunya, i que si se li hagués fet cas ara no caldria anar a desinfectar el port de Barcelona, l’aeroport ni l’estació del TGV. ‘Calia tancar. Quanta estona durarà aquesta desinfecció? De què serveix que demanem als catalans que es quedin a casa si va venint gent d’altres territoris que potser tenen la malaltia?’ Coronavirus 2019: Què ha passat avui? El report diari de VilaWeb La UME ja s’havia desplegat en altres punts del país com ara València i Palma, on ahir es van veure vehicles militar fent sonar l’himne espanyol pels carrers. ARA MATEIX ABAIX DE CASA MEVA #palma MILITARS I POLICIA AMB L’HIMNE ESPANYOL A TOT VOLUM‼ #coronavirus pic.twitter.com/wE0DV0bZOe — Josep Femenías🀄 (@JosepCatt) March 18, 2020

Summary: Sánchez desplega l’exèrcit a Catalunya per desinfectar el port i l’aeroport de Barcelona


Els mossos d’esquadra han detingut aquest matí per ordre de l’Audiència espanyola Joan Coma, regidor de Capgirem Vic, acusat de sedició per haver donat suport a la declaració del 9 de novembre de 2015 del Parlament de Catalunya. Aquest vespre el portaran a Madrid per declarar, després d’haver-se negat a acudir a la citació del tribunal. Polítics i activistes del sobiranisme han mostrat suport a Coma i han denunciat l’estratègia de l’estat espanyol a les xarxes: Una vegada més, l'Estat demostra quina noció té de la llibertat d'expressió. L'operació diàleg: de Nadal a Sant Esteve. https://t.co/C7VIGFbJhc — Carles Puigdemont (@KRLS) December 27, 2016 El govern espanyol només coneix una forma de diàleg, pal i "pastanaga". El nostre suport a @joancomaroura i a tots els demòcrates. — Oriol Junqueras (@junqueras) December 27, 2016 L'Operació Diàleg de l'Estat a tota màquina. El meu ferm suport @joancomaroura! -CF https://t.co/BwYCoONKFi — Carme Forcadell (@ForcadellCarme) December 27, 2016 Joan Coma, detingut.Quan la injustícia és un fet,desobeir és un dret.#SomJoanComa@moviment3003https://t.co/olRXEs3iwy — David Fernàndez (@HiginiaRoig) December 27, 2016 Sedició no ésexercir la democràcia.Sedició és impedir-la.#SomJoanComahttps://t.co/aLolFpzr9b — Jaume Asens #EnComú (@Jaumeasens) December 27, 2016 S'intensifica l'Operació Diàleg del Govern espanyol. Joan Coma ha estat detingut. #SomJoanComa @Esquerra_ERC — Joan Tardà i Coma (@JoanTarda) December 27, 2016 Una notícia que no per esperada és menys indignant. Tot el meu suport a @joancomaroura. El TC en aquests moments està al nivell del TOP https://t.co/UmvpQfsOcy — Xavier Domènech (@XavierDomenechs) December 27, 2016 Avui més que mai les paraules de Joan Coma són les meves. No teniu prou jutges ni tribunals ni audiències per silenciar-nos! Som-hi! pic.twitter.com/iPE5C3t5NG — Jordi Sànchez (@jordisanchezp) December 27, 2016

Summary: Puigdemont, Junqueras, Forcadell, Fernàndez, Domènech…: suport a Joan Coma, detingut per ordre de l’Audiència espanyola


La circulació de trens entre Vandellòs i Tarragona està interrompuda per falta de tensió en el subministrament elèctric a causa del vent i el mal temps. La incidència, que ha començat a tres quarts de cinc d’aquesta tarda de dissabte, afecta una quinzena de trens de llarga i mitja distància, a més del servei de Rodalia de la línia R16. Segons informa Renfe, hi hauria uns 2.000 usuaris afectats per la incidència. La circulació de trens no es normalitzarà fins aquest diumenge al matí, tal com indica Renfe, que ha habilitat autobusos pels passatgers dels combois afectats. Arran de la incidència, Protecció Civil ha activat la prealerta del pla Ferrocat. Afectacions al País Valencià L’avaria ha obligat a parar el servei ferroviari en diversos trens de Castelló. En concret, ha afectat un tren amb 600 viatgers a Vinaròs, a un altre amb 250 viatgers a Benicàssim i a un tercer tren de 250 passatgers a Castelló, segons ha informat el 112 a Twitter i ha afectat un total de 1.100 passatgers. Renfe informa que ha gestionat un servei alternatiu per carretera amb quatre autocars entre Cambrils i l’Ametlla de Mar pels usuaris de la línia R16. D’altra banda, als passatgers dels trens de llarga distància se’ls ha ofert viatjar un altre dia o reemborsar-los el bitllet, atès que la companyia ha explicat que no ha pogut trobar suficients autobusos a causa de l’excepcionalitat d’aquestes dates festives. Davant d’aquesta dificultat, Protecció Civil ha indicat que des del Centre de Coordinació Operativa de Catalunya (CECAT) s’està donant suport en la recerca d’autobusos per atendre el trasllat dels usuaris afectats. Segons Renfe, els trens amb destinació a Barcelona que estaven estacionats a Benicarló i Castelló es retrocediran a València, mentre que aquells combois aturats a Tarragona es retiraran cap a Barcelona. A més, els passatgers del tren situat a Mont-roig seran traslladats per carretera fins a València. A part, Protecció Civil ha apuntat que les policies locals dels municipis afectats i els Mossos d’Esquadra estan donant suport in situ per a la gestió dels autobusos.

Summary: Un problema elèctric interromp la circulació de trens entre Vandellòs i Tarragona


L’escriptora alcoiana Isabel-Clara Simó ja descansa d’ençà d’avui en el cementiri Sant Antoni Abat del seu poble natal. En un acte de comiat, centenars de veïns, amics i familiars s’han pogut acomiadar i donar-li l’últim adéu. En l’acte s’han recitat frases de les seves obres, que han anat acompanyades de música. Isabel-Clara Simó, considerada una de les escriptores més destacades de la literatura catalana moderna, Filla Predilecta d’Alcoi i guardonada amb el Premi d’Honor de les Lletres Catalanes el 2017, descansa ara al costat de les restes d’Ovidi Montllor, en un lloc destinat a les personalitats més rellevants del municipi. Isabel-Clara Simó: una celebració de la llibertat L’acte ha comptat amb la presència de la filla d’Isabel-Clara, Cristina Dafó, els consellers de Cultura i Transparència, Vicent Marzà i Rosa Pérez, el batlle d’Alcoi, Antonio Francés i molts representants del món de la cultura. Les cendres de l'escriptora i filla predilecta d'Alcoi, Isabel-Clara Simó, reposen al cementeri de la localitat, on se li ha fet un senzill i emotiu homenatge. https://t.co/MC2v1aKsWg pic.twitter.com/SfWuZeYuZU — À Punt NTC (@apuntnoticies) January 24, 2020

Summary: Alcoi fa el darrer comiat a Isabel-Clara Simó


Aquestes darreres hores, un seguit de governs europeus s’han afegit a les crítiques contra el govern espanyol per la repressió a Catalunya. El primer ministre belga Charles Michel va ser el primer de fer-ho. I va reclamar diàleg polític. Violence can never be the answer! We condemn all forms of violence and reaffirm our call for political dialogue #CatalanReferendum #Spain — Charles Michel (@CharlesMichel) 1 d’octubre de 2017 Per una altra banda, el ministre d’interior belga, Jan Jambon, es demanava on és Europa i per quina raó no responia a les agressions contra Catalunya: “Waar blijft Europa met het veroordelen van het geweld?” @JanJambon over het Catalaans referendum #deochtend https://t.co/4iz4jefTQ7 pic.twitter.com/UgAmeenGAE — Radio 1 (@radio1be) 2 d’octubre de 2017 A la declaració del primer ministre belga, s’hi va afegir immediatament la del primer ministre eslovè, Miro Cerar, que es va declarar preocupat per la situació de Catalunya arran de la repressió espanyola. I am concerned about situation. I call for political dialogue, rule of law and peaceful solutions. #CatalanReferandum #Spain — dr. Miro Cerar (@MiroCerar) 1 d’octubre de 2017 El president del parlament eslovè, Molan Brgelz, va afirmar que Catalunya té el dret d’autodeterminació i va anunciar que cridaria l’ambaixador d’Espanya per demanar explicacions sobre la repressió. Dr. Milan Brglez, predsednik Državnega zbora: “Katalonci imajo pravico do samoodločbe” https://t.co/IjC4UnB8Re #Catalonia #referendum — Mladina (@SpletnaMladina) 1 d’octubre de 2017 També Miha Lobnik, advocat del Principi d’Igualtat d’Eslovènia, una institució oficial de defensa dels drets dels ciutadans de la república, va expressar amb claredat la seva repulsa. Lobnik es demanava si els eslovens volien formar part d’una Unió Europea que permetia aquest tractament als catalans: Do we want to be part of that Union in which member states send police to hurt voters expressing their will #Katalonia #ReferendumCatalan ? — Miha Lobnik (@MihaLobnik) 3 d’octubre de 2017 El president finlandès, Sauli Niinistö, va publicar diumenge mateix una declaració a Twitter afirmant que la situació de Catalunya era molt delicada i que calia una negociació. Niinistö reclama amb claredat que s’acabin les amenaces: Niinistö IS:lle: Katalonian tilanne näyttää vakavalta, helposti alku johonkin hyvin hankalaan. Kierre katkaistava. Keskustelut aloitettava. — TPKanslia (@TPKanslia) 1 d’octubre de 2017 El ministeri d’Afers Estrangers finlandès augmentava el to de la protesta poc després: ‘La violència a Catalunya és inacceptable’: FM Timo #Soini: Violence in #Catalonia is unacceptable. Dialogue and respect for legality needed as a way out. — Ulkoministeriö (@Ulkoministerio) 1 d’octubre de 2017 També diumenge el ministre d’Afers Estrangers de Lituània, Linas Linkevicius, va fer pública una declaració en què afirmava que la violència no ajudaria a resoldre el problema català i reclamava al govern de Rajoy que dialogués amb ‘el seu poble’. Emotianal charge is strong, wounds of mistrust deep,dialogue w own people is a must for #Spain.Violence will not help. #CatalonianReferendum — Linas Linkevicius (@LinkeviciusL) 1 d’octubre de 2017 En la mateixa línia, el Ministeri d’Afers Estrangers noruec expressava preocupació pels fets i per una possible escalada de la violència. Statssekretær @MaritRsla: Bekymret for voldsbruken vi har sett i #Catalonia i dag og for en ytterlige eskalering av situasjonen — Utenriksdepartement (@Utenriksdept) 1 d’octubre de 2017 A la República Txeca era el portaveu del govern qui expressava la protesta. Martin Ayrer es demanava públicament, i irònicament, si les imatges que anaven arribant i eren publicades a la premsa txeca eren realment del 2017 i d’un estat membre de la Unió Europea. Záběry, z kterých mrazí. Opravdu jsou z roku 2017? Opravdu z členské země EU? https://t.co/0JrKb2Q4yZ — Martin Ayrer (@MartinAyrer) 1 d’octubre de 2017 Per un altra banda, ahir el primer ministre d’Irlanda va acceptar la demanda presentada al seu parlament per Gerry Adams i telefonarà al primer ministre espanyol Mariano Rajoy per expressar la queixa del seu país arran de la violència descarregada contra el referèndum Irish Premier agrees to call by @GerryAdamsSF TD in Dáil (Irish Parliament) to raise #CatalanReferendum with Spanish Premier Rajoy #EU pic.twitter.com/DbxsCTkN2z — An Phoblacht (@An_Phoblacht) 3 d’octubre de 2017 Aquestes reaccions s’afegeixen a les anteriors, com la del portaveu del primer ministre d’Hongria, que ja va dir després de la detencions del 20 de setembre que calia respectar el resultat del referèndum català. I també a la de països com ara França, el Regne Unit, Dinamarca, Itàlia o Alemanya, on hi ha hagut reaccions de polítics destacats.

Summary: Bèlgica, Eslovènia, Finlàndia, Lituània, Hongria, Noruega, Irlanda i la República Txeca critiquen la repressió contra Catalunya


JERUSALEM, 27 (EUROPA PRESS) El Waqf, l’autoritat musulmana que controla els llocs islàmics a l’Esplanada de les Mesquites, ha confirmat aquest dijous la retirada de totes les mesures de seguretat adoptades per Israel a la zona i ha animat els musulmans a tornar a resar a la mesquita d’Al-Aqsa. Durant la matinada, Israel ha procedit a retirar les càmeres de seguretat i les barricades instal·lades per reforçar la seguretat entorn de la Muntanya del Tempo –com anomenen els jueus a l’enclavament– arran de l’atac del passat 14 de juliol en el qual van morir dos guàrdies israelians. ‘L’informe tècnic mostra que tots els obstacles que l’ocupació (Israel) va posar fora de la mesquita d’Al-Aqsa han estat retirats’, ha anunciat el director del Waqf, Abdel-Azeem Salhab, segons que informa l’agència Reuters. ‘Lloem la postura durant les dues últimes setmanes fora d’Al-Aqsa i volem que aquesta postura continuï ara dins d’Al-Aqsa’, ha afegit, instant els fidels a tornar al lloc. Els musulmans han estat resant en els últims dies fora del complex de l’Esplanada de les Mesquites. El president palestí, Mahmud Abbas, ha confirmat després de reunir-se amb els responsables del Waqf que la pregària podrà reprendre’s a Al-Aqsa, ha informat l’agència palestina Maan. La portaveu de la policia, Luba Samri, ha confirmat que s’han retirat les càmeres de seguretat i les tanques instal·lades arran de l’atac, després que els detectors de metalls col·locats i que van generar violentes protestes, fossin retirats aquest dilluns. ‘Tot el que es va instal·lar després de l’atac va ser retirat durant la nit’, ha assenyalat al Jerusalem Post. Segons que informen els mitjans israelians i palestins, la retirada de les càmeres ha estat rebuda amb crits de goig pels musulmans presents a la zona. D’acord amb l’agència Maan, centenars de palestins es van congregar durant la nit a la Porta dels Lleons, on es va produir l’atac, per celebrar que Israel hagi fet marxa enrere.

Summary: Els musulmans tornaran a la mesquita d’Al-Aqsa després que Israel hagi retirat les mesures de seguretat addicionals


A Christian Avilés li va tocar de presidir una mesa electoral a la ciutat de Barcelona durant les eleccions d’ahir. L’experiència el va indignar i l’ha relatada en una carta oberta el seu Facebook, que s’ha fet viral: més de 40.000 usuaris l’han compartida. Avilés explica que va ser testimoni de tot un seguit de pràctiques irregulars que ‘demostren les falles del sistema’ i que ‘a l’hora de la veritat hi ha un control mínim’. La irregularitat que el va fer ‘al·lucinar’ més i que denuncia amb vehemència és un fet vox populi; algunes vegades el recompte dels vots no quadra i, en lloc de repetir-lo, els vots sobrants (en aquest cas dos) esdevenen blancs. ‘Suposo que ara entendreu millor per què guanya les eleccions un partit corrupte i per què no vol que hi hagi vot electrònic (seria molt més barat, sí, però massa fiable)’, acaba dient. Ací podeu llegir la carta completa publicada al Facebook de Christian Avilés, traduïda de l’espanyol: «Em sap greu, és llarg, però si no ho dic rebento. Fa una estona que he arribat a casa després de ser president d’una mesa electoral a Barcelona i encara estic al·lucinat. A part de diverses irregularitats que no detallaré per no allargar-me, però que demostren les enormes falles del sistema, he al·lucinat amb un munt de coses. Primer: després del recompte, faltaven un parell de vots que no apareixien. La responsable de la junta electoral insistia a dir: ‘Això és normal, no quadra mai.’ Jo li he dit que havia de quadrar, i ella que fa: ‘És igual, els vots que no es trobin es posen en blanc i ja està.’ Després s’ha afegit a la festa l’apoderat del PP, que insistia a declarar els vots que faltaven com a vots en blanc, ‘vaja, com es fa sempre’. Jo els he dit que no, que a més, ‘com ho quadraré després’, i aquí ha vingut la meva primera sorpresa. Em diuen: ‘Què, quadrar? Si ara quan signis l’acta tots aquests vots van a les escombraries.’ I dic: ‘Com? No els he de portar al jutjat escortat per la policia?’ I em diuen: ‘És clar que no, tu als jutjats hi portes només les actes amb els resultats finals.’ És a dir, penseu en un poble o ciutat petits, d’aquests de l’Espanya profunda, on tothom es coneix, s’ajunten els tres de la taula i emplenen el que els surt dels ous perquè després no cal lliurar els vots per demostrar res. De fet, si hagués volgut, jo mateix hauria alterat els resultats, perquè moltes estones del dia hem estat sols a la taula dues persones. Després ve la conya del vot per correu: a primera hora et donen un feix de sobres amb els vots per correu, però a l’hora de la veritat hi ha un control mínim, per no dir nul, en algun moment. Qui em diu que en un d’aquests pobles de l’Espanya profunda no agafen tots els sobres de correu i els canvien per uns altres. Estan tot el dia a sobre de la taula i no els custodia ningú. I, per acabar, la conya de l’escrutini del senat… Deixant de banda que la meitat de la gent no sabia què havia de votar, ni qui s’hi presentava, ni per a què serveix això (especialment la gent gran, que preguntaven on havien de posar la X, com si fos un formulari d’Hisenda)… Deixant de banda tot això, l’escrutini és insultantment ridícul. Us en recordeu de quan escollíeu delegat de classe a l’escola? S’anaven posant noms i es marcava una X cada vegada que es votava algú. Després se sumaven les X i llestos. Doncs igual, però amb una llista de més de mil X. A més, com que es poden marcar ‘fins a 3 caselles’, hi ha qui només en marca una o dues, de manera que el nombre final de vots no ha pas de coincidir amb el nombre total de votants. Aquí és quan he dit: ‘Bé, suposo que ara sí que guardarem les paperetes amb les X, és l’única manera de demostrar que això que poso en l’acta és cert.’ Doncs bé, m’han tornat a deixar garratibat: les paperetes del senat també van totes a les escombraries. Bàsicament, he anat posant X durant una hora i comptant, i després NINGÚ NO HA COMPROVAT que estigués bé, entre més coses perquè m’han dit que això no es comprova mai, que seria impossible. És a dir, que si ho hagués volgut m’hauria inventat els resultats del senat i no hauria passat res! Finalment, he agafat les actes, les he ficades en un sobre i me les he endutes jo mateix als jutjats amb moto. Total, als sobres no hi ha cap papereta per a comprovar que allò que diuen les actes és cert… Vaja, suposo que ara deveu entendre millor per què guanya les eleccions un partit corrupte i per què no volen fer que el vot sigui electrònic (seria molt més barat, sí, però massa fiable).»

Summary: La carta viral d’un president de mesa electoral que crea polèmica


Pablo Iglesias predica el que no compleix. El líder de Podem va fitxar a les nou del matí del dia 25 de juny a l’eurocambra, fet que permet cobrar la dieta d’aproximadament 300 euros (destinada a esmorzar, dinar, sopar i dormir la nit següent), i acte seguit va marxar cap a l’aeroport camí de Badalona, on tenia un míting a la tarda. Un eurodiputat català que va coincidir físicament amb el dirigent espanyol a la sala on els parlamentaris realitzen la signatura va veure com fitxava. Fins i tot van mantenir una conversa d’uns minuts, amb alguns retrets polítics. “Se’n va anar crispat”, recorda el català, que mitja hora més tard va acudir al despatx d’Iglesias per proposar-li de fer un cafè i parlar amb més calma de l’enganxada. Ja no hi era. Aquella tarda, el secretari general de Podem tenia un míting al parc del Gran Sol de Badalona amb la líder de la formació a Catalunya, Gemma Ubasart, i el candidat a la Generalitat, Albano-Dante Fachin. “Quan les classes populars catalanes rugeixen, els que fa anys que els roben ens titllen de lerrouxistes”, va arengar Iglesias en el seu discurs. Aquest diari s’ha posat en contacte amb l’equip d’Iglesias, però no ha obtingut resposta ni justificació a la seva actuació, que en molts països europeus constitueix un autèntic escàndol. De fet, el 2011, l’eurodiputada socialista espanyola Eider Gardiazábal va ser enxampada pel desaparegut ‘News of the World’ a les 9.56 hores del 21 de gener d’aquell any fitxant a l’eurocambra. Menys de mitja hora després ja era a l’aeroport de Brussel·les. No és el primer episodi poc ortodox que protagonitza Iglesias en la seva singladura europea. L’agenda de Podem marca el ritme a Europa, però no l’agenda política, sinó la personal d’Iglesias, que ahir va causar un retard d’una hora en el vol Estrasburg-Madrid de les dues del migdia. El seu equip va demanar a l’agència de viatges del Parlament Europeu si existia “alguna alternativa” perquè Iglesias es pogués quedar fins al final de les votacions de l’últim ple abans de l’estiu, que anava molt carregat. La companyia Air Nostrum, franquícia d’Iberia, va accedir a retardar una hora l’enlairament. El secretari general de la formació va voler compartir aquesta gestió amb la resta d’eurodiputats de l’Estat espanyol i els va enviar un correu electrònic a tres quarts d’una, en plena votació: “Estimats eurodiputats, tenint en compte la importància dels vots que estan tenint lloc ara mateix, hem rebut informació que es podria retardar el vol.” “Ens han dit que com a màxim es retarda fins a les 15 hores”, continuava. Indignació portuguesa Iglesias, però, no comptava amb la indignació dels eurodiputats portuguesos, que van perdre l’enllaç a Madrid amb Lisboa i Porto. “Es pensa que el món acaba a Madrid”, lamentaven fonts europees. La gestió tampoc no va agradar a altres parlamentaris espanyols, com ara l’independent Enrique Calvet, que va recordar a Iglesias que hi havia un altre vol a les 19 hores. Si bé és veritat que la majoria de passatgers d’aquests trajectes són eurodiputats, també hi viatgen habitualment turistes i empresaris. “Dubto molt que els eurodiputats quedem gaire bé imposant un retard a passatgers de la societat civil. A mi m’indignaria aquest privilegi”, va lamentar Calvet. Vista la volada que agafava la notícia, Podem va remarcar que l’equip tècnic d’Iglesias es va limitar a sol·licitar informació a l’agència i que va ser la companyia la que va oferir retardar la sortida. Normalment, els eurodiputats arriben amb temps al vol de les dues, però en aquest últim ple abans de vacances s’havien acumulat un gran nombre de votacions, que finalment van acabar a les 13.20 h. Cap problema, l’avió els esperava.

Summary: Acusen Iglesias de fitxar per la dieta d’eurodiputat i marxar


Fa poques setmanes viticultors de la DO Costers del Segre van baixar a Barcelona per mirar de fixar amb la premsa especialitzada, entre més, com és el moment en què viuen i per mostrar-se com a territori vinícola en expansió, de gran diversitat, epicentre de la viticultura de muntanya, amb uns vins expressius, que només poden anar a més. La Gran Nit de Costers del Segre a Barcelona va consistir en un tast de vins guiat, tot fent un recorregut pel ‘caràcter de l’interior’, sota la direcció de la sommelier Anna Casabona. Després va ser el torn del sopar a càrrec dels xefs lleidatans amb Estrella Michelin Josep Maria Castaño, del Restaurant Malena, i Joel Castanyé, del Restaurant La Boscana. La DO Costers del Segre ocupa les terres de Ponent. És la més gran de Catalunya i segurament la més diversa de paisatge i clima, perquè va dels dos Pallars fins a la vall del Corb, la Segarra i les Garrigues. El riu Segre és l’element que la vertebra. La conformen actualment trenta-set cellers. Hi trobem Raimat, un dels històrics i dels primers que va projectar el nom de la DO cap enfora, o Tomàs Cusiné, avui president del consell regulador de la DO, que impulsa els vins lligats a l’emblema de qualitat de les marques Tomàs Cusiné, Castell del Remei i Cérvoles. Però també projectes tan singulars com el del prestigiós enòleg Raül Bobet de Castell d’Encus, a Talarn, Pallars Jussà, una aposta innovadora que cerca d’expressar la frescor dels vins del Pirineu lleidatà o el projecte de la cooperativa l’Olivera, un exemple reeixit de compromís social i qualitat vinícola a Vallbona de les Monges. Rosa Xifré, pagesia i compromís amb el territori Però aquesta vegada ens fixem en una dona pagesa, Rosa Xifré, que vam tenir la sort de conèixer durant el sopar i que ens va atrapar per la seva personalitat i la seva història, plena de compromís envers el territori i el paisatge, i amb una viticultura motor de cultura i de vida. Rosa Xifré és una dona d’empenta, que juntament amb el seu marit, Joan Penella, tira endavant el celler Matallonga, a Fulleda, administrativament a les Garrigues, però enclavada a la Segarra històrica i fent frontera amb la Conca de Barberà. Rosa Xifré i Joan Penella. Fulleda és terra de secà i marinada, un poble que encara conserva el gust i el ritme de vida tranquil, sense presses. Però és un poble que durant tot l’any no arriba a tenir cinquanta habitants, tot i que de censats n’hi ha vuitanta-quatre. Viure en un poble amb tan pocs habitants, ens explica Rosa Xifré, fa que no hi hagi cap botiga i que la intendència funcioni d’una altra manera: cada dia una furgoneta arriba amb el pa i una vegada a la setmana el poble s’abasteix de peix i de verdura. Rosa Xifré, que comença la cinquantena, ja va néixer en aquest poble, al mas que ella ara impulsa. Va estudiar tot el batxillerat, però després va decidir de restar-hi i treballar al territori i per al territori. Té un compromís actiu amb la comunitat i per això va ser la regidora de cultura durant vuit anys, en els quals va treballar per tenir una biblioteca ben dotada, amb connexió a internet a disposició dels usuaris. En aquests casos tenir-ne o no no és pas cap fotesa, al contrari, és un dels elements determinants per a evitar la despoblació. Al celler li van posar Matallonga, perquè és el nom de la vall on són i Rosa Xifré explica que ‘per sobre de tot nosaltres som pagesos i allò que volem és divulgar el nostre patrimoni, paisatgístic, gastronòmic, de la pedra seca… I els vins que elaborem també volem que reflecteixin el territori d’on surten’. El celler Matallonga es va crear l’any 2010, tot i que la tradició vinícola ja venia dels pares. Això els va permetre de disposar de vinyes, algunes de seixanta anys. Avui totes són treballades en ecològic. Però la vinya no és l’únic cultiu de què disposen. Valoren la diversitat agrícola i també conreen oliveres i ametllers. Rosa Xifré ve de cal Banya –així s’anomena encara el mas–, nom que ja tenia en l’època dels padrins. Per fer-li els honors, el celler Matallonga elabora un vi d’ull de llebre que es diu Vi del Banya. Les vinyes són a una altura d’entre 500 metres i 560 i és considerada de muntanya. Disposen d’unes deu hectàrees de vinya i avui comercialitzen vuit vins, alguns dels quals són microvinificacions. Produeixen en conjunt entre 15.000 ampolles anuals i 20.000. De les varietats de raïm que tenen plantades, en negres hi trobem l’ull de llebre (la més plantada a la DO), merlot, sirà i cabernet franc. Quant a les varietats blanques, disposen de macabeu de vinyes velles i chardonnay. Durant el sopar vam tastar l’Ai?? 2017, sobre el qual ella va explicar: ‘És un vi de macabeu fermentat en bóta i després criat de set a vuit mesos amb les mares fines en tines d’acer inoxidable.’ El nom, Ai??, neix de la primera lletra del nom de les seves dues filles, Alba i Iris. Els interrogants que l’acompanyen remeten a la incògnita de saber com acabaran essent, com el vi. Rosa Xifré no les ha volgudes encaminar mai cap a la viticultura, perquè el celler és un projecte personal amb el seu marit, que no ha de ser una càrrega per a la generació vinent. Diu que cada fill neix amb un caràcter propi, com els vins, i que cal que s’expressi. I potser per aquesta llibertat de fer la seva filla gran, l’Alba, estudia a l’Escola d’Enologia Jaume Ciurana i es forma en agricultura biodinàmica.

Summary: Viticultura, pagesia i vida a la DO Costers del Segre


El PP ha abandonat avui el ple de les Corts Valencianes quan el síndic de Compromís a les corts, Fran Ferri, els ha recordat els casos de corrupció que hi va haver en el partit quan governava a la Generalitat: ‘No sabem si és una coincidència que el PP quan és a l’oposició vist de blanc i quan és al govern ens posa lladres de “guante blanco”‘, ha dit. Els diputats del PP s’havien presentat al ple amb camises blanques per a defensar el model d’ensenyament concertat. El vídeo és del diari la Veu. No sabem si és una coincidència que el PP quan està en l’oposició vist de blanc i quan està en el govern ens posa lladres de ‘guante blanco’ pic.twitter.com/PXBmk8lYPI — Fran Ferri (@franferri_) 11 de maig de 2017 La vice-presidenta de la Generalitat, Mónica Oltra, s’ha afegit a les crítiques contra el PP. El PP marxa de #PleCorts quan @franferri_ diu q al govern tenien lladres. Les veritats couen i la supèrbia els domina en lloc de dir perdó — Mónica Oltra Jarque (@monicaoltra) May 11, 2017 La portaveu adjunta de Compromís, Mireia Mollà, ha denunciat que els diputats del PP han deixat el ple per anar a esmorzar. Diputados d PP abandonan la sesion de control de Corts para ir al bar a almorzarLa indignación les ha durado media tostada con mantequilla! pic.twitter.com/rHTSnw0OJR — Mireia Mollà (@MireiaMolla) May 11, 2017

Summary: Esbroncada a les Corts: els diputats del PP se’n van quan els diuen ‘lladres de guant blanc’


‘L’home bo‘ és la figura imparcial que, quan s’escau, pren decisions inapel·lables en la pilota valenciana i, alhora, és el títol de la primera obra de teatre dedicada a aquest esport tradicional. Un treball de la Companyia Caterva Teatre, sota l’aixopluc de les residències artístiques Graners de Creació. Què podem fer aquest cap de setmana: deu propostes Els actors i directors Jaume Ibáñez, Robert de la Fuente i Fernando Soler fan una barreja de ficció i realitat documentada minuciosament: durant un any, han cercat imatges, enregistraments, biografies i anècdotes de jugadors històrics, actuals i mítics, i han contactat amb especialistes i afeccionats. La funció mostra l’esport professional i el seu impacte social, econòmic i moral, des de la postguerra fins a l’actualitat, a través de tres jugadors cèlebres de la modalitat d’escala i corda: Alberto Arnal, Quart; Julio Palau, Juliet; i Antonio Reig, Rovellet. Tots tres protagonitzen una història d’amistat, rivalitat i amor travada en els trinquets i amarada de tot allò que envolta i configura la pilota valenciana: Els sentiments, els esforços, el vocabulari, la política, els mites, el tarannà de la gent, la humilitat, les travesses, el contacte intergeneracional, i més. De fet, utilitza el lèxic i l’explica en clau divulgativa: s’hi parla de dau, cadafal, dels rojos i els blaus, de ferir, d’arruixar, etc. S’hi senten expressions lligades a l’esport i arrelades a l’imaginari col·lectiu, com ‘va de bo’, i altres més actuals, com ‘va de dona’, que s’utilitza d’ençà de la incorporació de la dona a la pilota. I hi citen les modalitats, des de la perxa a la galotxa passant per la desapareguda vareta de Borriol. I, per altra banda, apareixen amb determinació el rerefons del franquisme i la resistència, els excessos de poder, els diners i l’esperança. Tot, però, amb una perspectiva que vol defugir tòpics, des del present. Per exemple, no bada a mostrar la pilota valenciana com un esport que no sempre ha fet bandera del sentiment identitari, ans al contrari, explica que si bé el trinquet ha estat un espai de resistència social i lingüística contra la dictadura, on el poble es podia sentir lliure en aparença, el joc ha sobreviscut, en part, parell a l’evolució del gust per les apostes, amb els seus alts i baixos. Fet i fet, Caterva Teatre proposa L’home bo com un homenatge a la pilota valenciana i a una manera de viure arrelada a la terra, a més d’una reflexió sobre el passat més recent, per aprendre dels errors.

Summary: La pilota valenciana ja té obra de teatre


El candidat del Partit Republicà del Poble (CHP), Ekrem Imamoglu, és el nou batlle d’Istambul després d’haver tornat a guanyar les eleccions municipals de la principal ciutat de Turquia. Els comicis s’han repetit perquè el Partit Justícia i Desenvolupament (AKP) i Erdogan van denunciar irregularitats al recompte el passat mes de març. Segons les dades difoses per CNN Türk, Imamoglu ha guanyat les eleccions amb un 54,03% dels vots. L’ex-primer ministre Binali Yildirim, candidat del president, només n’ha aconseguit el 45,09%. El perdedor ha comparegut per felicitar Imamoglu: ‘Li desitjo èxit. Tindrà la meva col·laboració en la tasca que emprengui en benefici de la gent d’Istambul.’ Per la seva part, Imamoglu ha assegurat que la gent ha anat a les urnes a defensar a la democràcia i ha afirmat que la victòria electoral és ‘un nou començament per a la ciutat d’Istambul’. El candidat del CHP s’ha imposat en 29 districtes dels 39 i el mapa de la ciutat s’ha tenyit de vermell. La participació ha estat molt alta i ha superat el 84%. El partit pro-kurd Partit Democràtic del Poble (HDP), novament, ha estat fonamental per a permetre la victòria d’Imamoglu, ja que no ha presentat candidat a la batllia i ha demanat als seus votants que li donessin suport. El president turc, Recep Tayyip Erdogan, també ha felicitat Imamoglu pel resultat i ha dit que ‘espera que sigui beneficiós per a la ciutat’. İstanbul Büyükşehir Belediye Başkanlığı yenileme seçimi sonuçlarının İstanbul'umuz için hayırlara vesile olmasını diliyorum. Milli irade bugün bir kez daha tecelli etmiştir. Gayrı resmi sonuçlara göre seçimi kazanan Ekrem İmamoğlu'nu tebrik ediyorum. — Recep Tayyip Erdoğan (@RTErdogan) June 23, 2019

Summary: L’oposició turca recupera Istambul després de vint-i-cinc anys de domini d’Erdogan


La fàbrica de Seat a Martorell ha suspès els torns de producció des d’avui a les 14.00 fins divendres a la nit per les protestes contra la sentència. No és pas una adhesió a la vaga del comitè d’empresa convocada demà, sinó d’una decisió de la direcció per la dificultat que treballadors i subministraments no arribin a la fàbrica. És per això que els 9.000 treballadors cobraran igualment. Sí que preveuen que hi treballin els treballadors d’oficina. Guia de la vaga general del 18 d’octubre com a resposta a la sentència contra el procés Segons un treballador, fa nou anys que la producció no s’aturava, l’última vegada va ser per una nevada. Fonts de Seat han explicat a Europa Press que el torn del matí d’avui ha començat amb normalitat, si bé han decidit de prendre aquesta mesura per evitar ‘riscos de mobilitat’. ‘Com a companyia tenim la responsabilitat d’evitar que els nostres treballadors es quedin blocats entre casa seva i el lloc de feina’, ha dit. S’aturarà el subministrament de peces, encara que les mateixes fonts han matisat que es rebran els repartiments puntuals que es puguin fer, en funció de les circumstàncies, i que la seu central de Seat continuarà oberta.

Summary: La Seat tanca per la vaga general


El secretari general de l’ONU, Antonio Guterres, ha reclamat una investigació transparent ara que l’Aràbia Saudita ha reconegut finalment que el periodista Jamal Khaixoggi va morir al seu consolat a Istanbul. Ha exigit a Riad que en reti comptes. El portaveu de Guterres, Stéphane Dujarric, ha destacat ‘la necessitat d’una investigació immediata, exhaustiva i transparent entorn les circumstàncies de la mort de Khaixoggi’ i ‘la plena rendició de comptes dels responsables’. Segons l’Aràbia Saudita, va morir en una baralla a cops de puny al consolat d’Istanbul el 2 d’octubre. Segons que ha indicat, Guterres està ‘profundament afligit’ per la confirmació de la mort del periodista, que treballava com a columnista per al Washington Post. Ha traslladat les seves condolences als seus familiars i amics. Molt més contundent ha estat la relatora especial de l’ONU sobre execucions extrajudicials, Agnes Callamard, que a Twitter ha replicat a Guterres que només una investigació internacional pot estar a l’altura de les circumstàncies. Enquete approfondie par qui? Soyons serieux svp. @antonioguterres seule une enquete internationale peut etre a la hauteur du crime et des attentes https://t.co/esIk1WgZjw — Agnes Callamard (@AgnesCallamard) October 20, 2018 A parer seu, l’explicació de l’Aràbia Saudita sobre l’execució extrajudicial de Jamal Khaixoggi simplement no és plausible. ‘Cap govern no hauria d’acceptar la pretensió d’investigació. Necessitem una investigació de confiança, imparcial i transparent que permeti d’identificar als assassins i el cervell dels fets.’ #SaudiArabia explanation for the arbitrary execution of #JamalKhashoggi is just not plausible. No government should accept it or the pretense at investigation. We need a trustworthy, impartial and transparent investigation. To identify the killers and the mastermind. — Agnes Callamard (@AgnesCallamard) October 20, 2018

Summary: L’ONU exigeix a l’Aràbia saudita que reti comptes de la mort de Khaixoggi després d’haver-la reconeguda


No hi havia precedents d’una aturada general amb mobilitzacions tan important com la que es va viure ara fa un any a Catalunya, el 3 d’octubre de 2017. Una jornada que va estendre’s a cada municipi i que va omplir carrers i places amb milers de catalans que, de manera pacífica, protestaven per la repressió que el govern i les forces de seguretat espanyoles van exercir contra el referèndum i els qui volien votar. Un any després, recuperem imatges i vídeos que mostren com Catalunya va unir-se i organitzar-se. Vegeu-los ací: Barcelona, com a capital, va bullir des de primera hora i fins ben entrada la vesprada. Recull d’imatges de desenes de milers de persones criden ‘Els carrers seran sempre nostres’ a la plaça de la Universitat i els carrers del voltant. Fotos d’Albert Salamé i Roger Cassany. Vegeu-ho: Vaga 3-0 a Barcelona Autor, Albert Salamé De fet, alguns concentrats unionistes també es manifestaven contra la violència policíaca a Catalunya l’1-O. "I don't want independence but I can't stay at home while they beat up my people" #Catalonia #3Oct pic.twitter.com/eohOdI5ZVC — Kate Shea Baird (@KateSB) October 3, 2017 Els bombers a Via Laietana davant de la comissaria de la policia espanyola van posar ordre i demanar als manifestants que anessin cap a plaça Universitat. Moltes vies i carreteres van estar tallades durant tot el dia. Com els entenars de persones tallen la carretera Nacional-2 a l’alçada de Mataró (Maresme). #VagaGeneral històrica a #Mataró. Els carrers seran sempre nostres. #3octVagaGeneral pic.twitter.com/6Tv0bhefge — Alba Dulake (@Albaveca) October 3, 2017 Imatges de l’Eix Transversal a l’alçada de Vic (Osona). Els manifestants també han tallat l’Eix Pirinenc a l’alçada de Besalú (Garrotxa). Però les mobilitzacions van anar molt més enllà de les carreteres i de Barcelona. A Manresa (Bages), la societat civil i els bombers van fer una concentració silenciosa davant de la caserna de la Guàrdia Civil Manifestants a Mataró (Maresme) en el moment que entonaven el lema ‘els carrers seran sempre nostres’. Mataró. Una gentada va aplegar-se a Girona (Gironés). Uns seixanta mil manifestants clamaven contra la repressió de l’estat espanyol. També a Girona, abraçades i aplaudiments de suport a un manifestant amb la bandera espanyola i un rètol de condemna de la violència policíaca. Fotografia: Marc Padilla.El Col·legi d’Advocats de Girona també va sortir al carrer. El col·legi d'Advocats de Girona al carrer defensant els nostres drets contra la violència d'Estat.Felicitats. pic.twitter.com/Kq5pdVptwm — Josep Cruanyes i Tor (@pep_cruanyes) October 3, 2017 Vegeu el recull de fotografies de Girona (Gironés), on es veuen els milers de persones que es van manifestar. Des de les altures, així es veia Sabadell (Vallés Occidental). A la plaça Major de Vic (Osona) no hi cabia ni una agulla. Els carrers de Terrassa (Vallés Occidental) van ressonar amb ‘Els Segadors’ a la vespreada. Terrassa. Així es veien els carrers del centre de Santa Coloma de Gramenet (Barcelonès). Fotografia: Òscar Martorell. A Sant Antoni de Vilamajor van fer un mosaic demanant empar a Europa: #3OctVagaGeneral #Catalunya pic.twitter.com/V91EM04cEx — Eva (@ECM74) October 3, 2017 València va solidaritzar-se amb Catalunya. Els sindicats CGT, Intersindical, CNT i COS es concentren davant la delegació del govern espanyol amb el lema ‘En defensa dels drets socials i contra la repressió’. Pancartes davant la delegació del govern espanyol a València.

Summary: El dia que les places i els carrers de Catalunya van omplir-se en la jornada històrica del 3-O


El president de l’ANC, Jordi Sànchez, ha considerat que l’actitud del Tribunal Constitucional espanyol (TC) i del president en funcions, Mariano Rajoy, aboquen Catalunya a culminar el procés sobiranista des de la ‘unilateralitat’. ‘Les institucions de l’estat espanyol ens estan expulsant d’una solució pactada raonable i estan obrint el camí a un acte de sobirania del Parlament, particularment a la unilateralitat’, ha afirmat en una entrevista d’Europa Press. El president de l’ANC fins i tot preveu una col·lisió institucional entre Catalunya i la resta de l’estat espanyol: ‘En democràcia quan tens la legitimitat per avançar en determinades llibertats cal acceptar fins i tot la col·lisió amb una legalitat que és restrictiva’. Sànchez sosté que són molts els sobiranistes que tenien la ‘secreta esperança’ que el govern espanyol s’obriria a negociar un referèndum pactat com a Escòcia, però conclou que això no ha estat així i no ho serà. ‘Si no hi ha acord, el que demanem és que les institucions catalanes tinguin la determinació d’organitzar un referèndum des d’una estricta sobirania catalana. És el repte que tenim’, ha tancat el màxim responsable de l’entitat sobiranista. L’ANC és partidària que la Generalitat organitzi un referèndum al marge de si l’estat espanyol ho avala o no: la CUP i Demòcrates de Catalunya avalen l’estratègia, però ni ERC, ni el PDC ni el govern l’han aprovat de moment. Sánchez assegura que en tots els sectors del sobiranisme es té una ‘receptivitat molt bona’ sobre impulsar aquesta consulta, i que correspon al president de la Generalitat, Carles Puigdemont, aclarir si m’és partidari. ‘Li toca al govern estudiar totes les opcions i els elements tècnics per culminar el procés. Ens consta que el referèndum és a totes les taules, tant de JxSí com de la CUP i també del govern’, conclou Sànchez. El full de ruta no és un ‘llibre sagrat’ Admet que fer aquest referèndum és una modificació del pla sobiranista, però afirma que el full de ruta del govern no ha de ser ni ‘un llibre sagrat ni una veritat revelada’, sinó un document flexible. Sànchez assegura que un referèndum així seria reconegut internacionalment, mentre que considera que utilitzar unes eleccions catalanes a manera de comicis ‘constituents’ no seria la via més òptima per validar si els catalans volen la independència o no. ‘Sobretot, el que no és una manera de culminar el procés són unes eleccions constituents perquè seria malgastar l’esforç de les eleccions del 27-S. Toca culminar-ho amb un referèndum’, sentència. Així, l’ANC demana un referèndum sobre la independència i, si guanya el ‘sí’, unes eleccions constituents perquè el nou Parlament redacti una constitució catalana: ‘L’instrument que correspon a una societat madura és el referèndum’. Gest de complicitat amb els ‘comuns’ Sànchez ha assegurat que la mobilització sobiranista per a la Diada que preparen l’ANC i Òmnium no és un acte només per a independentistes, sinó per a aquells que apostin pel referèndum com a ‘mecanisme raonable’ per dirimir la situació a Catalunya. Així, el president de l’ANC planteja que se sumin aquells que des del 2012 reivindiquen una consulta per a Catalunya, cosa que inclou els partits que integren les confluències d’En Comú Podem i Catalunya Sí Que Es Pot, que no són partidàries de la independència però sí de preguntar als catalans. Sánchez no aclareix si ha de ser l’última Diada de mobilització sobiranista: ‘No sé si serà l’última. El desig és que sí però l’afirmació categòrica no seré jo qui la faci. A vegades els desitjos i la realitat no acaben coincidint’.

Summary: Sánchez veu Catalunya abocada a la ‘unilateralitat’ per l’actitud de Rajoy i el TC


El País Valencià està en avís de nivell màxim groc per ruixats i tempestes ocasionals, que avui poden ser localment fortes, segons la predicció d’Aemet. D’altra banda, el Centre de Coordinació d’Emergències ha decretat la preemergència per pluges nivell taronja al litoral nord de València. L’avís romandrà actiu al litoral nord d’Alacant, al nord i litoral de València i a l’interior sud de Castelló. Hi haurà intervals nuvolosos amb ruixats i tempestes ocasionals, localment fortes. Pel que fa a les temperatures, registraran pocs canvis excepte descensos locals de les temperatures diürnes a l’interior del País Valencià. Elx, Dénia i Oriola tindran una temperatura màxima de 28 graus i mínimes de 20, mentre que a Alacant els termòmetres oscil·laran entre els 27 i 21 graus. Tant Castelló com Vinaròs arribaran als 27 graus, amb mínimes de 19 i 16 graus, respectivament. La temperatura més fresca de la jornada serà la de Morella, on el mercuri pot baixar fins als vuit graus. Així mateix, en les màximes es mantindran entre els 26 i 24 graus. A Requena i Ontinyent, els termòmetres baixaran fins als 14 i 15 graus, respectivament. D’altra banda, a Castelló bufarà vent variable fluix amb intervals de nord-oest moderat al nord, tendint a component sud fluix; a la resta del territori, hi haurà vent de component aquest fluix, amb intervals de moderat en el litoral sud.

Summary: El País Valencià, en avís groc per pluja i tempestes


La fiscalia espanyola és a punt de fer públic l’escrit de qualificació dels delictes de què acusa els presos polítics, un pas previ molt important abans no comenci el judici. I l’ambient que es respira als despatxos del Tribunal Suprem espanyol és que es mantindrà la voluntat d’infligir el càstig més dur possible contra els dirigents independentistes, acusant-los de rebel·lió. Si més no això plantegen els fiscals de la sala del tribunal que s’encarregaran de representar l’acusació de l’estat espanyol: Javier Zaragoza, Consuelo Madrigal, Fidel Cadena i Jaime Moreno. D’aquesta sala han sortit les filtracions a El País i a Europa Press segons les quals els mantindran l’acusació de rebel·lió. De moment, no n’hi ha hagut cap confirmació oficial, però sí un to molt agressiu en els discursos de la inauguració de l’any judicial. La posició de la fiscalia del Suprem envers els acusats ha estat molt d’ençà que Pablo Llarena va començar a instruir la causa. Aquesta predisposició, no la pensen modificar per més que hi hagi hagut un canvi en la fiscalia general de l’estat amb l’arribada de María José Segarra. El dubte és fins a quin punt ella i el president espanyol, Pedro Sánchez, volen rebaixar l’acusació o realment poden fer-ho. Aquesta ha estat una demanda constant del govern i dels partits republicans. I fins i tot Llarena va obrir la porta a aquesta rebaixa en l’acusació, passant de la rebel·lió a la sedició o a la conspiració per a la rebel·lió. Va ser el mes de maig proppassat, quan Alemanya i Bèlgica li anaven tombant el relat sobre la violència i li deixaven clar que no veien la rebel·lió enlloc. La rebel·lió pot arribar a ser castigada amb trenta anys de presó; la sedició, amb quinze, i la conspiració per a la rebel·lió, fins a set anys i mig. Per a acusar algú de rebel·lió cal que hi hagi un ‘alçament violent’, com al cop d’estat del 23-F. No hi va haver res d’això, però d’ençà del 30 d’octubre de l’any passat, quan el traspassat José Manuel Maza va presentar la querella contra els dirigents independentistes en nom de la fiscalia general de l’estat, es va començar a construir un relat segons el qual a Catalunya hi havia hagut una insurrecció i una violència exercida contra la policia pels qui eren als col·legis per tal de poder votar, i no pas a l’inrevés. Fins i tot s’ha arribat a fer servir l’argument segons el qual el govern tenia a disposició ‘un cos armat’ de disset mil agents, el dels Mossos d’Esquadra, per a utilitzar-lo contra la Guàrdia Civil i la policia espanyola. Uns arguments que van assumir primer la jutgessa Carmen Lamela, després el jutge Pablo Llarena i que els grans mitjans de comunicació espanyols s’han encarregat de repetir. Però el tribunal alemany que va examinar la petició d’extradició de Carles Puigdemont va desestimar-los explícitament en la resolució en què en denegava el lliurament per rebel·lió a les autoritats espanyoles. I van recordar que el propòsit de l’1-O era anar a participar en una votació sense cap ànim violent. Ni Alemanya, ni Bèlgica, ni Escòcia ni Suïssa no han comprat el relat espanyol. I cap dels exiliats no entrarà en l’escrit d’acusació que farà la fiscalia. Ara arriba el moment decisiu, i la tensió entre fiscals pot fer decantar finalment quina qualificació de delictes acabaran fent. La fiscal María José Segarra encara no s’ha pronunciat públicament sobre quines seran les últimes acusacions. Però en la inauguració de l’any judicial ha tingut un to agressiu, dient que el 2017 a Catalunya hi va haver ‘un desbordament de l’ordre constitucional’ i ha agraït ‘la ferma actuació de la fiscalia en el seu compromís inequívoc envers el principi de legalitat’. Ha volgut subratllar la ‘difícil tasca’ dels fiscals envers la ‘greu situació generada a Catalunya’ i els ha mostrat un suport ‘absolutament inequívoc’. Segarra ha defensat la llei i ha dit que no podien haver-hi ‘excepcions’, perquè significarien ‘el trencament de la democràcia’. La fiscal general ha defensat que els fiscals són ‘autònoms’ i també ha afirmat que l’independentisme ‘és legítim’ però que ‘ha de ser canalitzar a través de l’ordenament jurídic’. A més, ha volgut defensar la tasca de jutges i fiscals en un moment en què hi ha dubtes de la professionalitat de Llarena a l’estat espanyol i, pel cap baix, a Bèlgica, on té pendent una demanda presentada pels exiliats acusant-lo d’imparcialitat. I si la cúpula del poder judicial espanyol és qüestionada a Europa, el president del Consell General del Poder Judicial, Carlos Lesmes, surt i critica els jutges europeus, belgues i alemanys, acusant-los d’haver interpretat ‘unilateralment’ les euroordres i d’haver ‘generat una gran incertesa’. L’any passat, en la inauguració de l’any judicial, ja va cridar als jutges i a l’estat de dret a defensar la unitat d’Espanya; enguany, en la mateixa cerimònia diu que ‘no és possible de renunciar a defensar-se quan la constitució és colpejada.’ La data del judici Amb aquesta bel·ligerància, el Tribunal Suprem espanyol prepara el començament del judici als presos polítics, que volen que es faci tan aviat com sigui possible i que duri tan poc com sigui possible. La pretensió és que hi hagi una sentència ràpida, que pugui ser exemplar, un any després dels fets d’octubre. I per això al tribunal diuen que començarà a final d’enguany. I com que volen fer-ne via, ja pensen a fer sessions de matí i tarda i de dilluns a divendres. Tot just després d’aquest, volen que a l’Audiència espanyola comenci el judici al major Josep Lluís Trapero, la intendent Teresa Laplana i la cúpula dels Mossos durant l’1-O. La fiscalia està disposada a anar tan lluny que fins i tot ha filtrat al diari El Mundo la intenció d’acusar Trapero de rebel·lió, per més que la jutgessa Carmen Lamela l’hagués processat per sedició.

Summary: La fiscalia del Suprem espanyol prepara la pitjor acusació possible contra els presos


L’advocat d’Oriol Junqueras, Andreu Van den Eynde, ha presentat un recurs al Tribunal General de la Unió Europea (TGUE) demanant mesures cautelars perquè es protegeixin els drets de Junqueras com a eurodiputat després de la decisió del Parlament Europeu d’excloure’l com a tal en acatar el Tribunal Suprem espanyol, que no va fer cabal de la sentència del Tribunal de Luxemburg (TJUE), que afirmava que havia d’haver estat alliberat de la presó preventiva una vegada elegit a les eleccions europees del 26 de maig. La defensa exigeix al Tribunal General de la Unió Europea que li restableixi cautelarment l’escó a l’eurocambra i que obligui Espanya a alliberar-lo perquè pugui exercir com a eurodiputat. Cal recordar que la defensa de Junqueras no podia recórrer a Luxemburg contra la decisió del Suprem. Tanmateix, el recurs amb petició de mesures cautelars s’adreça al president del Parlament Europeu, David Sassoli. La defensa de Junqueras demana les mesures cautelars en l’escrit presentat divendres perquè no es causi un ‘dany irreparable’ als seus drets com a eurodiputat. Per això demana al TGUE que ordeni a l’eurocambra que prengui ‘totes les mesures necessàries’ per a protegir els drets fonamentals de Junqueras. Creu que se li ha de reconèixer immediatament la condició i els drets d’eurodiputat mentre no es valori el fons de la qüestió i es dicti sentència en el procediment principal, perquè, si no, argumenta, es vulneren els drets dels seus electors i es manté alterada la composició del Parlament Europeu i la del seu grup, els Verds-ALE. Sobre el fons de la demanda, la defensa al·lega que Sassoli no ha donat compliment a la sentència del TJUE perquè ha fet cas de la Junta Electoral espanyola (JEC) i el Suprem espanyol, cosa que vulnera la decisió del tribunal europeu. També denuncia que Sassoli no va atendre el procediment d’urgència de les demandes d’empara i protecció presentades per l’eurodiputada d’ERC Diana Riba. A més, argumenta que la jurisprudència del cas Le Pen, que obligava el Parlament Europeu a aplicar immediatament la resolució del Suprem, no és vàlida perquè és anterior a l’aprovació del Tractat de Lisboa (2009). Llavors la Carta de Drets Fonamentals de la Unió Europea no havia adquirit encara la condició de dret primari de la Unió i, per tant, els eurodiputats encara no eren considerats representants directes dels electors europeus, sinó representants dels estats. El procediment d’aquest recurs pot durar uns quants mesos, però el pronunciament sobre les mesures cautelars serà immediat, poques hores després de registrar-se la petició. El TGUE podria acceptar-les o refusar-les. Si les accepta, donarà un mandat al Parlament Europeu perquè protegeixi els drets de Junqueras, contra la voluntat de la justícia espanyola. En favor de les cautelars hi ha la jurisprudència del TJUE en el precedent del president Carles Puigdemont i el conseller Toni Comín, quan el 20 de desembre va anul·lar la decisió del juliol de no admetre les mesures preventives i va determinar que s’havien d’haver acceptat. La setmana passada la defensa de Junqueras ja va presentar un recurs de súplica al Tribunal Suprem espanyol contra la resolució en què van prohibir-li de participar en el ple del Parlament Europeu. La defensa demanava a la sala segona que elevés una qüestió prejudicial al Tribunal de Justícia de la Unió Europea (TJUE) perquè demanés si és conforme a la doctrina del TJUE que Junqueras fos condemnat el 14 d’octubre tot i haver obtingut la immunitat com a eurodiputat el 13 de juny sense haver sol·licitat, el Suprem, el suplicatori pertinent a l’eurocambra. El TGUE és un dels òrgans jurisdiccionals del Tribunal de Justícia de la Unió Europea (TJUE), que el 19 de desembre va sentenciar en favor dels drets de Junqueras reconeixent-li la condició d’eurodiputat de ple dret, amb les prerrogatives intactes –entre les quals, la immunitat– d’ençà de la proclamació del resultat de les eleccions europees, el 13 de juny. L’altre òrgan del TJUE és pròpiament el Tribunal de Justícia. Junqueras traça un altre camí a Luxemburg per ser reconegut eurodiputat

Summary: Junqueras denuncia Sassoli a la justícia europea per haver-li retirat la condició d’eurodiputat


L’Audiència espanyola fa avui una vista per a revisar la presó incondicional dictada per la jutgessa Carmen Lamela contra Sandro Rosell. L’ex-president del FC Barcelona i el seu presumpte testaferro a Andorra, Joan Bresolí, són acusats de formar part d’una organització criminal internacional dedicada a l’emblanquiment de capitals procedents de comissions il·lícites. Per aquests fets, poden haver emblanquit gairebé quinze milions d’euros derivats dels drets de la selecció de futbol brasilera. Després de declarar als tribunals el 25 de maig, el jutjat central d’instrucció va acordar presó per als dos acusats al·legant que hi havia risc de destrucció de proves, de fuga i de reiteració delictiva. La magistrada va dir que era ‘innegable’ el risc de fuga de tots dos, per dos factors principals: la gravetat dels delictes i les penes, i la manca d’un ‘especial arrelament al territori espanyol’. Sobre Rosell, la jutgessa destaca que la investigació ha provat que té molta facilitat per a viatjar i viure temporalment en indrets diferents de tot el món. A més, recorda que Rosell fa el gruix de l’activitat professional fora de l’estat espanyol, que viatja habitualment a l’estranger i durant períodes de temps llargs, hi té part dels seus béns i els seus negocis. I, de tot això, en conclou: ‘Podria establir-se amb la seva família en un bon nombre de països i sostreure’s així a l’acció de la justícia.’ De Besolí, assenyala que resideix a Andorra, un país que ‘no lliura els seus nacionals’. Tant Rosell com Besolí van recórrer contra la decisió judicial pocs dies després d’emetre’s. Rosell va al·legar que no podia fugir perquè era ‘conegut per la majoria de ciutadans de qualsevol part del planeta’ després d’haver estat president del FC Barcelona. Tanmateix, la fiscalia opina que és un argument insuficient perquè bé hi ha gent coneguda que ha d’eludir les autoritats judicials. Per aquest motiu, la fiscalia va presentar un escrit als jutjats oposant-se a l’alliberament de Rosell. Encara més, la fiscalia destaca una conversa de Rosell amb el seu soci al Brasil, Ricardo Terra Teixeira, en què aquest consulta quins llocs del món podrien resultar-li més segurs a l’hora d’evitar problemes derivats de les investigacions en curs.

Summary: L’Audiència espanyola decideix avui si Rosell continua en presó preventiva


DiEM25, el partit paneuropeu de l’ex-ministre de Finances grec Ianis Varufakis, ha criticat que Ada Colau pretengui acceptar els vots Manuel Valls per a ser reelegida batllessa de Barcelona. En un piulet, DiEM25 França escriu: ‘Estimada Ada Colau, de debò que acceptaries el suport de Manuel Valls? L’amic dels negocis, racista, autoritari i oportunista polític que va arruïnar el Partit Socialista  i que fins i tot va degradar la paraula “esquerra” a França? De debò, no caiguis en aquest parany!’ Dear @AdaColau, really, you could welcome the support of Manuel Valls? The pro-business, racist, authoritarian and opportunist politician who ruined the Socialist Party and even damaged the word "Left" in France??? Please don't fall in this trap! — DiEM25 Français (@DiEM25_FR) June 8, 2019 Ahir, en una entrevista a ‘El objetivo’ de la Sexta, quan li van demanar pel suport de Valls, Colau va dir: ‘Tots els vots que vinguin, benvinguts seran per a la investidura.’ I va argumentar-ho dient que ‘en un context complex i molt fragmentat, cadascú actua de la millor manera que pot amb els resultats que té’.

Summary: El partit de Varufakis critica Colau per l’acceptació dels vots de Valls


El jutjat d’instrucció número 5 de Barcelona haurà d’investigar una agressió policíaca durant les protestes per la presència de Felipe VI al Mobile World Congress el febrer del 2018. Segons que informa Alerta Solidària, l’Audiència de Barcelona ha estimat el seu recurs i ha ordenat reobrir el cas després que el jutjat hagués arxivat la causa. La protesta va tenir lloc al voltant del Palau de la Música, on es feia el sopa de gal·la del congrés. 🔈 L'Audiència Provincial accepta un recurs judicial nostre i… OBLIGA INVESTIGAR UNA AGRESSIÓ POLICIAL DURANT LA VISITA DEL REI PEL MWC QUE HAVIA ESTAT ARXIVADA PER UN JUTJAT D'INSTRUCCIÓ‼ pic.twitter.com/W3esobHvr1 — Alerta Solidària (@AlertaSolidaria) June 28, 2019 ‘En aquella protesta els Mossos d’Esquadra van encerclar amb cordons d’agents antiavalots els manifestants, saldant-se la jornada amb diversos ferits. Una d’elles va patir una fractura a la tíbia com a conseqüència de l’actuació dels agents‘, explica Alerta Solidària. El col·lectiu ha agraït la solidaritat a les xarxes socials que els ha permès reunir material gràfic per provar l’agressió policíaca. Ara, l’Audiència ha manat al jutjat que reobri el cas i porti a terme les diligències d’investigació que siguin necessàries per esclarir els fets.  El 25 de febrer durant la visita del rei, la persona de la foto va ser ferida pels Mossos d'Esquadra, van haver-la d'operar d'urgència, ja es troba millor. Si algú se'n recorda i va veure l'agressió i/o en té material gràfic escriviu-nos a alerta@alerta.cat pic.twitter.com/CiAAuwowjP — Alerta Solidària (@AlertaSolidaria) March 25, 2018

Summary: L’Audiència de Barcelona ordena investigar una agressió policíaca durant les protestes contra Felipe VI al Mobile


La patronal Foment del Treball ha incorporat al seu consell consultiu la degana del Col·legi de l’Advocacia de Barcelona, Maria Eugènia Gay. És degana del Col·legi de l’Advocacia de Barcelona des del 2017 i també és vice-presidenta del Consell General de l’Advocacia Espanyola (CGAE), presidenta de la Comissió de Relacions Internacionals del CGAE i presidenta de la comissió de mediació de la Féderation des Barreaux d’Europe (FBE), entre altres càrrecs. El consell consultiu de Foment del Treball és l’òrgan que proposa línies estratègiques d’actuació de la patronal i els seus membres són nomenats per la junta directiva a proposada del president.

Summary: Foment incorpora al seu consell consultiu Maria Eugènia Gay


El Fons Monetari Internacional (FMI) ha confirmat avui la búlgara Kristalina Georgieva com a nova directora general. Georgieva, que fins ara era consellera delegada del Banc Mundial i va ser vice-presidenta de la Comissió Europea, assumirà formalment el càrrec a partir del primer d’octubre, i amb un mandat de cinc anys. La búlgara substitueix a la francesa Christine Lagarde, que deixa l’FMI per anar a presidir el Banc Central Europeu (BCE) que durant els últims anys ha encapçalat Mario Draghi. Georgieva és la primera persona ‘d’una economia de mercat emergent’ que dirigeix l’FMI des de la seva creació, el 1944, segons el propi organisme. Christine Lagarde: sempre polèmica, sempre intentant ser la primera

Summary: El FMI confirma Kristalina Georgieva com a nova directora general


El jutge del Tribunal Suprem espanyol Pablo Llarena ha denegat la petició de Joaquim Forn de deixar la presó provisional perquè veu que hi ha risc de reiteració delictiva. I ho argumenta dient que no es creu que ara es comprometi a respectar la legalitat espanyola, perquè no ha abandonat la seva ideologia independentista i perquè hi ha molta gent a Catalunya que continua essent independentista. I perquè Carles Puigdemont continua volent la independència. Llarena, en la interlocutòria, diu això: L’investigat, en l’expressió de la seva legítima llibertat ideològica, manté lògicament el seu ideari sobiranista, cosa que, tot i essent vàlida constitucionalment, no significa que s’hagi de renunciar a avaluar que el convenciment que manté possibilitat una reiteració del delicte que resultaria absurda en qui professi la ideologia contrària’. És a dir, Llarena diu que el risc de reiteració delictiva desapareix si deixes de tenir la independència com a idelologia o com a objectiu polític. I ho utilitza com a argument per a mantenir Forn a la presó. L’argument del jutge és encara més greu, perquè continua així: ‘La seva idelogia coexisteix a més amb un context polític en què hi ha certesa que hagi desaparegut la intenció d’assolir la independència de Catalunya, existint encara sectors que defensen explícitament que s’ha d’aconseguir de manera immediata i perseverant en el mecanisme de secessió contrari a les normes penals que aquí s’enjudicien. Precisament, aquesta última actitud és la que sosté qui va atorgar la confiança al senyor Forn perquè fos conseller d’Interior.’ O sigui, que el fet que Puigdemont i una part molt important de l’independentisme pensi que s’ha d’assolir la independència i que considerin que la legitimitat democràtica hauria de prevaler a l’ordenament jurídic espanyol justifica que Forn continuï a la presó. Encara va més enllà en el seu escrit, dient que, com que és possible que una majoria política vulgui la independència, hi ha més risc de reiteració delictiva per part de Forn i que, per tant, ha de continuar a la presó. Vegeu ací la interlocutòria íntegra:

Summary: Llarena castiga Forn perquè encara és independentista i el manté a la presó


Després de les eleccions, han començat els càlculs i especulacions sobre possibles pactes a l’Ajuntament de Barcelona. Collboni i Valls ja han deixat clar que faran tant com puguin per impedir que la capital del Principat acabi en mans de l’independentisme. En aquest context, Joan Tardà, ex-diputat al congrés espanyol, ha sortit a la palestra desitjant que Maragall i Colau ‘sàpiguen sumar i transformar els terrenys compartits en complicitat política’. Em sembla q “Junquerisme” és també desitjar q @ernestmaragall i @AdaColau sàpiguen sumar i transformar els terrenys compartits en complicitat política x pactar en clau social, progressista i amb el dret a decidir a través del referèndum reclamat x la gran majoria d ciutadans. — Joan Tardà i Coma (@JoanTarda) May 28, 2019 Per Tardà, el ‘junquerisme‘ –és a dir, l’estratègia d’eixamplar la base– també ha d’incloure pactes com el d’ERC i els comuns a Barcelona. Per això diu que cal pactar ‘en clau social, progressista i amb el dret de decidir a través del referèndum reclamat per la gran majoria de ciutadans’.

Summary: Tardà: ‘El “junquerisme” també és desitjar que Maragall i Colau sàpiguen sumar’


El Ministeri d’Afers Estrangers espanyol, encapçalat per Josep Borrell, ha espiat els delegats del govern a Ginebra, Berlín i Londres. Segons que expliquen TV3 i ElDiario.es, hi ha un informe de l’advocacia de l’estat aportat al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) en la causa del govern espanyol per a tancar les tres delegacions que prova l’espionatge. Els delegats de Londres, Sergi Marcén; Ginebra, Manuel Manonelles; i Berlín, Marie Kapretz han estat espiats per ordre del govern espanyol. Reunions, actes, converses i l’agenda dels delegats han estat objecte d’espionatge. El ministeri no ha volgut fer comentaris i ha dit que es tracta d’informació reservada. ‘Les delegacions de la Generalitat en l’exterior han rebut instruccions d’Oriol Junqueras perquè realitzin contactes amb representants de les congregacions eclesiàstiques als seus països corresponents. La fi és obtenir el suport de l’Església per a millorar la situació dels polítics presos catalans. La delegada a Alemanya, Marie Kapretz, ha sol·licitat suport a Joan Capdevilla i a l’Abadia de Montserrat per a localitzar contactes eclesiàstics en aquest país’, diu l’informe. Borrell va ordenar que s’interposés un recurs contenciós administratiu contra el decret de la Generalitat que reobria les delegacions a Berna, Londres, Berlín, Esats Units, França i Itàlia, clausurades amb la imposició del 155. És en el marc d’aquest recurs que l’advocacia de l’estat ha presentat l’informe amb detalls de l’espionatge contra els delegats del govern. La documentació que l’advocacia de l’estat espanyol ha aportat al TSJC també inclou informes d’ambaixadors sobre les activitats de les delegacions de la Generalitat. Fonts del ministeri han dit que és la seva funció ‘vigilar de prop qualsevol activitat que pretengui perjudicar la imatge d’Espanya a l’exterior i, en particular, totes les que el seu objectiu sigui el projecte independentista del govern de Catalunya’. ‘És funció d’aquest ministeri detectar l’ús indegut de fons i recursos públics per perjudicar la imatge d’Espanya i intentar consumar el projecte separatista’, afirmen. Afegeixen que cal evitar ‘costi el que costi’ que es gastin diners públics sota ‘pretextos falsos, com en el cas d’algunes delegacions del govern de Catalunya’.

Summary: Borrell va ordenar d’espiar tres delegats de la Generalitat a l’estranger


El 22 de juliol de 2017 Arran va fer una protesta contra el turisme al port de Palma, en la qual van participar una vintena de joves que van desplegar d’una pancarta mentre tiraven confeti i encenien dues bengales. Per aquests fets el jutjat d’instrucció número 2 de la ciutat va encausar onze persones. Ara la fiscalia ha demanat l’obertura de judici oral i un total de 26 anys de presó. ⏩ El turisme massiu condemna les joves a la misèria. #LaClau🗝 pic.twitter.com/kXqBRVEDR2 — Arran #NoClaudiquem (@Arran_jovent) July 22, 2017 Alerta Solidària, que porta la defensa dels encausats, ha denunciat que bona part d’ells no eren al port durant la protesta, fet que demostra la voluntat ‘de criminalitzar’ els moviments socials a Mallorca. ‘La policia ha emparat una altra vegada els fitxers il·legals que té de les joves organitzades i de qui forma part dels moviments socials’, assegura el col·lectiu. ⏩La lluita contra el turisme massiu també és lluita de classes👊 #LaClau🗝 pic.twitter.com/mQbUaPJrCa — Arran #NoClaudiquem (@Arran_jovent) July 22, 2017 La fiscalia demana entre dos i quatre anys de presó per als encausats. Alerta Solidària i Arran reiteren que les identificacions s’han fet a partir de fitxers il·legals i sense aportar proves. A més, recorden que el dia de l’acció cap dels encausats va ser identificat.

Summary: La fiscalia demana 26 anys de presó per una acció d’Arran contra el turisme a Palma