Daniel Pauly ha estat el responsable de desenvolupar teories sobre l’impacte humà en els ecosistemes marins i de reconstruir les captures mundials quantificant les que no apareixen a les estadístiques oficials. La revista Scientific American l’ha considerat un dels científics vius amb més influència en la societat i ha rebut nombrosos homenatges i reconeixements internacionals. Recentment ha estat investit doctor honoris causa per la Universitat d’Alacant, on ha impartit un curs en el Màster en Gestió Pesquera Sostenible. Com podem calcular la «petjada ecològica» de la pesca als oceans? Una possibilitat consisteix a calcular la producció primària requerida (PPR) per a mantenir la pesca. Bàsicament consisteix a comparar la producció primària amb l’energia que es necessita per arribar a produir la biomassa capturada considerant el nivell tròfic de les captures i les eficiències de transferència entre nivells tròfics. Les estimacions inicials que vam fer en l’any 1995 ens indicaven que la PPR era d’un 8 %, enfront d’un 2% que s’havia considerat fins aquell moment. Ara sabem que encara és més alta i que, malgrat que la mitjana se situa per sobre del 10 %, varia des d’un 2 % en alta mar fins un 40-50 % en algunes zones costaneres. També hem pogut aplicar l’índex PPR per analitzar l’expansió de les pesqueries des dels anys cinquanta fins ara, que ha estat molt important. Un dels seus treballs més citats, però també envoltat d’una certa polèmica, ha estat el que es refereix a la simplificació de l’ecosistema produïda per la pesca. Ens pot resumir l’estat actual de la qüestió? Quan vam publicar el treball, que demostrava la tendència a la reducció del nivell tròfic de les pesqueries perquè amb el temps els peixos grans, situats dalt de la cadena alimentària, tendeixen a reduir-se més ràpidament que els menuts –situats a nivells tròfics inferiors–, no esperava la polèmica que es va produir. He de reconèixer que no estava preparat. D’exemples de reducció de nivell tròfic n’hi ha molts i els hem recopilat a la web Fishing down. A més, quan aparentment no s’observa aquest efecte és perquè hi ha altres factors que l’emmascaren. El principal és l’expansió de les pesqueries. Quan els recursos esdevenen menys abundants les zones de pesca es desplacen a noves àrees, freqüentment cap a alta mar, on tornen a capturar espècies d’alt nivell tròfic. Si no es té en compte aquest fenomen es pot perdre el senyal, però el fet és que les evidencies cada vegada són més abundants. En ciència qualsevol teoria ha d’explicar fets que no han pogut ser demostrats fins el moment o precisar millor o més elegantment aspectes que han estat detallats abans d’una altra manera. Els detractors d’aquesta teoria no han donat una explicació alternativa de les tendències observades en tants treballs. Pot servir d’índex per a mesurar la salut dels oceans? Per exemple, la convenció per a la diversitat biològica empra l’índex tròfic dels oceans com un índex de biodiversitat de grans peixos. Per què és tan important l’oxigen per als organismes marins? En realitat, pensem com mamífers terrestres per als quals l’oxigen no és limitant. Però fins i tot nosaltres morim després d’uns poc minuts sense oxigen mentre que podem viure setmanes sense menjar. A l’aigua, la concentració d’oxigen és de 20 a 30 vegades inferior a la de l’aire, la densitat i la viscositat de l’aigua és superior i la difusió a través de les membranes és molt més lenta. A més, la superfície de les brànquies limita el creixement, ja que no pot créixer tan ràpidament com el volum. En créixer el cos, la superfície de les brànquies que condiciona la quantitat d’oxigen que el peix pot assimilar creix amb un exponent de 2 però el consum depèn del volum i per tant creix amb un exponent de 3. Aquest fenomen explica el creixement asimptòtic dels peixos o la seua reproducció, entre altres fenòmens. Ens podem imaginar la situació si intentem respirar a traves d’una palleta. Ens costa un esforç i no podem fer exercicis bruscos com córrer. I la temperatura? Bàsicament per la seua relació amb la disponibilitat i consum d’oxigen, ja que afecta el metabolisme basal principalment però també un augment de la temperatura provoca que hi haja menys oxigen dissolt a l’aigua. Per això, cada espècie té un rang òptim de temperatures en què pot viure. Un peix no va als llocs on més aliment hi té, sinó on la temperatura és òptima perquè cresca. I si, a més d’una temperatura adequada hi troba aliment, millor. Això explica el desplaçament de les espècies cap als pols o aigües més profundes a causa de l’escalfament global. S’ha dit que busquen aigües més fredes però en realitat el que busquen es mantenir la seua temperatura òptima. Imatge de Roberto Ruiz, Universitat de València Ha introduït el tema del canvi global. Com afectarà les pesqueries? En realitat ja les està afectant i anirà a més. S’observa un escalfament de les aigües superficials a la major part dels oceans llevat d’algunes situacions concretes com al voltant de l’Antàrtida per l’augment del desgel i a les zones d’aflorament, on, per la major diferència de temperatura entre la terra i la mar, l’aflorament es pot intensificar i dur aigües fredes cap a la superfície. Aquestes zones poden funcionar com a bosses en les quals es mantinguen les espècies d’aigües fredes. Però en general, l’escalfament de les aigües superficials està provocant el desplaçament de les espècies cap a zones polars. Aquest fenomen es pot estudiar per exemple mirant la temperatura mitjana de les captures, que ens pot indicar com ha anat canviant la distribució de les espècies. I en el futur els canvis aniran a més. Mentre a les zones temperades els impactes no seran molt forts, ja que unes especies són reemplaçades per altres, en zones tropicals l’impacte serà terrible, ja que cada espècie que desaparega no podrà ser reemplaçada. Cal tenir en compte que molts països tropicals són altament dependents de la pesca i que l’efecte serà també semblant en els ecosistemes terrestres i conreus. Com es pot saber com afectarà la pesca? Cada espècie té una distribució de temperatura òptima i un potencial de captura i ara mateix disposem de models molt detallats que expliquen com evolucionarà la temperatura als mars i oceans. Així podem estimar els canvis en la distribució de les especies i les captures. En algunes zones les captures es mantindran o fins i tot poden augmentar, però en altres baixaran significativament. D’altra banda també es produirà una reducció de la talla dels peixos si no es poden desplaçar seguint la seua temperatura òptima, ja que tindran menys oxigen per a créixer. És el canvi global el principal impacte sobre els oceans actualment? No. Actualment el principal impacte és que matem massa peix. Cal reduir la mortalitat per pesca per recuperar les poblacions i eliminar les modalitats de pesca més destructives. Amb el temps, el canvi global anirà augmentant la seua importància relativa i cal reduir les emissions que el provoquen, però, a dia d’avui, la sobreexplotació és el principal problema que tenim. Llig l’entrevista sencera a la web de Mètode. José Luis Sánchez Lizaso. Professor titular del departament de Ciències del Mar i Biologia aplicada de la Universitat d’Alacant. Què és Mètode?

Summary: Daniel Pauly: ‘Cal eliminar les modalitats de pesca més destructives’


Aquestes setmanes de confinament han fet sorgir bones iniciatives a tot el país. Les colles de cultura popular, per exemple, s’han empescat un bon munt d’idees i propostes per fer més fàcil l’estada a casa. N’hem escollides deu, prou representatives, que tant poden servir per a una persona sola com per a tota la família. Exposicions de cultura popular en línia La pàgina web de Cultura Popular Barcelona ha impulsat iniciatives diverses per fer arribar la cultura popular a casa en aquest temps de confinament. Per això han fet un recull de més de trenta exposicions de gegants, bestiari, foc festiu, dansa, música… que han estat produïdes per entitats, la Generalitat de Catalunya i l’Ajuntament de Barcelona, entre més institucions. Les podeu consultar totes ací. Exposició ‘L’envelat. Arquitectura singular i símbol de la festa major’. Virus Popular Dels castells als bous festius, les herbes remeieres i la pirotècnia. La cultura popular és molt àmplia i hi ha un grup de persones que aquests dies també treballen per fer-nos-la arribar a casa. Són els impulsors de Virus Popular, una iniciativa que tota aquesta quarantena que penja vídeos a YouTube. Cada dia ens expliquen un element de les nostres festes i tradicions, amb un toc d’humor i d’actualitat. Vegeu el Capítol 0 del Virus Popular i la seva pàgina web. Les Falles, a casa Enguany les Falles no s’han pogut celebrar quan tocava, per Sant Josep. Així i tot, a València la festa es farà del 15 al 19 de juliol. Per anar fent boca, la Junta Central Fallera té penjada a la seva pàgina web dues exposicions visitables en 360 graus. La primera és ‘ExpoNinot’19‘. I la segona és la visita lliure al Museu Faller. El Museu Faller de València, en 360 graus. El bestiari festiu, en un minut L’Agrupació de Bestiari Festiu i Popular de Catalunya coordina les activitats de més de tres-centes bèsties dels Països Catalans i gestiona una pàgina web amb un fons de bestiari festiu important. Aprofitant el confinament, han promogut una campanya per a explicar el bestiari festiu en píndoles d’un minut al seu canal de YouTube. Han començat explicant el bestiari festiu que podem trobar a Occitània. Ho podeu trobar ací. Mulassa de Barcelona Jugant amb gegants a Ontinyent, Girona i Maó Tampoc no s’escapen del confinament les iniciatives per a fer jocs en línia, com ara la que impulsen els gegants de Maó a la web. Hi ha laberints, dibuixos per a pintar, sopes de lletres… Ho trobareu ací. Si us agrada, també podeu entrar a la pàgina web dels gegants de Girona, on hi ha jocs en línia com ara trencaclosques o un de ben divertit d’empaitar mosques, com fa en l’Esquivamosques, un dels capgrossos més populars de la ciutat. Descobriu-ho ací. Tampoc no s’estan de res els gegants i cabets d’Ontinyent, que fins i tot tenen còmics penjats a la pàgina web. Capgrossos de Girona (fotografia: Fal·lera Gironina). La Muixeranga, al descobert Coneixeu la Muixeranga? Diuen que és la precursora dels castells i avui dia és una tradició molt arrelada al País Valencià. Tant si la coneixeu a fons com si no, us recomanem la pàgina web Temps de Muixeranga, on trobareu d’entrevistes a muixeranguers d’arreu fins a vídeos d’algunes de les actuacions més destacades de les colles. Muixeranga d’Algemesí. La biblioteca de cultura popular A la xarxa hi ha molta documentació sobre cultura popular, però sovint la trobem molt dispersa. Ara podem accedir a una biblioteca de més de vint llibres de festes i tradicions que ha recollit la pàgina web de Cultura Popular Barcelona. N’hi ha de gegants, de bestiari, de pessebres, d’etnologia i, fins i tot, hi ha material didàctic sobre instruments i conjunts instrumentals dels Països Catalans. Ho podeu consultar ací. Disseny i dibuix bastoner Fins al 12 d’abril, la Coordinadora de Ball de Bastons de Catalunya proposa el primer concurs de dibuix i disseny bastoner a casa. Hi pot participar tothom qui ho vulgui i el guanyador s’endurà una lot de marxandatge bastoner. Vegeu les bases del concurs. La sardana incògnita El món sardanista també s’ha preparat per al confinament. Fa uns quants dies, la Confederació Sardanista de Catalunya ha estrenat el concurs ‘La sardana incògnita’, que es juga a la seva pàgina web. Cada dia hi pengen una sardana i els participants han d’encertar-ne el títol, l’autor i els tiratges. Una altra iniciativa sardanista és el concurs de revesses, que dura tot l’any. Estradivirus El Festival Tradicionàrius de música folk s’ha vist escapçat per l’aparició de la Covid-19. Però els impulsors ja treballen reprogramant alguns dels espectacles que s’havien de fer al Centre Artesà Tradicionàrius del barri de Gràcia de Barcelona. A més, han impulsat el Festival Estradivirus, per a omplir amb música folk les llargues hores de confinament. No us ho deixeu perdre! Estradivirus. El Tradicionàrius digital.

Summary: Deu propostes per a gaudir de la cultura popular a casa


L’ex-ministre d’Exteriors d’Islàndia, Jón Baldvin Hannibalsson, diu que la comunitat internacional s’haurà d’adaptar a la realitat i reconèixer Catalunya si proclama la independència. ‘No us espanteu per la campanya de la por, perquè al final totes les nacions i líders polítics s’han d’adaptar a les noves realitats, i les constitucions no són sagrades’, defensa Baldvin Hannibalsson, que va ser el primer ministre d’Exteriors en reconèixer la independència dels estats bàltics de l’URSS, l’any 1991. ‘Portarà molt de temps, serà molt i molt difícil, estareu molt i molt sols, però al final, qui congelarà Catalunya fora per sempre? No té sentit’, remarca. Jón Baldvin Hannibalsson ha explicat en declaracions a l’ACN que si Catalunya s’independitza d’Espanya de forma inconstitucional la primera reacció serà dir que és il·legal. Si no hi ha manera legal de sortir, i ho feu igualment, la primera reacció serà dir que no ho heu de fer, que és il·legal, però al final, és clar, ens hem d’adaptar a la realitat’, remarca Baldvin Hannibalsson. El ministre que va reconèixer la independència de Lituània, Letònia i Estònia quan ni els Estats Units ni les principals potències europees s’hi atrevien per no enfrontar-se a l’URSS, defensa que el cas català és molt diferent. Amb tot, desaconsella fer cas a la ‘campanya de la por’ que amenaça amb la sortida de la Unió Europea o l’aïllament internacional. “No us espanteu per la campanya de la por, perquè al final totes les nacions i els líders polítics s’han d’adaptar a les noves realitats, i les constitucions no són sagrades”, indica. Segons aquest polític, que va dirigir la política exterior del seu país entre el 1988 i el 1995, una constitució és “un marc” però “no està escrita sobre pedra” i “s’ha d’ajustar” especialment “si s’està passant per problemes polítics”. “Al capdavall, el poder ha de restar, en una democràcia, a les mans de la gent”, defensa. Baldvin Hannibalsson lamenta que si no es troba una manera constitucional i legal d’acomodar els canvis”que reclama la població sempre hi ha el risc que la situació deteriori, i pugui acabar, fins i tot, en violència. ‘Esperem que no’, confia, assegurant que la UE difícilment podrà fer massa per interferir en el cas català. ‘En nom de la sobirania dels estats, vostès, com a espanyols i catalans, han de resoldre això. La Comissió Europea o els líders no poden imposar-los la seva voluntat, simplement han d’acceptar el resultat, i espero que sigui un mètode democràtic el que resolgui aquest tema’, remarca. Heus ací les declaracions de Baldvin Hannibalsson:

Summary: L’ex-ministre d’Exteriors d’Islàndia a Catalunya: ‘No us espanteu per la campanya de la por’


Els Bombers de la Generalitat han donat per estabilitzat sobre dos quarts de nou del vespre l’incendi que des d’aquest dilluns a la tarda crema una zona de vegetació de Vinaixa (Garrigues) i que ha afectat 34 hectàrees. Segons ha explicat el cos a Europa Press, els serveis d’emergències han estat avisats sobre un quart de cinc de la tarda i els bombers han mobilitzat 13 mitjans aeris i 25 terrestres per combatre el foc, que afecta terreny agrícola i forestal. L’incendi ha obligat a tallar les carreteres LP-7013 i LP-7013a, i a desallotjar preventivament algunes de masies de la zona.

Summary: Estabilitzat l’incendi de Vinaixa (Garrigues) després d’afectar 34 hectàrees


El líder de l’oposició laborista britànica, Jeremy Corbyn, ha exigit que se celebrin eleccions generals al Regne Unit si l’acord del Brexit de la primera ministra, Theresa May, no tira endavant en la votació que està prevista per a la setmana vinent al Parlament britànic. ‘Per posar fi al punt mort les eleccions són una solució pràctica i també democràtica’ i ‘donarà al partit guanyador un mandat renovat per negociar un millor acord per al Regne Unit i garantir el suport del parlament’, ha manifestat Corbyn. En resposta a les seves paraules, el president del Partit Conservador, Brandon Lewis, ha indicat que els laboristes, per la seva banda, no tenen un pla traçat per a la sortida del país de la Unió Europea. ‘En comptes d’això, discuteixen en públic sobre la possibilitat de frustrar la decisió del poble britànic i dur a terme un altre referèndum’, ha manifestat. Els diputats van aprovar amb 308 vots a favor i 297 en contra demanar al govern traçar un pla alternatiu en un termini de tres dies laborables després de la votació del 15 de gener – en comptes dels 21 dies estipulats-.

Summary: Corbyn exigeix que se celebrin eleccions al Regne Unit si l’acord del Brexit de May no tira endavant


El consell de ministres espanyol ha aprovat la declaració com a Manifestació Representativa del Patrimoni Cultural Immaterial del Sexenni de Morella (Els Ports), que data del segle XVII i se celebra ‘gairebé ininterrompudament’ de llavors ençà cada sis anys. El Sexenni va sorgir com una mostra d’agraïment dels morellans a la Verge de Vallivana per la desaparició de la pesta que va assolar la població en 1672. D’ençà del 1678 s’ha celebrat cada sis anys de forma pràcticament ininterrompuda i ja estava declarada com a festa d’interès turístic nacional. Aquesta festa suposa la pervivència d’un ritu aglutinador de la societat, englobant a tots, revivint el vot que es va realitzar al segle XVII, per sobre de creences, canvis polítics i socials. Es caracteritza per la massiva col·laboració, cooperació i contribució dels veïns, incloent-hi els que es troben en altres llocs de la geografia. En la preparació i organització del festeig són presents tant els poders tradicionals com actuals de la vila (religiós i civil). Un dels aspectes més destacats és la participació de tots els veïns de Morella, que consideren aquesta festivitat com un patrimoni comú, per sobre d’altres festes, conservant a través dels segles totes les singularitats que la caracteritzen. És una festa representativa d’una sèrie de tradicions que transcendeixen el merament local.

Summary: El Sexenni de Morella, declarat Manifestació Representativa del Patrimoni Cultural Immaterial


Pocs homes poden dir que han entrat al palau de la Generalitat abillats amb un kilt i, encara menys, en tenen una prova gràfica al costat del president català. Ell sí. Chris Bambery, independentista escocès, fa molts anys que segueix el procés català. Activista d’esquerres, escriptor, periodista i presentador de televisió, Bambery va ser un dels impulsors del grup sobre Catalunya al parlament britànic (APPG on Catalonia), creat el març de 2017, quan treballava d’assistent de George Kerevan, diputat de l’SNP a Westminster. Ara n’és el secretari. Juntament amb Kerevan, Bambery va publicar el llibre Catalonia Reborn el març de 2018. —Fa unes setmanes vau visitar alguns dels presoners polítics catalans. Quina impressió us en vau endur? —Vaig visitar Jordi Cuixart i Carme Forcadell. La parella de Cuixart, Txell Bonet, va venir a Westminster per parlar amb diputats i altres persones interessades en la situació dels presoners catalans i la seva, amb el fill petit que tenen, i em va colpir molt. Carme Forcadell també havia estat a Westminster al juliol. Es va reunir amb parlamentaris i amb el president de la Cambra dels comuns, que després la va saludar des de la presidència quan el parlament va iniciar la sessió i ella era entre els convidats. És molt fort pensar que persegueixen Forcadell per haver permès un debat sobre la independència, tal com volien la majoria de diputats. —Com els vau trobar d’estat d’ànim? —Jordi Cuixart està plenament implicat en la lluita i vol que comenci el judici, perquè sap que anirà acompanyat d’una campanya internacional de suport que pot ajudar a avançar cap a la República catalana. Sap que el condemnaran, però accepta el seu destí. És un home fantàstic. Carme Forcadell està sola i crec que això fa que trobi la vida a la presó més difícil. —Efectivament, el judici és a punt de començar. Creieu que serà un judici just? —No. El tribunal inclou nombrosos jutges marcats políticament i simpatitzants del Partit Popular. El nacionalisme espanyol va creixent, com vam poder comprovar a les eleccions andaluses, amb el PP, Ciutadans i ara, fins i tot, els feixistes competint per veure qui era el més dur contra Catalunya. El govern socialista de Pedro Sánchez podria haver intervingut per frenar la persecució, però no. Fa de policia bo, i deixa el paper de policia dolent al PP i Ciutadans. El problema és que després dels resultats a Andalusia tindran por de ser massa suaus… —Quina importància té el suport internacional en aquest procés? —Molta. Jo sentia la necessitat de fer-los arribar no tan sols el meu suport, sinó dir-los que hi havia una solidaritat creixent a tot Gran Bretanya. Això és particularment cert a Escòcia i a Gal·les, però les coses també es mouen a Anglaterra, perquè molts britànics comencen a descobrir les mancances i imperfeccions de la democràcia espanyola i la manca d’independència del seu poder judicial. —Seguireu el judici de prop? —És clar. El grup sobre Catalunya del parlament britànic continuarà programant visites i ens assegurarem que diputats de Westminster assisteixin al judici com a observadors internacionals. —Creieu que hi haurà alguna mena de reacció de la Unió Europea o d’algun govern europeu si els dirigents catalans són condemnats? —La Unió Europea no farà ni dirà res, no. Espanya és massa gran i important. A més, la transició espanyola de la dictadura a la democràcia es considera una gran història d’èxit de la Unió Europea i no volen acceptar que tant l’estat franquista com l’elit romanen al seu lloc. Ara bé, és evident que més enllà dels governs escocès i flamenc hi ha un gran malestar entre moltes de les nacions europees més petites sobre aquest silenci. La Unió Europea no tracta bé les nacions petites, només cal recordar el cas de Grècia. I en algun moment hem de propiciar el debat sobre la manera com podem crear una Europa on les nacions petites siguin respectades i tractades com a iguals. —A final de novembre de l’any passat, vau ser a Brussel·les per assistir a una reunió de grups parlamentaris sobre Catalunya. Heu començat a treballar de manera coordinada? —Sí, l’inici d’aquesta coordinació europea àmplia és molt important. Ara hem de treballar per aconseguir el suport dels parlamentaris alemanys, francesos i italians. No els demanem que donin suport a la independència, sinó que defensin els drets humans i la democràcia. —Alguna vegada heu denunciat interferències del govern espanyol i concretament del ministre Josep Borrell en la vostra activitat… —Qualsevol intent d’interferir en els processos parlamentaris de Westminster és una qüestió molt seriosa. Estem molt contents que cap polític britànic hagi sucumbit a aquests intents. Ens preocupa el silenci del govern de Theresa May sobre els esdeveniments a Catalunya, però també el del cap de l’oposició, Jeremy Corbyn, que en canvi té molta facilitat per a defensar els drets humans i donar suport a l’autodeterminació del Kurdistan i altres llocs del món. —Per acabar, com va el vostre llibre, Catalonia Reborn? —Molt bé! A Gran Bretanya encara en fem presentacions amb molt bona acollida i la veritat és que m’agradaria fer-ne alguna a Catalunya, tot i que com que és un llibre en anglès sé que és complicat. —Voleu afegir alguna cosa? —Com a escocès, veig els nostres destins entrellaçats. Qui obtingui primer la independència, el seguirà ràpidament per l’altre. Caminem plegats cap a un destí comú.

Summary: Chris Bambery: ‘Molts britànics comencen a descobrir les mancances de la democràcia i del poder judicial d’Espanya’


La Intersindical Valenciana ‘no acceptarà rebaixes’ en la capacitació lingüística establerta en el projecte de decret pel qual es regulen els usos institucionals i administratius de les llengües oficials. En un comunicat, considera que ‘el dret dels ciutadans a utilitzar la llengua oficial de la seva elecció en igualtat de condicions no pot fonamentar-se en què el castellà sigui un requisit i el català només un mèrit’. El sindicat critica la proposta presentada ahir pel PP per a la futura llei de la funció pública valenciana. La presidenta de la formació, Isabel Bonig havia dit que el PP donava el seu suport al PSPV perquè el requisit lingüístic fos un mèrit, i no un requisit. Per la Intersindical, les declaracions de Bonig ‘s’han fet com un oferiment del PP a la Conselleria de Justícia per a desblocar la tramitació de l’avantprojecte de llei’, tenint en compte que ‘suposadament, les divergències entre els partits del Botànic sobre l’abast de la capacitació i en les estratègies electoralistes n’obstaculitzen el desenvolupament’. Però Bonig ‘omet alguns aspectes de rellevància significativa a l’hora de plantejar la relació entre la capacitació lingüística dels treballadors públics i el dret de les persones a dirigir-se a l’administració en la llengua cooficial de la seva elecció’. En aquest sentit, el sindicat recorda que la normativa ‘no planteja la introducció de la capacitació lingüística amb un contingut uniforme, sinó que preveu una diferent graduació en funció de la titulació acadèmica exigida’ per al lloc de feina. ‘És a dir, el nivell de coneixements de català requerit per a ocupar un determinat lloc de feina serà proporcional a la titulació i adequat a les funcions a realitzar.’ Extensiva a tots els treballadors Tot i això, ‘sí que és cert que l’exigència d’un determinat grau de coneixement de català serà extensiva a tots els treballadors públics, perquè l’exercici del dret a la lliure elecció de llengua oficial va més enllà de l’atenció directa de la persona que atenen els usuaris’, subratlla la Intersindical, que recorda que els ciutadans poden dirigir-se a l’administració de manera verbal o escrita i ‘tenen dret que els contestin en la mateixa llengua, de manera que qualsevol acte administratiu, notificació, informe o resolució ha de poder ser redactat per un treballador capacitat en l’ús de les dues llengües’. D’altra banda, en la ‘immensa majoria dels casos, els procediments administratius, amb les peculiaritats de cada sector, requereixen normalment la participació de més d’un treballador’. En conseqüència, ‘tots han d’estar capacitats en l’ús de les dues llengües, sense distinció’, ha assenyalat. Per a l’organització, la ‘veritable igualtat lingüística, l’equilibri en l’ús de les dues llengües, només pot aconseguir-se quan ambdues se situen en la mateixa posició legal davant el ciutadà i l’administració’. I insisteix: ‘Això només ho garanteix la generalització de l’establiment de la capacitació lingüística per a les dues llengües oficials.’

Summary: La Intersindical Valenciana defensa l’ús del català com a requisit en l’administració


El CDR Catalunya ha preparat un dissabte de ‘blocatge total’. Han demanat a la gent que porti roba còmoda, aigua i menjar i que no dugui cap simbologia. Han fet una convocatòria a les 11.00 a les estacions de Sant Andreu Comtal, Clot-Aragó, Passeig de Gràcia, Sants, Bellvitge, Arc de Triomf, Sagrera-Meridiana i Sant Andreu Arenal. Des d’aquests llocs, és previst que els manifestants es dirigeixin a un punt encara indeterminat. De moment, no se saben més detalls de l’acció que preparen els CDR. 🛑 CONVOCATÒRIA #BloqueigTotal 🗓 Dissabte 16/11📍 #Barcelona🕙 11h 🚇 Quedem a les següents estacions:📍 St. Andreu Comtal📍 Clot-Aragó📍 Pg. Gràcia📍 Sants📍 Bellvitge (Renfe)📍 Pl. Catalunya📍 Arc Triomf📍 Sagrera-meridiana📍 St. Andreu Arenal#RevoltaPopular 🔥 — CDR Catalunya #RevoltaPopular 🔥 (@CDRCatOficial) November 15, 2019

Summary: Els CDR preparen un dissabte de ‘blocatge total’


Txell Bonet (1975) és periodista, guionista i parella de Jordi Cuixart, tancat a la presó de fa un any i mig. Bonet va estudiar Comunicació Audiovisual a la Universitat Pompeu Fabra i actualment fa el programa de ràdio ‘Això és un drama‘ per a iCat FM i l’Institut del Teatre. Bonet té una carrera dilatada en aquest àmbit i ha treballat de guionista de televisió (‘Kilòmetre 33’, ‘Bestiari il·lustrat’), locutora de ràdio (‘Cabaret elèctric’) i fixer per al Canal Arte Francès. Bonet rep VilaWeb als Lluïsos de Gràcia, el barri on ja vivien els seus quatre avis. En aquesta entrevista volem parlar de Txell Bonet més enllà de Jordi Cuixart. Per saber qui és: la biografia, les motivacions i els punts de vista. —La Viquipèdia diu que sou nascuda a Fulleda. —No és veritat. És el poble del meu avi patern. Hi anàvem molt sovint i és el meu poble de referència. Jo he nascut a Barcelona, i he passat la infantesa al barri de Gràcia. Infantesa que em recorda alguns barris de Lisboa: el meu pare ens duia a l’escola a les tres germanes dalt de la moto. Com al Vietnam: una davant, i dues al darrere. Gràcia és un barri molt barri. Però també vam anar molt a aquest poble tan petit, Fulleda. —A què es dedicaven els vostres pares? —Tenien aquí al carrer de la Providència una botiga de llegums, tot i que l’avi era ebenista. Passa que a la postguerra ningú no es feia cap moble, i en canvi la gent menjava llegums. La meva família sempre ha viscut emmirallada pel nord, i per Europa. Mon pare tenia divuit anys i passava tot el dia a França. Era la internet dels anys setanta. Va acabar renovant la botiga dels avis i la va fer com els francesos: menjars preparats, patés, vi. Una épicerie. Hi treballàvem tots i hi fèiem vida. —I els altres avis a què es dedicaven? —Els vaquers. Jo tenia els avis graners de la botiga de llegums i els avis vaquers. Tots quatre es deien igual: Josep i Carme i Josep i Carme. Al carrer de Verdi, on ara hi ha una botiga de vins, abans hi havia una vaqueria, on els avis venien la llet. Allà dins hi van néixer la meva mare i el meu oncle. I al carrer del Robí, on ara la meva germana té un taller de maquillatge, és on els avis tenien les vaques. Hi tenim fotografies. —Tots dos pares barcelonins? —Tots dos pares barcelonins. I mon àvia, que té cent un any i encara viu, i té el cap ben clar, també va néixer a Barcelona. Era l’última filla d’una gent aragonesa que d’ençà del primer dia van parlar català. Tenia parada de verdura al mercat de Sants. —La vostra mare a què es va dedicar? —De molt jove la meva mare ja treballava de secretària, en un despatx d’arquitectes. Sé escriure amb tots els dits i a tota velocitat gràcies a ella. Jo a vuit anys ja tenia màquina d’escriure. Però quan ma mare es va casar amb mon pare, ja va passar a formar part de la factory, on tots fèiem croquetes i canelons. —Sou la primera generació amb carrera universitària a la família? —Sí. Però les meves germanes encara tenen més estudis que no pas jo. Jo vaig estudiar audiovisuals. Ma germana petita té la carrera d’hostaleria, és sommelier, i té la carrera de maquillatge. I la mitjana, té la carrera de publicitat, la de disseny i no sé quants màsters. Cada vegada que té un fill n’aprova un amb matrícula d’honor. Ara és professora a l’Escola Massana, de disseny. Jo sóc la germana gran i feia bondat, diuen. Era molt bona nena. Això em deia l’avi. Els avis ens van dedicar molt de temps. Els pares eren màquines de treballar. —Escola? —Vaig anar a una escola de monges, i n’estic molt contenta. Era molt progressista, i tot en català. El Sant Josep. Al carrer del Montseny. Jo era bona estudiant. Sempre he estat bona estudiant. Per sort tinc moltíssima memòria. —Comunicació audiovisual, per què? —M’atreia molt la fotografia i el mitjà audiovisual per a explicar les coses d’una altra manera. Tot el món del cinema i els moviments underground, m’atreien. Però aquest no era pas l’únic interès. Els idiomes sempre m’han agradat molt. La geografia. Tot allò que té relació amb el medi. I si ara tingués el temps, i la sort, de tornar a estudiar una cosa, estudiaria ciències. Les meves preocupacions principals són la destrucció de la biodiversitat. Ara per ara, és el tema que m’interessa més. —He vist que parleu romanès? —M’han interessat sempre tots els idiomes. Amb els pares vam viatjar molt per Europa. Anàvem amb autocaravana. I abans sempre comprava el diccionari del país on anàvem. Mon avi em va educar amb aquesta estimació pel català i per la diversitat. A la Bretanya demanava a la gent gran si parlaven bretó. A casa puc tenir trenta o quaranta diccionaris. De romanès, en vaig fer una universitat d’estiu a Romania molt curta i en tornant vaig conèixer una veïna del meu avi romanesa. Vam acabar vivint juntes. Aquí a Barcelona vaig anar d’oient a les classes de Virgil Ani. Gran professor. Té vuitanta anys, ara. Un pou de ciència. El romanès té una certa dificultat i no ho sembla, perquè encara que tingui 2.500 paraules comunes amb el català, té molta cosa de paraules turques i eslaves. I es declina tot. Però morfològicament és una llengua llatina. A mi el xassís m’entra. —Jordi Balló, he llegit, és persona important per a la vostra formació. Qui més? —En recordo perfectament les classes de cinema a la UPF. És ell qui ens va presentar en Pere Portabella, quan jo tenia vint anys. Era una ignorant i em pensava que el cinema català era una merda. I quan vaig veure les pel·lícules underground, com el Vampir Cuadecuc, vaig dir: Això! Això! Això! Semblava un videoclip, aquella pel·lícula. Però no solament Jordi Ballo. Érem primera generació, a la UPF, i molts professors era la primera vegada que feien classes. Lluís Maria Güell, Sergi Schaaf, José Luis Guerín, que era una performança, Xavier Pérez Torio, que ens explicava els arguments universals, Fontcoberta fent fotografia, tot i que no em va tocar. Paco Poch. I del col·legi de monges de Gràcia recordo la professora de català. La Pilar. Tenia els cabells canosos, molt elegant. Petita i molt interessant. I la llista no és completa. Perquè el budisme ho diu, em sembla: tothom ha estat el teu mestre. Fins i tot d’aquells amb qui que has tingut una desavinença en pots aprendre. —Tanquem el bloc d’educació. Res a afegir? —Que no et pots enterrar viu. El meu avi fins a l’últim dia de la seva vida aprenia paraules. Tenia un diccionari, com un totxo, i hi apuntava les paraules noves. I l’altre avi, el vaquer, estava obsessionat a llegir. Jo vaig anar a l’escola que ja sabia llegir. Cada tarda m’asseia a la seva falda, amb l’olor de vaca que jo li deia que tenia a les mans, i m’ensenyava a llegir. No t’has d’enterrar mai viu. Mai. Si ara jo, no dic a quaranta anys, sinó a cinquanta, em vull posar a estudiar biologia, doncs endavant, tu. Tot depèn de tu. El meu avi va començar a fer ràdio a vuitanta anys. L’Òscar Dalmau va veure que tenia ganxo. I Josep Bonet, el graner, a vuitanta anys es preparava la secció. Aquest pensament allibera. No ens podem enterrar vius. —Txell Bonet, poetessa. Teniu dos llibres de poemes escrits. —Detente bala i Blaus i miracles. Tots dos en català. El Detente bala em semblava una cosa meravellosa. Un escapulari que ja els carlins es posaven al cor, amb la intenció que la bala no els matés. S’ho va inventar una monja al segle XVII. M’emociona el concepte. I la paraula és superpop: ‘Detente bala’. Jo entro a la poesia mitjançant l’espectacle. No en sóc pas una gran experta, de poesia. Jo feia espectacles, més que poesia. Els poemes me’ls cosia a vestits de segona mà, els feia més carnavalescos, i festius, i a sota duia roba interior amb els poemes cosits. Durant l’espectacle la gent els tallava, els arrencava. Jo jugava amb això. Per mi significava això: la idea que les coses s’han de fer, encara que després algú les pugui destruir. Fer. Sempre fer. Construir. El Detente Bala l’he fet en un entorn artístic més que no pas en entorns literaris. —I el Blau i miracles? —M’havien sobrat rajoles en un pis. Semblaven com les del metro de París, però de color blau fosc, que és un color que m’agrada molt. Em vaig gastar la pasta comprant vidres de la mateixa mida, 7,5 cm x 15 cm, a terra. I era com si tingués un mar de rajoles als meus peus. I anava amb un saxofonista, en Sergi Felipe, que treballava molt bé. Amb Johnie Owens, que era d’Anglaterra. I a vegades amb un gitano que tocava el címbal. Fins que no el vaig trobar, no vaig parar de donar veus als gitanos que trobava pel carrer. Tu toques el címbal? Fins que un dia el telèfon em va sonar. Ei, jo toco el címbal. I vam fer uns quants espectacles junts. Sonava molt poètic. El címbal és un instrument increïble. Aquí trencàvem les rajoles, i les rajoles tenien un poema dins. Quan em vaig quedar embarassada vaig deixar de fer aquests espectacles. Treia fantasmes que ja no ho eren. —Txell Bonet, locutora de ràdio. —A divuit anys vaig començar a fer ràdio, que simultaniejava amb la carrera. Ràdio Estel, per exemple. I a partir dels vint-i-cinc vaig estar a Ona Catalana, iCat FM, Catalunya Ràdio, on feia el programa ‘Cabaret elèctric’. Sempre fent coses de cultura més alternatives i poc polides. Li tinc gran respecte a la ràdio. Ara faig un programa amb l’Institut del Teatre, que després posem a la web d’iCat. Això és un drama. I treballo per a una productora que fa vídeos per als serveis socials, o col·lectius vulnerables i puc posar-hi la veu en off. Modulo la veu, i no em reconeixen. —Txell Bonet, guionista de televisió. —He treballat molt amb Jordi Fàbregues i Mai Balaguer. Programes com ara ‘Kilòmetre 33’, en què viatjàvem molt. O ‘Bestiari il·lustrat’, amb Jair Domínguez. Aquí feia de guionista. —Guionista del famós gag de Jair Domínguez en què dispara al rei d’Espanya. És això? —Sí. No em trec responsabilitat. Al contrari. M’agrada que consti en el meu currículum. Que quedi clar. Però tampoc no m’agradaria quedar-me mèrits. Fèiem uns programes de creació molt col·lectiva. I jo vaig proposar de matar Hitler i Franco. I és ell que diu: ‘No, no. Gent viva.’ La feina del guionista també era endreçar les idees que anaven sortint. —Txell Bonet, fixer. Què és un fixer? —La persona que en programes de televisió s’encarrega de fer-ho tot possible. N’he fet molt per a Canal Arte francès. No tan sols és la producció. He arribat a fer tot el càsting dels personatges i dels espais del programa Sur la tour de ville, programa que es va fer a Nova York, Londres, París, Tòquio i Barcelona. Es filmava en grans terrats. Jo havia d’anar a mirar terrats de cases, triar el bo i trobar la gran experta en arquitectura de Gaudí, per exemple. He viatjat amb Gérard Depardieu, anant per tot Catalunya buscant els grans llocs gastronòmics. Aquí bàsicament li feia de traductora. —I ara, quina feina feu? —Com deia, un programa de ràdio a l’Institut del Teatre. I posant veus en off. D’ençà que el meu company va entrar a la presó, fins el mes de gener, no vaig parar. I el mes de gener vaig haver de parar i refer algunes coses de la meva vida personal. Per això al gener-febrer vaig treballar amb la Negra i Criminal i de mica en mica recupero més feines. Però no agafo projectes gaire grossos. Per poder tenir prou flexibilitat. —Com el vau conèixer, Jordi Cuixart? —En una presentació d’Òmnium. —Jordi Cuixart: ‘La meva prioritat no és sortir de la presó, sinó lluitar per canviar la situació.’ Poca broma amb aquesta frase. —Això ho diu Thoreau: si el sistema és injust és normal que jo sigui a la presó. Jo estic bé perquè sé que ell està bé. Si ell estigués amargat no podria tirar endavant la vida igual. En allò que és essencial, ens tenim. I sé que ell va haver de passar situacions molt difícils temps enrere. Ara, de fet, ningú que ens estimem no ens fa mal directament. Una amiga meva m’ho va dir: ja heu passat més deserts. Potser per sort tenim el piset del cap endreçat i moblat. Potser tot això ens ha agafat que ja teníem unes eines. A ell, la meditació l’ajuda molt. I l’ha desenvolupada a la presó. —Ell accepta que potser haurà de passar molts anys a la presó. Potser els de fora no ho acceptem tant. —Acceptar no vol dir rendir-te. Acceptar és col·locar-te en un punt de serenitat mental per poder lluitar. Jo des del minut zero vaig acceptar que el Jordi era a la presó. A vegades penso que el fet de gestionar la solidaritat, l’ajut, i que l’energia estigués ben canalitzada, és el que et desborda. Més que la injustícia, canalitzar l’energia. L’acceptació, viure l’aquí i ara, és una eina perfecta per a poder lluitar. A la vida sempre val més vigilar molt el discurs que sempre et repeteixes. La força de la paraula. Si cada dia et dius: ‘La meva vida és una merda i estaré deu anys a la presó’, et puc assegurar que la teva vida és una merda, i que fins i tot no faràs res, perquè com que et toquen deu anys. Hi ha una idea que és: només pots canviar allò que pots canviar. Hi ha coses que no pots. Però canviant allò que pots canviar, a vegades s’acaba canviant allò que no podies. Sobre l’acostament, jo veia clar que era un dret escrit en la llei espanyola. Doncs canviant aquesta situació, reclamant-la, després vaig tenir més energia i temps, i vaig poder fer encara més feina. El fet important a la vida és posar-se en moviment. —Txell Bonet, ‘es usted socia de Òmnium Cultural’? —Sí, però vaig tardar molt a fer-me’n, tot i que ja havia treballat per a Òmnium, presentava actes i coneixia el president Porta, que comprava a la botiga dels pares. Jo recordo que tenia una broma amb en Jordi, que no em volia fer sòcia si no era que ell fes no sé què. Era una broma de parella que va durar temps. I al final em vaig fer sòcia d’Òmnium. És clar que sí. —Aquí hi ha una campanya activada, que no sé com la veieu: Jordi Cuixart, president de Catalunya. —Hi insisteixo. El fet important no és això. El fet important és l’ara i aquí. L’ara i aquí. I ara ets una persona acusada d’haver fet ús d’uns drets fonamentals: dret de manifestació i dret d’expressió. És jutjat per haver fet allò que també van fer dos milions de persones. Ara travessem un moment molt greu i és jutjat per l’activisme social. I hem de defensar això. Jo no sóc ell. Ni sé què pensa. Ni què farà. Les circumstàncies del futur no sap ningú quines són. Després la vida fa molts tombs. Però ni ho hem parlat mai. Som molt de viure l’ara i l’aquí. Jo no dic ni que sí ni que no, dic que en la nostra petita convivència és un element que no abordem. Ara mateix és un moment de defensar les coses per les quals som atacats. Després ja ho veurem. Primer gateja, després camina. Si és que aquesta és l’evolució. Que no és obligatori. No és obligatori. No has de passar per força de la societat civil a l’altra. És una qüestió que, prengui la decisió que prengui, sempre li respectaré. —Es pot trobar una pressió damunt perquè faci el pas. —Sí, però és molt grandet. Si una cosa té, és que fa sempre allò que creu que ha de fer ell. —Res més? —Que ni jo el represento a ell, ni ell a mi. I que tampoc no ha de ser tan interessant la meva existència. No creieu?

Summary: Txell Bonet: ‘No t’has d’enterrar mai viu’


El prestigiós diari nordamericà The New York Times ha escollit ‘El perquè de tot plegat‘, de Quim Monzó, com una de les quatre millors ficcions traduïdes a l’anglès aquest 2019. Traduïda per Peter Bush com ‘Why why why‘, l’obra és elogiada per la ‘concisió’ dels contes i l’habilitat de l’escriptor d’oferir històries desconcertants sobre les ‘neurosis humanes’. ‘A les seves mans, Monzó ho capgira tot i no hi ha res sagrat, ni tan sols els contes de fades’, destaca Alison McCulloch al seu llistat/article de la secció de llibres del rotatiu. Les tres altres traduccions seleccionades són ‘The Factory’, de Hyroko Oyamada, ‘The Pelican’ de Martin Michael Driessen i ‘A kitchen in the corner of the house’, d’Ambai. L’autora de l’article destaca que les ‘neurosis humanes’ es posen al descobert en les històries’concises’ de Monzó, que poden ser ‘incòmodes’ de llegir. ‘A mans d’aquest escriptor català, tot pot girar-se i res és sagrat, ni tan sols els contes de fades’, precisa. En aquest sentit, afirma que Monzó teixeix noves narratives ben utilitzades com la precaució d’anar en compte amb allò que es desitja.

Summary: El New York Times destaca la traducció d”El perquè de tot plegat’ de Monzó entre les millors del 2019


L’aplicació de WhatsApp deixa de funcionar avui en quatre mòbils: BlackBerry US, BlackBerry 10, Nokia S40 i Nokia Symbian S60. El motiu que ha donat la companyia és que aquests dispositius no tenen prou potència i que els utilitza un percentatge molt petit de la població. La companyia ha recomanat als usuaris que adquireixin un telèfon Android amb sistema operatiu 2.3.3 o superior, Windows Phone 8 o superior, o un iPhone amb iOS 7 o superior. Ha afegit que no es podrà traslladar l’historial dels missatges entre els dispositius que tinguin sistemes operatius diferents. A principis del 2016 WhatsApp ja va deixar de funcionar als Iphone 3GS i en aquells que tenien la versió 2.3.3, i el gener d’enguany s’hi va incloure el Windows Phone 7.

Summary: Whatsapp deixa de funcionar avui en quatre mòbils


La batllessa de Barcelona, Ada Colau, ha alertat els batlles europeus de ‘l’amenaça’ contra els drets a Catalunya per part de l’estat espanyol, en l’intent d’impedir el referèndum d’autodeterminació de l’1 d’octubre. En una carta que ha enviat a una trentena d’homòlegs de diverses ciutats europees els ha informat que, arran d’aquesta situació, demanarà a la Comissió Europea que obri un ‘espai de mediació’ per als governs espanyol i català ‘per tal de cercar una sortida dialogada’ al conflicte. Colau també demana als batlles que traslladin aquesta voluntat de diàleg a totes les instàncies que creguin convenients. A la carta Colau es mostra preocupda per la gravetat de la situació que es viu a Catalunya i alerta que posa ‘en risc’ els drets i les llibertats fonamentals. També afirma que els fets d’aquests dies són ‘greus’ i ‘sense precedents’ a la democràcia espanyola. A més, alerta que les mesures que pren l’estat espanyol per impedir el referèndum ‘suposen un augment de la tensió social’ i el ‘blocatge’ de la possibilitat de trobar una sortida dialogada al conflicte. També explica que tot i que no és independentista i ha criticat la ‘via unilateral’ de l’executiu català, se sent ‘alarmada’ davant la resposta ‘repressiva’ del govern espanyol, que suposa un ‘salt qualitatiu’ en l’estratègia de ‘judicialització del conflicte català’. Per tot plegat, Colau informa una trentena de batlles de ciutats europees com ara París, Londres, Berlín, Roma, Brussel·les, Atenes o Lisboa que demanarà a la Comissió Europea que obri un ‘espai de mediació’ per als governs espanyol i català ‘per tal que cerquin una sortida dialogada’ al conflicte. També els demanarà que, si és possible, traslladin aquesta voluntat de diàleg a totes les instàncies que creguin convenients. La batllessa de Barcelona ofereix un missatge similar en un article que ha enviat al diari britànic The Guardian, on, com en la carta, també diu que el conflicte català ha esdevingut europeu. Assenyala que Europa ‘no es pot permetre’ d’adoptar una posició ‘passiva’ amb relació a la qüestió catalana, ja que els esdeveniments que passen a Barcelona ‘afecten igualment París, Madrid, Brussel·les i Berlín’. Afegeix que els qui, com ella, proposen d’avançar cap a un projecte europeu en clau democràtica, social i de llibertats no podrien concebre que les institucions de la Unió ‘giressin l’esquena’ a una situació que ‘posa en risc drets i llibertats fonamentals’ i ‘no intentessin trobar canals’ per donar una sortida ‘negociada’ al conflicte. Colau també afirma que la qüestió catalana s’ha convertit en la crisi territorial ‘més greu’ de la Unió Europea en els últims anys, i recorda que ‘la majoria’ de la població vol votar, però ‘no desitja’ un xoc de trens ‘de conseqüències imprevistes’. Alhora, es mostra ‘convençuda’ que tampoc ho volen la majoria dels socis europeus. A l’article, Colau opina que l’origen de la crisi actual es troba en la negativa ‘reiterada’ del govern espanyol d’emprendre un diàleg sobre la reforma territorial de l’estat espanyol que reconegui el dret dels catalans de decidir el seu futur polític i acusa l’executiu de Rajoy de ser el responsable ‘principal’ de l’agreujament de la situació actual amb el seu ‘immobilisme’. A més, afirma que el conflicte no és només institucional, sinó també social i polític, i que ha de ser resolt per mitjans polítics, i advoca per una solució negociada ‘d’acord amb el parer del 82% de la població catalana’, partidari ‘d’un referèndum acordat, tal com es va fer a Escòcia’. Finalment, Colau considera un ‘error’ pensar que la qüestió catalana es pugui resoldre mitjançant l’acció judicial sobre els seus representants polítics. I alerta: ‘Perseverar en aquesta direcció tan sols contribueix a incrementar la tensió social i a blocar la possibilitat de trobar una sortida al conflicte.’

Summary: Colau alerta els batlles europeus de l’amenaça contra els drets a Catalunya i demanarà la mediació de la UE


El president del parlament, Roger Torrent, ha parat els peus al president del grup de Ciutadans, Carlos Carrizosa, pel comentari masclista quan atacava la diputada de Junts per Catalunya Aurora Madaula. De fet, Carrizosa ha fet una intervenció en la sessió de control al president Quim Torra en què ha tractat de delinqüents tots els membres del govern, quan esmentava suposats casos de corrupció que investiguen els jutjats. ‘Més que una primera bancada del govern sembla una roda de reconeixement’, ha dit el diputat de Ciutadans entre els riures dels seus companys de banc. ‘I la senyora Madaula, que em mira molt atentament, ens podria explicar alguna cosa de les mossegades de la Catdem i el Palau de la Música quan el seu amic, el senyor  Colomines n’era director’. Abans de passar la paraula a Torra, Torrent ha fet un advertiment a Carrizosa. ‘Senyor Carrizosa, en aquesta cambra no demanem explicacions a les diputades, a les dones, en funció de les activitats de les seves amistats o les seves parelles sinó pel que han fet elles mateixes.’ Carrizosa li ha respost dient que el comentari masclista l’havia fet Torrent. El president Torra ha dit al dirigent de Ciutadans que era un dels dies en què havia ‘caigut més baix’. Madaula ha traslladat una protesta per la intervenció de Carrizosa a la mesa del parlament. En un piulet, Madaula ha agraït a Torrent el gest. ‘El masclisme i la difamació són actituds que no haurien de tenir lloc a un parlament ni els diputats n’haurien de fer ús. És vergonyós i condemnable el nivell de masclisme d’aquest diputat’, ha dit. Gràcies, President @rogertorrent. El masclisme i la difamació són actituds q no haurien de tenir lloc a un parlament ni els diputats n’haurien d fer ús.És vergonyós i condemnable el nivell de masclisme d’aquest diputat. Com m’ha suggerit,elevaré queixa a la Mesa dl @parlamentcat https://t.co/ab7SoMTWC1 — Aurora Madaula #JuntsperCatalunya🎗 (@Aurora_Madaula) November 27, 2019 Arran d’aquest incident, els grups parlamentaris de JxCat, ERC, PSC, els comuns i la CUP – tots a excepció del PP i Ciutadans – han presentat un escrit conjunt a la mesa de queixa per ‘les insinuacions masclistes i sexistes’ del president del grup parlamentari de Ciutadans, Carlos Carrizosa.

Summary: Torrent para els peus a Carrizosa pel comentari masclista contra Aurora Madaula al parlament


Enguany, l’ANC i Òmnium Cultural han dissenyat una Diada amb mobilitzacions descentralitzades. Més de 370.000 persones s’hi han inscrit. Barcelona torna a acollir una manifestació, però molt menor a la del 2015, ja que Berga, Salt, Lleida i Tarragona són els altres punts de reivindicació. Tot seguit us oferim tota la informació necessària per arribar a cada una de les ciutats on hi ha mobilitzacions. Barcelona La concentració tindrà lloc al Passeig de Sant Joan i Lluís Companys: des de la Diagonal fins a l’entrada del Parc de la Ciutadella. El moment àlgid serà a les 17:14h, però l’organització recomana arribar al tram assignat a les 15:00h. En aquell moment es començarà a tallar el trànsit, tot i que les vies transversals, com el carrer Aragó o Gran Via de les Corts Catalanes, no es creu que es clausurin fins les 16:30h. L’Ajuntament informarà de totes les restriccions a barcelona.cat i els comptes de Twitter de @bcn_ajuntament, @barcelona_GUB i @TMBinfo. Barcelona consta de 6 trams amb denominacions comarcals: Barcelonès, Vallès Oriental, Vallès Occidental, Baix Llobregat, Maresme, Garraf, Alt Penedès. Hi ha tram extra per altres territoris del país. Tram Alt Penedès: Estacions de metro més properes: Girona L4 i Monumental L2 Trens de rodalies Renfe línia R4. Autobusos Hispanoigualadina. Autobusos Hillsa Tram Garraf Estacions de metro més properes: Girona L4 i Monumental L2 Rodalies Catalunya R2 Sud Autobusos Mon-Bus Tram Vallès Oriental Estacions de metro més properes: Girona L4 i Monumental L2 Línies de Rodalies R2, R3 i R11 Línia de bus exprés E9 (Sagalés) Caldes de Montbui – Barcelona Altres línies de l’empresa Sagalés Tram Maresme Estacions de metro més properes: Urquinaona L1 Línia de Rodalies R1 Línies d’autocar de l’empresa Casas – Moventis Tram Baix Llobregat Estacions de metro més properes: Urquinaona i Marina L1 Rodalies Catalunya R2 Sud, R4 i R1. Bus exprés E8. Altres autobusos: Autocor, TUSGSAL, BAIXBUS, SOLER I SAURET, AUTHOSA Tram Vallès Occidental Estacions de metro més properes: Urquinaona i Marina L1 Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya – FGC Rodalies Renfe Autobusos Sarbus Autocars Font Autos Castellbisbal Tram Barcelonès Estacions de metro més properes: Urquinaona i Marina L1 Es recomana desplaçar-se amb transport públic, però si us desplaceu amb vehicle privat, podeu consultar la xarxa d’aparcaments i garatges de Barcelona. Berga A Berga s’espera batre tots els rècords de manifestacions per una ciutat d’unes 16.000 persones. S’han organitzat múltiples marxes a peu i en bicicleta cap a la ciutat. Per accedir amb transport públic a la ciutat la millor opció són els autobusos d’Alsa. L’entrada d’autobusos a Berga es farà per un sol punt: la rotonda de Gironella nord i cap a Cal Rosal per la carretera vella (antiga 1411) i des de Cal Rosal cap a Berga. Els cotxes particulars podran efecturar l’entrada per qualsevol de les entrades de Berga però cal tenir en compte que no es podrà efectuar cap gir a l’esquerra. Els aparcaments destinats per a cotxes particulars s’aniran obrint segons es vagin emplenant els que ja estan oberts. Salt Accés en transport públic a Salt: Trens sentit Girona de l’Autoritat de la Mobilitat Territorial de Girona Renfe mitjana distància. Rodalies Renfe Catalunya R11 (Regionals) Serveis d’alta velocitat i regionals Girona – Barcelona Línia regular d’autocars L3 Girona – Salt Accés amb vehicle privat: Es recomana minimitzar l’ús del vehicle privat i compartir cotxe en la mesura que sigui possible. Es disposarà d’un pàrquing per a mobilitat reduïda entre els carrers Rafael Masó i Passeig Josep Tarradellas. L’accés a aquest pàrquing cal fer-lo entrant pel carrer Doctor Ferran i seguint pel carrer Guilleries. Caldrà també disposar d’acreditació pertinent per a poder-lo utilitzar. Ací un mapa dels aparcaments: Lleida Accés en transport públic: Trobareu tots els horaris dels autobusos de la jornada a la pàgina web de l’Autoritat de la Mobilitat Territorial de Lleida Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya – FGC: Línia Lleida La Pobla Rodalies Lleida Pels vehicles privats s’han habilitat una dotzena d’aparcament. En aquesta imatge els podeu consultar tots: Tarragona Accés amb transport públic: Tots els horaris dels autobusos de l’Autoritat de la Mobilitat Territorial de Tarragona Trens mitjana distància Trens de llarga distància Pels vehicles privats aquest són els aparcaments més assequibles: Battestini (al costat de l’estació d’autobusos) Tàrraco (a l’estació d’autobusos) Joan XXIII (davant de l’hospital) Avinguda Catalunya Rambla President Lluís Companys (davant dels Jutjats) Saavedra (a l’inici de la Rambla Vella) Bastos (Francesc Bastos) Torroja (rere de la Part Alta). Tots aquests aparcaments, excepte Torroja, estan a una distància de menys de quinze minuts caminant, fins a la Rambla Nova. La zona blava és gratuïta. Els Mossos d’Esquadra publiquen al seu compte de Twitter tota mena de consells durant la Diada: Tweets by mossoscat Més informació: —Guia informativa de la mobilització de l’Onze de Setembre del 2016: ‘A punt’

Summary: Com arribar a les mobilitzacions de la Diada


Una multitud s’ha concentrat a la presó dels Lledoners per mostrar suport i respecte a la vaga de fam que ahir van començar Jordi Sànchez i Jordi Turull amb l’objectiu de denunciar el blocatge del TC a la justícia europea. ‘És una acció molt valenta i molt dura que es mereix tot el nostre suport’, ha explicat a l’ACN la Isabel, que ha vingut de Martorell. Centenars de persones han anat al centre penitenciari del Bages i han emprès una marxa a peu per resseguir-ne el perímetre. Els camins que envolten la presó han quedat il·luminats amb les torxes, llanternes, lots i llums de mòbil dels manifestants. Fins i tot, s’hi ha pogut veure il·luminada una urna de l’1-O. Vegeu-ne ací algunes fotografies: ⬛⬜ Des de Lledoners caminant rodejant el Centre Penitenciari en suport a #vagadefam Els nostres drets estan en joc. Conjurem-nos per la independència, conjurem-nos per alliberar-nos com a poble i #FemLaRepúblicaCatalana🚩 pic.twitter.com/NWpaiYOw0o — Assemblea Nacional 🚩 (@assemblea) December 2, 2018 #vagadefam #llibertatpresospolitics #capdonaenloblit #lledoners #femlarepúblicacatalana🚩 https://t.co/CsACwi5qFf pic.twitter.com/w7nS0riD0N — ANC Vallès Oc. (@ANCvoc) December 2, 2018 #NoEsteuSols, @jordialapresoi @jorditurull,‼#Vagadefam 🔦 #Lledoners #RepúblicaÉsLlibertat pic.twitter.com/HFNcHa5MHl — Núriagau (@nuriagau) December 2, 2018 Around 1,000 protesters gather in the demonstration organized by the @assemblea in support of the hunger strikers @jordialapreso and @jorditurull at Lledoners prison. #Catalonia pic.twitter.com/iNm5ZSRudd — Josep Goded (@josepgoded) December 2, 2018 #vagadefam ara mateix a Lledoners!no esteu sols! pic.twitter.com/GU7dcBwaun — ciller🎗 (@fairfaiter) December 2, 2018 A #lledonersper donar suport a una acció valenta de @jordialapreso i @jorditurull #vagadefam #FreeTothom #freecatalonia #LlibertatPresosiPresesPolitiques #Femlarepúblicacatalana pic.twitter.com/Y2mCov9Oke — #TRAM23🎗ANCDones (@ANCDones) December 2, 2018 L’última hora de la vaga de fam. Tota la informació sobre la protesta Vegeu ací un vídeo del canal L’Alerta: Així utilitza Espanya el TC per a impedir que Europa protegeixi els drets dels presos polítics La concentració coincideix amb l’acampada organitzada pels CDR i Omplim Lledoners que va començar ahir i que és previst que s’acabi avui al vespre. A migdia, com cada setmana, els integrants de Música per la Llibertat han interpretat peces musicals en solidaritat amb els presos polítics. Surt el sol a Lledoners! Bon dia! pic.twitter.com/mfOjlSd1mV — Joan #BonaNit (@Joan_BonaNit) 2 de desembre de 2018 1/12/2018 #BonaNit avui ens hi quedem! pic.twitter.com/XkHgnf84Hc — Joan #BonaNit (@Joan_BonaNit) December 1, 2018 Ja a Lledoners. Ens esperen 24 h fredes. Però no deixarem sols als nostres. LLIBERTAT!!!@omplimlledoners@BeatrizTalegon @jorditurull@jordialapreso @KRLS @Joan_BonaNit#vagadefam #llibertatpresosipresespolítiques pic.twitter.com/rcH1MrmkgM — Angie (@AngieFotograf) December 1, 2018 Ja estem a Lledoners! pic.twitter.com/JSCglq5LOG — Joan #BonaNit (@Joan_BonaNit) December 1, 2018 TendesTaulesCadiresMenjarI VOSALTRES !Avancem, fem companyia als Jordis !@DeslliuraT @ACDretsCivils @Llibertatmusica @ANCDones @CdrEmporVallesp @scarCid1 @CridaLlibertat @jordialapreso @jorditurull @KRLS @toni_comin https://t.co/t0Hard2pcC pic.twitter.com/Sl3jPSpa9E — Omplim Lledoners (@omplimlledoners) December 1, 2018 Més informació | Joan Bonanit: ‘Quan arribi el moment, tornarem a sortir en massa’

Summary: Un gran cercle de llum envolta els Lledoners per a donar suport a la vaga de fam


L’Agència Catalana de Consum (ACC) ha rebut 172 reclamacions des de l’inici dels problemes operatius de Vueling a començament de juliol, segons han informat fonts de la Conselleria d’Empresa a Europa Press. El conseller d’Empresa, Jordi Baiget, va detallar en una compareixença al Parlament el 20 de juliol que l’ACC havia rebut 133 reclamacions i una denúncia des que va començar l’acumulació de problemes en l’aerolínia, una xifra que s’ha elevat a 172 reclamacions fins a aquesta primera setmana d’agost. En el conjunt del 2016, l’Agència Catalana de Consum ha rebut un total de 328 reclamacions i deu denúncies d’usuaris en relació amb Vueling. En una entrevista d’Europa Press, Baiget ha assegurat que el Govern està ‘molt vigilant’ després de l’experiència amb Vueling, i ha retret que l’aerolínia anunciés la cancel·lació de tres rutes —Vílnius (Lituània), Rabat (Marroc) i Moscou (Rússia)— sense informar prèviament la Generalitat tot i que ja estava creada la comissió de seguiment.

Summary: L’Agència Catalana de Consum acumula 172 reclamacions per la crisi de Vueling


Vox és el principal beneficiat de la repetició electoral. El partit de Santiago Abascal ha duplicat de sobres el nombre de diputats: de 24 a 52. Vox, com el PP, ha tret rèdit de l’enfonsament de Ciutadans i s’ha erigit en tercera força al congrés espanyol. Aquest augment es reflecteix molt bé en aquest mapa que pinta els municipis on el partit d’extrema dreta s’ha imposat. Paral·lelament, es pot observar com el Principat, el País Basc, Navarra i una part de Galícia es mantenen al marge de l’onada ultra. Consulteu els resultats electorals ací Al Principat el creixement no ha estat tan elevat com a la resta de l’estat espanyol: tan sols d’un 3%. Al País Basc encara ha estat menor, del 0,2%, a Navarra del 0,8% i a Galícia del 2,6%. En tots tres territoris el partit d’ultradreta no ha obtingut cap diputat. Vox ha arreplegat més de tres milions de vots a tot l’estat espanyol, el 15% del total. Això és un 5% més que a l’abril. Llavors va ser víctima de la llei d’Hondt i 600.000 vots –la majoria de circumscripcions petites– no es van traduir en escons. Però ara l’augment de suport ha fet que obtingués representació en demarcacions on a l’abril li havien faltat pocs milers de vots. Són zones de Castella i Lleó, Castella i la Manxa, Andalusia i especialment a la comunitat de Madrid, on es pinta un cinturó verd al voltant de la ciutat.

Summary: L’extrema dreta de Vox al mapa: el Principat i el País Basc, al marge de l’onada ultra


Un canvi en el mètode de diagnòstic del coronavirus ha disparat la xifra de persones contagiades a la regió xinesa de Hubei, on hi ha Wuhan, la ciutat on va començar el brot. Segons que han informat les autoritats mèdiques, s’han confirmat 14.840 nous casos de contagi i la mort de 242 persones ahir mateix a causa del covid-19, denominació oficial del patogen. Hubei és la regió més afectada pel brot del coronavirus: s’han confirmat 48.206 casos de contagi i 1.310 morts. Fins ara, per a confirmar el contagi dels pacients calia fer anàlisis del seu ADN, que podien allargar-se durant dies, a la recerca d’informació genètica del virus. Els metges demanaven tests més ràpids per a començar a tractar els pacients com abans millor, de manera que s’ha començat a fer servir escàners tomogràfics, que revelen possibles infeccions dels pulmons. Els signes comuns d’infecció pel virus inclouen símptomes respiratoris, febre, tos i dificultats per a respirar. En els casos més greus, la infecció pot causar pneumònia, síndrome respiratòria aguda severa, insuficiència renal i la mort. La confirmació de 14.840 casos fins ara no comptabilitzats ha tingut una traducció política. Segons l’agència Reuters, el cap del Partit Comunista de Hubei Jian Chaoliang ha estat substituït per Ying Yong, cap del partit a Shangai. El cap del Partit Comunista de Wuhan, Ma Guoquiang, ha estat substituït pel cap del partit a Shandong, Wang Zhonglin. Fins ahir, 3.441 ciutadans de Hubei ja s’han recuperat de la malaltia i han rebut l’alta mèdica. Dels 33.693 pacients que continuen hospitalitzats, 5.647 estan en estat greu i 1.437, en estat crític. Davant la situació que viu la regió, el govern xinès ha desplegat a Wuhan, un total de 2.600 professionals de la salut de les Forces Armades, que s’encarreguen dels tractaments en dos hospitals.

Summary: Un canvi en el mètode de diagnòstic del coronavirus revela 14.840 nous contagiats a Hubei


Els equips negociadors del PSOE i de Podem –encapçalats, d’una banda, per la vice-presidenta del govern espanyol, Carmen Calvo, i la portaveu del PSOE al congrés espanyol, Adriana Lastra, i d’una altra, pel secretari d’Acció Política de Podem, Pablo Echenique, i la portaveu de Podem al congrés, Irene Montero– treballen contra rellotge en els acords programàtics i la composició de l’executiu de coalició que han de fer possible la investidura de Pedro Sánchez de dijous. A les compareixences públiques, els representants de totes dues formacions han mostrat predisposició a arribar a un acord, de manera que es preveu que les negociacions arribin a bon port, tret que hi hagi un tomb d’última hora. Sobre la taula, el nombre de carteres que assumirà Podem –que vol que sigui proporcional al nombre de vots obtinguts, gairebé 3,7 milions, pels 7,5 del PSOE– i les persones que els encapçalaran, amb un ball de noms que inclou Irene Montero, Pablo Echenique, Rafa Mayoral, Juan López de Uralde, Julio Rodríguez i també Xavier Domènech i Alberto Garzón. Tot plegat, poques hores abans de començar el ple, avui a les dotze del migdia. No debo ser la excusa del PSOE para que no haya un gobierno de coalición de izquierdas. Estar o no en el Consejo de Ministros no será un problema siempre y cuando no haya más vetos y la presencia de Unidas Podemos en el Gobierno sea proporcional a los votos pic.twitter.com/UcBoukAj7H — Pablo Iglesias (@Pablo_Iglesias_) July 19, 2019 El pas enrere que Pablo Iglesias va fer divendres, quan va anunciar que renunciava a formar part del consell de ministres espanyol, va obrir la porta a l’acord que fa possible una investidura aquest dijous. El ple d’avui començarà amb el discurs del president espanyol en funcions sense límit de temps, i continuarà a les quatre de la tarda amb les intervencions dels portaveus del PP, Ciutadans, Podem i Vox. Cada grup parlamentari disposarà d’un torn de paraula de 30 minuts i el candidat podrà respondre’ls conjuntament o bé un per un, també sense límit de temps. Això donarà dret a un torn de rèplica dels portaveus dels grups de deu minuts; i si hi ha una nova intervenció del president espanyol en funcions, tres minuts més de contrarèplica. Previsiblement, ERC intervindrà dimarts a les nou del matí. A continuació, serà el torn del Partit Nacionalista Basc, Junts per Catalunya, Bildu, Coalició Canària, Navarra Suma, Compromís, el Partit Regionalista de Cantàbria i, finalment, tancarà el debat el Grup Socialista. El ple s’allargarà previsiblement fins a mitja tarda, quan es farà la primera votació d’investidura, que serà pública i per crida de la presidenta del congrés. Segons el reglament de la cambra, en aquesta primera votació el candidat ha de ser elegit per majoria absoluta. Com que no es preveu que Sánchez obtingui aquesta majoria absoluta, la presidenta del congrés convocarà una nova votació al cap de 48 hores. Això serà dijous a la mateixa hora que s’hagi fet la primera. Serà aleshores quan Sánchez podrà ser investit si aconsegueix més vots a favor que no pas en contra. A mans dels independentistes Però la via de l’acord amb Podem necessita el concurs d’altres formacions. El fet que el PP i Ciutadans ja hagin anunciat el vot en contra situa la investidura a mans de formacions sobiranistes i independentistes. Sánchez ja pot comptar amb els sí del Partit Regionalista de Cantàbria (PRC) i de Compromís, però haurà de lligar també el sí del PNB i aconseguir, com a mínim, l’abstenció d’ERC, que ja ha avançat que no té intenció de blocar la investidura, o de JxCat, que s’inclina més pel no. De fons, la necessitat d’aconseguir aquesta investidura al juliol i no haver de repetir-la al setembre, quan la proximitat de la sentència de l’1-O i la Diada pot enrarir la possibilitat que els republicans optin per l’abstenció. Bildu, per la seva banda, té un acord programàtic amb ERC que fa que totes dues formacions votin en el mateix sentit. El discurs del candidat Sánchez ja va desgranar les bases del seu discurs al document de 38 pàgines que va lliurar a Pablo Iglesias en la cinquena reunió que van tenir. Segons fonts de la Moncloa, serà un discurs ‘progressista i d’esquerres’ que situarà l’accent en les mesures econòmiques i les polítiques socials. Sánchez apel·larà ‘a les principals transformacions que necessita el país’ i que inclouen un ‘creixement econòmic’ amb ‘justícia social’. ‘Basant-se en desafiaments com l’ocupació i la precarietat, les pensions, la desigualtat, el feminisme, l’emergència climàtica, la revolució tecnològica i Europa, Pedro Sánchez farà un discurs d’altura dirigit a una àmplia majoria des de l’òptica progressista’, sosté l’entorn del president en funcions. Les carteres a repartir Les negociacions entre els dos equips se centren en la matèria i els nombre de carteres que assumirà Podem. Fonts de totes dues formacions apunten que la formació de Pablo Iglesias no aspira a obtenir carteres considerades ‘d’estat’. Això és, Defensa, Exteriors, Interior o Justícia. En canvi, sí que vol una macrocartera d’Afers Socials o carteres segmentades de Treball, Medi Ambient, Habitatge i Transició Ecològica. Sobre el nombre de ministeris, la formació morada vol que correspongui al pes dels seus vots, cosa que li donaria dret a unes cinc carteres, en un govern de quinze. I si no hi ha acord? En el cas que Sánchez fracassi i no s’aconsegueixi una alternativa viable en els dos mesos posteriors a la primera votació, és a dir, abans del 23 de setembre, el rei espanyol, amb la ratificació de la presidenta del congrés, haurà de dissoldre les corts l’endemà i convocar noves eleccions 47 dies després, és a dir, el diumenge 10 de novembre. Això ja va passar el 2016, quan després de la investidura fallida de Sánchez amb el suport de Ciutadans a començament de març, van passar els dos mesos sense que prosperés cap candidatura i les corts es van dissoldre per repetir els comicis, el 26 de juny d’enguany. Veient el risc d’una nova repetició d’eleccions en ple Nadal, els partits van acordar de modificar la llei electoral per introduir una disposició addicional que establia que, en cas de repetir els comicis per manca d’investidura, s’escurcessin els terminis del procediment electoral, reduint-se de 54 dies a 47.

Summary: Simulacre d’investidura mentre PSOE i Podem negocien un acord per a investir Sánchez dijous


El Jutjat de Primera Instància de la Bisbal d’Empordà ha condemnat un home que va agredir un veí de Verges (Baix Empordà) quan provava d’enregistrar-lo retirant llaços grocs i estelades del poble. Els fets es remunten al 31 de juliol de 2018, quan un grup va anar al municipi a retirar símbols independentistes i en favor dels presos polítics. En adonar-se’n, uns quants veïns van anar a recriminar-los-ho i un va enregistrar-ho amb el mòbil. Aleshores, el condemnat va colpejar-li per evitar que continués i posteriorment el va agredir amb l’escala al cap i a l’esquena. Ara haurà de pagar una multa de 270 euros per un delicte de lesions lleus i 245 més a la víctima en concepte de responsabilitat civil subsidiària. La sentència prova que, de primer, el condemnat va donar-li un cop amb la voluntat d’evitar que enregistrés com despenjava estelades i llaços grocs. De fet, li va lesionar un dels dits de la mà. Després, exposa la jutgessa, el manifestant el va agredir de manera intencionada amb l’escala que feia servir per a despenjar els símbols independentistes dels fanals. El text deixa clar que el condemnat tenia ‘un ànim clar de menyscabar la integritat física’ del denunciant. La jutgessa, doncs, no es creu les explicacions de l’acusat –que reconeixia que portava l’escala– i que va colpejar a la víctima per evitar que el filmés, però assegurava que l’escala va caure de manera accidental i que no tenia cap intenció de fer-li mal. En canvi, sí que dóna per bona la versió del denunciant i d’un testimoni que va corroborar la versió de la víctima. De fet, la jutgessa assenyala que els arguments de tots dos són ‘coherents i constants en el temps’. Per arribar a aquesta conclusió, es basa en dues consideracions: d’una banda l’informe mèdic que veu ‘perfectament compatible amb la mecànica dels fets’. D’una altra banda, també argumenta que en les imatges aportades al judici es percep com el condemnat llança intencionadament l’escala cap a la víctima quan és a terra recollint el mòbil. ‘En aquest sentit, no resulta creïble la versió de l’acusat que explica que l’escala va caure de manera accidental a sobre del denunciant’, concreta la resolució judicial. Finalment, també s’assenyala en l’escrit que ‘no hi va haver cap mena de provocació’ que justifiqués l’agressió del condemnat, perquè en el moment que va tirar l’escala contra el veí ell recollia el telèfon que li havia caigut de terra arran del cop anterior. Però la resolució absol l’acusat del delicte lleu d’amenaces al qual també s’enfrontava.

Summary: Condemnen un encaputxat que despenjava estelades i llaços grocs a Verges per haver agredit un veí


El PSC aspira a consolidar-se en els seus bastions municipals sobre la cresta de l’onada de Pedro Sánchez. El partit sustenta la seva força territorial en moltes de les ciutats més poblades de Catalunya i el 26-M pretén blindar-la gràcies al pes històric d‘implantació de la marca o de batlles amb caràcter propi, i encreua els dits amb un desig: que el 28-A contagiï les eleccions del 26-M, encara que siguin uns comicis molt diferents. Ara bé, els socialistes no guanyen les municipals en vots des del 2007, i el 2011, CiU els va vèncer per primera vegada en vots i regidors des del restabliment de la democràcia. A partir d’aleshores, la formació que havia estat primera força municipalista va patir un desgast que, el 2015, la va deixar com a segona força en vots (17,06%), amb l’alè d’ERC al clatell, i la tercera en regidors (1.278). El PSC ho té difícil per a remuntar a escala global. Però compta amb un estol de batlles metropolitans carismàtics i aspira a consolidar-se i ampliar, si pot, les majories amb què ha governat aquest últim mandat. En el gruix de les grans ciutats de la conurbació barcelonina, els socialistes poden mantenir-se al poder traient rèdit de l’obra de govern. En total, tenen 122 batllies i aquesta vegada han presentat 524 llistes. El patró es repeteix, amb particularitats, a municipis com l’Hospitalet de Llobregat, Terrassa, Mataró, Santa Coloma de Gramenet, Cornellà, Sant Boi de Llobregat, Gavà i Viladecans, entre més. Han estat ciutats difícils de penetrar per a l’independentisme, tot i els avenços d’ERC el 28-A, i Ciutadans no hi ha construït alternatives prou sòlides que puguin disputar la vara a cap d’aquests pesos pesants, malgrat que el partit d’Inés Arrimadas hi va guanyar en les eleccions catalanes. Fa tres anys, els comuns van esdevenir-hi primera força en les espanyoles, però el 28-A Sánchez hi va guanyar amb comoditat, bressolant les més que probables revàlides dels batlles socialistes el 26-M. Des del restabliment de la democràcia, el PSC hi ha encadenat batlles i batllesses, sovint amb relleus preparats a mig mandat per a afavorir les futures reeleccions. El PSC arriba més desgastat, en canvi, a Lleida i Tarragona. L‘Hospitalet i Terrassa, quaranta anys d‘hegemonia socialista El paradigma d’aquestes ciutats és l’Hospitalet de Llobregat, en mans del PSC des de 1979. Com a segona ciutat més poblada de Catalunya, és el diamant dels socialistes catalans. Núria Marín ha governat aquest mandat amb 11 dels 27 regidors del consistori. Marín ha marcat perfil propi al carrer i dins del partit. No va col·laborar en el referèndum de l’1-O, però va plantar cara a la policia que carregava a l’institut Can Vilumara i va demanar als antiavalots que se n’anessin. En aquesta campanya electoral, Marín també intenta diferenciar-se muntant taules de diàleg amb alguns veïns dels barris (diu que cal escoltar-los i no recitar promeses i prou) i ha exhibit el suport del ministre de Foment espanyol, José Luis Ábalos. La batllessa espera collir allò que ha sembrat. Aquí, el PSC va tornar a ser primera força el 28-A, amb un indiscutible suport del 36% i incrementant més de nou punts els resultats del 2016, quan els comuns van coronar el podi amb l’esperança de la remuntada impossible de Pablo Iglesias. Marín és batllessa des del 2008, quan Celestino Corbacho va fer les maletes cap a Madrid per exercir de ministre de Treball de José Luis Rodríguez Zapatero. ‘Todos a una per l’Hospitalet’, clama ara per a repetir. Tenemos el compromiso del gobierno de @sanchezcastejon y tenemos la confianza que otorgó la ciudadanía el #28A. Hoy @abalosmeco lo ha ratificado en #LHospitalet. Muy pronto las cicatrices en de la ciudad en forma de vías serán historia. #Soterramiento pic.twitter.com/O8AufoDm9Z — Núria Marín/❤ (@nuriamarinlh) 14 de maig de 2019 L’esquema històric és similar a la tercera ciutat més gran del Principat, Terrassa, on els socialistes també són a la batllia des de la fi del franquisme. Aquesta vegada, Alfredo Vega pretén driblar la marxa sonada de Jordi Ballart, que va dimitir del càrrec i va estripar el carnet del PSC després de l’aplicació de l’article 155. Ballart es presenta a les eleccions amb una candidatura pròpia terrassenca, Tot per Terrassa, però té difícil de frenar la inèrcia del vot socialista. La marca sembla copar-ho tot, després de tantes dècades amb socialistes al centre de comandament de l’ajuntament. Abans que Vega i Ballart, hi van ser l’històric Manuel Royes i Pere Navarro, que s’ha mobilitzat en la campanya per apuntalar Vega. El 28-A, els socialistes van incrementar més de set punts els resultats de fa tres anys, fins al 25,65%. La ministra d’Indústria espanyola, Reyes Maroto, ja s’hi ha passejat, aquesta campanya. És una dels set titulars de ministeris espanyols que el PSC va anunciar que participarien en el compte enrere del 26-M a Catalunya, a més de Pedro Sánchez, que es preveu que faci un míting dijous que ve a Barcelona, a la plaça Major del districte de Nou Barris. També participen en la campanya Josep Borrell, Meritxell Batet, Fernando Grande-Marlaska, José Guirao i Teresa Ribera. El batlle de Tarragona, Josep Fèlix Ballesteros, amb el candidat de Barcelona, Jaume Collboni, el dissabte 11 de maig. Fotografia: ACN. Dificultats a les quatre capitals La batllia de Barcelona no és a l’abast de Jaume Collboni, segons les enquestes, però el PSC podria ser clau per a la futura governabilitat de la capital catalana i tot apunta que resistirà al desembarcament de Manuel Valls. Girona ja sembla inexpugnable per als socialistes, però Lleida es podria convertir en la nova pedra a la sabata del PSC. ERC aspira a prendre la batllia a Fèlix Larrosa, que l’estiu passat va heretar els vuit regidors (d’un total de 27) que havien portat Àngel Ros a pactar amb Ciutadans, visiblement erosionat després de dos mandats governant amb majoria absoluta. El 28-A, ERC va guanyar a la capital del Segrià. Aquest resultat nodreix les esperances dels d’Oriol Junqueras, malgrat l’avantatge que hi va aconseguir CiU el 2015. A Tarragona, Josep Fèlix Ballesteros s’ha fixat l’objectiu de governar en solitari. És a la batllia des del 2007, quan els socialistes van prendre a CiU l’hegemonia que ostentava Joan Miquel Nadal des de 1989. Els resultats del 28-A també semblen acompanyar Ballesteros, tot i l’ascens espectacular d’ERC. Però caldrà veure si és castigat a les urnes per l’esclat del cas Inipro. L’any passat, l’oposició ja li va exigir que dimitís, quan va ser processat, amb catorze persones més, per haver contractat presumptament l’empresa Inipro perquè treballés en benefici del partit mitjançant l’Institut Municipal de Serveis Socials de Tarragona. Més noms propis: de Parlon a Balmón passant per Moret Un dels noms amb més potencial del PSC continua essent el de Núria Parlon. El 2015, abans de perdre les primàries per a dirigir el partit davant de Miquel Iceta, la batllessa de Santa Coloma de Gramenet va aconseguir una majoria absoluta còmoda, deixant enrere l’impacte pel processament i la condemna pel cas Pretòria de Bartomeu Muñoz, qui en cercles veïnals anomenen ara ‘l’innomenable’. A Parlon no li ha calgut pactar i no sembla tenir cap rival prou fort per a disputar-li la batllia. El PSC colomenc ha penjat als fanals cartells que s’escapen del clàssic imaginari del partit, i potencien la buscada imatge progressista de Parlon. El seu lema és una declaració d’amor robada a la icònica Frida Kahlo: ‘Yo te cielo.’ El 28-A, la candidatura de Batet va guanyar a Santa Coloma amb un 37,8% dels vots. L’onada de Sánchez també sembla afavorir Parlon. A Mataró, el socialista David Bote ha governat amb sis regidors dels 27. Ho ha fet en solitari d’ençà que els convergents hi van trencar per l’1-O. El batlle convergent Joan Mora va ser l’únic capaç de trencar l’hegemonia socialista a la capital del Maresme entre el 2011 i el 2015, i no va durar més. El 28-A, el PSC també hi va arrasar. Els socialistes catalans també fa més de tres dècades que són al capdavant de Cornellà de Llobregat, on Antonio Balmón aspira a governar un altre mandat. És el batlle des del 2004, quan José Montilla va anar-se’n a fer de ministre d’Indústria de Zapatero. El PSUC, amb Frederic Prieto, hi havia governat de 1979 a 1985. Des d’aleshores, el PSC s’hi ha mantingut ininterrompudament, i el 28-A va aconseguir un 36,21% dels vots. Antonio Balmón amb Miquel Iceta en la campanya del 21-D. Fotografia: ACN. A tocar de Cornellà, a Sant Boi de Llobregat, Lluïsa Moret trepitja els carrers amb un impuls similar al que va viure el PSC a la ciutat veïna en les últimes eleccions espanyoles. Ella, a més, amb deu regidors dels 25 del consistori. A Sant Boi només han conegut batlles socialistes, des de 1979. Moret ho és des del 2014, quan Jaume Bosch li va cedir la vara. Amb més dificultats aritmètiques ha governat a Rubí Ana Maria Martínez, que ha irromput en la campanya catalana per haver-se manifestat en contra de l’obertura d’un centre per a menors estrangers no acompanyats, trencant el pacte entre partits per a apartar dels interessos electoralistes una qüestió tan complexa i perillosa per a la convivència com aquesta. A Rubí, no es pot menystenir l’ascens que va tenir ERC el 28-A, sobretot tenint en compte que ja hi tenia cinc regidors. Martínez ha governat amb sis i va aconseguir de frenar una moció de censura incorporant un regidor d’Unió al govern. Més còmoda és la situació del també socialista Carles Ruiz a Viladecans, amb onze regidors de 25 i Ciutadans i ERC ben lluny. El PSC hi té la batllia des de 1983. Amb Ruiz, des del 2005. A Castelldefels, Maria Asunción Miranda tanca el mandat després de dos anys com a batllessa. Es va partir el càrrec amb Candela López, de Movem Castelldefels. Després de les últimes municipals, un acord de quatre partits va permetre de fer-ne fora el popular Manuel Reyes. El PP havia assolit el càrrec per primera vegada el 2011, deixant enrere dècades de batlles socialistes. A Granollers, Josep Majoral també vol repetir. És batlle des del 2004, quan va rellevar Josep Pujades, també socialista. Mollet del Vallès, amb Josep Monràs; Gavà, amb Raquel Sánchez; i Sant Adrià de Besòs, amb Joan Callau, són tres feus històrics més del PSC on pretenen continuar governant; igual que Pilar Díaz a Esplugues de Llobregat, on els socialistes encadenen batlles des de fa quatre dècades. Aquests són alguns dels baluards des d’on el PSC preserva el poder territorial a Catalunya, encara inexpugnables per a la resta de partits malgrat les turbulències electorals de tants anys. El 26-M, els veïns tornaran a decidir si els volen al capdavant, a redós de Sánchez.

Summary: El PSC s’aferra als baluards de les grans ciutats


El professor de la Universitat de València (UV) Álvaro Pons Moreno serà el director de la recentment creada Aula de Còmic de la Universitat de València. Es tracta d’una iniciativa molt singular, ja que es tracta de la primera aula de tot l’estat que neix amb el suport d’una càtedra institucional. L’Aula de Còmic neix com a espai per a la reflexió i divulgació del novè art, a través d’activitats variades que contemplen des de conferències amb autors i taules redones, a la celebració de jornades i tallers sobre historieta, que es realitzaran en els espais culturals de la Universitat de València, explica la institució acadèmica en un comunicat. L’Aula actuarà al costat de la recentment creada Càtedra d’Estudis del Còmic Fundació SM-Universitat de València, que donarà suport a les seves activitats i les coordinarà, amb l’objectiu de donar a conèixer les possibilitats del còmic com a llenguatge i mitjà de comunicació, des d’educatives a socials, però també per a indagar noves opcions creatives, mostrant la diversitat i riquesa que el còmic actual està aportant a través de la tasca d’autors i autores i reivindicar el seu paper fonamental en la cultura i l’art contemporani, tant des de la creativitat ‘més trencadora com des de la vertebració de la cultura popular transmedia’. Álvaro Pons Moreno és doctor en Física per la Universitat de València. Ha compaginat la seva dedicació docent i científica des del departament d’Òptica i Optometria de la Universitat de València, on és professor titular, amb una activa dedicació a la divulgació i investigació de la historieta, amb una àmplia trajectòria de més de trenta anys. Durant aquest temps ha col·laborat de forma habitual en diferents fanzins de divulgació de la historieta, creant un dels primers i més coneguts blogs sobre el novè art ‘La Presó de Paper’. És col·laborador de mitjans com la cartellera Turia, el diari El País i el suplement Babelia o el diari Levante-EMV. La seva tasca de divulgació ha rebut diferents premis, com el del Saló del Còmic de Barcelona. Així mateix, ha escrit diversos llibres sobre historieta, destacant ‘Viñetas a la luna de Valencia, una historia del tebeo valenciano desde 1965 hasta 2007’. Ha sigut també comissari d’exposicions en la Biblioteca Valenciana, Saló del Còmic de Barcelona, Festival d’Angoulême, Museu de Prehistòria de València i en l’IVAM de València, del que forma part també del seu Consell Assessor des de 2018. Ha publicat també treballs d’investigació en el camp de la historieta, tant en revistes nacionals com internacionals. Des de 2019 és director de la Càtedra d’Estudis del Còmic Fundació SM-UV.

Summary: La Universitat de València crea la primera aula de còmic amb el suport d’una càtedra universitària


En el discurs que va pronunciar ahir a Sant Sebastià Arnaldo Otegi va dedicar reflexions a ‘la nova esquerra espanyola’ que s’ha articulat els últims anys, a qui va recomanar que s’oblidés de reformar i democratitzar l’estat espanyol perquè ho veia impossible. El dirigent independentista basc va demanar a Podem i les seves confluències que fossin honestos: ‘El dia que comproveu que aquesta democratització d’Espanya és impossible, sumeu-vos als independentistes de les nacions de l’estat i poseu-vos a treballar en els seus processos constituents.’ A aquesta petició, hi va respondre amb un no rotund poques hores després el líder de Podem, Pablo Iglesias, des del programa ‘La Sexta Noche’. ‘Estic orgullós de ser espanyol i és clar que la meva pàtria es pot democratitzar’, hi va dir Iglesias, per qui ‘Podem és una força política espanyola i basca també’ que va guanyar en vots les últimes eleccions espanyoles al País Basc. I va afegir: ‘Nosaltres no ens farem independentistes, però no em sembla malament que n’hi hagi i que hi puguem debatre.’ Vegeu el moment del programa en què Iglesias responia a Otegi:

Summary: Iglesias respon a Otegi: ’Estic orgullós de ser espanyol i és clar que la meva pàtria es pot democratitzar’


Parlem un poc sobre el seu projecte, Gendered Innovations. Per què es va crear? Estava molt interessada a saber com podíem utilitzar l’anàlisi de gènere per a avançar i innovar en ciència i tecnologia. Abans d’això sempre parlàvem sobre els prejuís de gènere. Però vaig descobrir que era molt important capgirar-ho i implicar-hi científics i enginyers perquè estan interessats en les novetats, i aquest projecte permet utilitzar el gènere per a veure coses noves. I això és el que ens interessava aconseguir. Com funciona el projecte? Vaig començar l’any 2005 en la Universitat de Stanford i més avant, el 2011, la Unió Europea em va demanar que participara amb ells. Així doncs, la idea va prendre forma el 2005, el projecte va començar realment el 2009 i la Unió Europea s’hi va unir el 2011. El projecte està en marxa a Europa, als Estats Units, a Canadà i ara s’hi ha unit Corea del Sud. Tenim sis codirectors, si no m’equivoque, i a més tenim la col·laboració de més de vuitanta persones expertes en tots els camps de la ciència i enginyeria per a ocupar-se dels casos d’estudi específics que desenvolupem, de la metodologia i els estudis clau i, això és l’important, de la manera com integrar l’anàlisi de sexe i gènere en la investigació. Podria parlar-me d’aquests estudis? La metodologia de l’anàlisi de sexe i de gènere no és present en el pla d’estudis universitari, encara que és molt important. La primera cosa que va fer el nostre grup va ser desenvolupar dotze mètodes i presentar-los en el nostre lloc web. Sabíem que seria molt important crear casos d’estudi o exemples concrets en què l’anàlisi de sexe i gènere oferira quelcom a la investigació. Un dels meus exemples favorits és la traducció automàtica. Si entrem en Google Translate, que és el sistema de traducció automàtica principal als Estats Units, veiem que utilitza el pronom masculí per defecte. SYSTRAN, el principal a Europa, fa el mateix. Si introduesc un article sobre mi en Google Translate per defecte tradueix «ell va dir» en compte de «ella va dir». Ens vam preguntar per què ocorria això i vam descobrir que, com que Google Translate funciona mitjançant un algoritme, el problema és que «ell va dir» apareix en Internet el quàdruple de vegades que «ella va dir», així doncs, la màquina encertarà més vegades si tria «ell va dir». L’algoritme està preparat per a actuar d’aquesta manera. De totes maneres, vam descobrir que s’havia produït un gran canvi en la llengua anglesa des de 1968 fins al present, i la proporció de repeticions de «ell va dir» enfront de «ella va dir» havia passat des de 4 a 1 fins a 2 a 1. Malgrat això, la traducció no té això en compte. Així doncs, ens vam adreçar a Google i els vam dir: «Escolteu, què passa amb això?», i ens van contestar: «Vaja, no en teníem ni idea!». Van reconèixer que hi ha un biaix inconscient de gènere en l’algoritme de Google. No era la seua intenció, i ara tenen molta gent intentant arreglar-ho. Com es pot arreglar? Aquesta és la qüestió! Aquesta és la part del descobriment. Si podem arreglar-ho, serà un gran avenç. Trobe que els algoritmes en general són un problema perquè si hi ha algun tipus de biaix inconscient en les dades, els resultats de l’algoritme ho reflectiran. Així doncs, encara que Google té polítiques d’empresa per a promoure la igualtat de gènere, el seu producte conté un biaix inconscient indesitjat. Ara que ho saben poden intentar arreglar-ho. De fet hi ha unes conferències a Harvard al novembre en què, una vegada més, especialistes en computació discutiran com inserir alguns aspectes de responsabilitat social en l’algoritme. Però els algoritmes són populars perquè són formes matemàticament rigoroses de fer les coses sense intervenció humana, es tracta exclusivament d’aprenentatge automàtic. Llavors, si es vol intervenir en el procés, com es pot fer correctament? És una oportunitat enorme per a aprendre, perquè cada vegada trobem més exemples d’aquest tipus de biaixos inconscients de gènere en els algoritmes. La solució, en aquest cas, encara està per arribar. Però tenim molt bons exemples com les malalties cardíaques en les dones, l’osteoporosi en els homes… Pel que fa a les malalties del cor, només les estudiàvem en homes i no ens adonàvem que són la causa més important de mort en dones, no teníem tota aquesta informació. Ara ho sabem, i aquesta és, una vegada més, la innovació: ajudar més gent centrant-nos tant en homes com en dones. Vostè també ha treballat en el camp de la investigació biològica i defensa que és molt important tenir en compte el sexe de les cèl·lules. Per què no es fa? És un factor que la gent simplement no considerava. No hauríem de tenir en compte el cost perquè el treball amb cèl·lules és el primer pas de la investigació i és molt econòmic en comparació amb el procés complet. Si s’utilitzen cèl·lules per a desenvolupar un medicament, que pot costar milions de dòlars, aquest és només el primer pas. I si cometem errors en el primer pas, haurem malgastat milions de dòlars. És molt important començar correctament. Per tant, si és possible conèixer el sexe de les cèl·lules, la ignorància no és una excusa. Llegiu l’entrevista completa en la web de Mètode. José Vicente Bernabeu. Periodista, París. Què és Mètode?

Summary: Londa Schiebinger: ‘Hi ha un biaix inconscient de gènere en l’algoritme de Google’


MADRID, 22 (EUROPA PRESS) Un mínim de 48 persones han estat detingudes en el marc de la desfilada de l’Orgull Gai a Jerusalem, al qual han assistit unes 25.000 persones, segons ha informat el diari israelià ‘Haaretz’. Amb un potent operatiu de seguretat i un desplegament d’aproximadament 2.000 agents de la policia amb l’objectiu d’evitar aldarulls com el de l’any passat, les autoritats han detingut mig centenar de persones, entre totes dues per tinença d’armes blanques, sospitoses d’intentar interrompre o fins i tot danyar durant la desfilada. Desenes de manifestants contraris a la desfilada s’han concentrat també a la zona, si bé la policia ha evitat que s’acostessin als participants de la celebració. L’any passat, una persona va morir i altres sis van quedar ferides després de ser apunyalades per un ultraortodox, que fa una mica menys d’un mes ha estat condemnat a cadena perpètua. Aquesta no ha estat la primera vegada que es produïa un incident violent durant aquesta marxa reivindicativa. En la desfilada del 2005, tres manifestants han estat apunyalats per un altre ultraortodox que ha conclòs fa poc temps una pena de deu anys de presó.

Summary: Detingudes 48 persones en la desfilada de l’Orgull Gai a Jerusalem


El Tribunal Suprem espanyol ha confirmat la sentència contra Jaume Matas, l’expresident balear, dins del cas Nóos, que també ha rebaixat la pena a Iñaki Urdangarin. Ara l’Audiència de Palma ha de dictar-ne l’entrada a presó, un cop han passat dos mesos després del recurs presentat per la defensa. El Suprem considera que el també exministre espanyol de Medi Ambient va prevaricar i va cometre frau i malversació per haver contractat Nóos al marge de la legalitat. La Fiscalia i l’Advocacia de les Illes Balears demanaven penes de cinc anys de presó, mentre que Manos Limpias en reclamava onze. Jaume Matas té ja dues sentències fermes, la primera el va condemnar a nou mesos de presó per contractació il·legal d’un periodista perquè li escrigués els seus discursos, i la segona el va obligar a pagar una multa de 9.000 euros per la contractació fixa de la seva muller.

Summary: Confirmada la sentència contra Jaume Matas: tres anys i vuit mesos de presó


ERC considera un ‘incompliment flagrant de l’acord amb el PSOE’ l’ajornament unilateral de la taula de negociació que avui ha anunciat el govern espanyol. En un comunicat, ERC veu com una ‘irresponsabilitat absoluta’ la decisió de l’executiu de Pedro Sánchez i adverteix que no hi ha ‘temps per perdre’ perquè encara queden molts mesos per les eleccions, anunciades per a després de l’aprovació del pressupost. ‘No té cap sentit esperar a la constitució d’un nou govern de la Generalitat, perquè la via política cal obrir-la ja, és urgent i és imprescindible’, diu ERC. Per això, exigeix que en la reunió entre presidents de dijous vinent es fixi una data perquè la taula entre governs es reuneixi ‘de manera imminent’. Hores després, el govern espanyol ha rectificat l’anunci i ha dit que manté la disposició a celebrar la taula de diàleg entre governs abans de les eleccions catalanes. Tanmateix, no en concreta la data i omet que, segons l’acord, s’hauria d’haver reunit a molt estirar quinze dies després de la constitució del govern espanyol, termini ja exhaurit.  Llegiu l’acord entre el PSOE i ERC, íntegre Al comunicat, ERC corresponsabilitza el PSOE, Podem i JxCat i els insta a ‘reflexionar i a fer el favor de tornar a treballar pel diàleg’, que segons el partit implica reunir la taula de negociació, tal com marca el pacte d’investidura de Sánchez. Al text, ERC diu que sap que ‘alguns no la volen perquè no se la senten seva i altres no la volen perquè s’hi han vist obligats’, però recorda que forma part d’un acord signat i insisteix que no convocar la taula de negociació serà un incompliment flagrant. Podeu llegir a continuació el comunicat íntegre d’ERC: «Esquerra Republicana denuncia l’incompliment de l’acord amb el PSOE per la mesa de negociació entre governs i exigeix una data de reunió pels propers dies Ajornar la mesa de negociació entre el govern espanyol i el Govern català és un incompliment flagrant de l’acord entre Esquerra Republicana i el PSOE per la investidura. I, a més, és una irresponsabilitat absoluta. No tenim temps per perdre. Queden molts mesos per les eleccions i no té cap sentit esperar a la constitució d’un nou Govern de la Generalitat, perquè la via política cal obrir-la ja, és urgent i és imprescindible. Ja sabem que alguns no la volen perquè no se la senten seva i altres no la volen tampoc, perquè l’han fet perquè s’hi han vist obligats, però és un acord signat i si no es compleix serà un incompliment flagrant per Esquerra Republicana. Esquerra Republicana fa una crida a la responsabilitat del moment històric, fa una crida tant al PSOE com a JxCat i a Podemos a reflexionar i a fer el favor de tornar a treballar pel diàleg i això passa per reunir la mesa de negociació ja, com marca el pacte d’investidura. Per tant, exigim que en la reunió entre Presidents de la setmana que ve es fixi una data perquè la mesa entre governs es reuneixi de manera imminent.» Sergi Sabrià, president del grup parlamentari d’Esquerra Republicana, ja ha dit aquest matí que l’ajornament forçat pel PSOE és un ‘incompliment flagrant de l’acord’ entre els dos partits per a investir Sánchez i una ‘irresponsabilitat absoluta’ i ha denunciat que el diàleg és urgent i cal una data imminent per a l’inici de les converses, ja que ‘no hi ha temps per perdre’.

Summary: ERC aprofita la decisió de Sánchez per atacar Junts per Catalunya