El brot de coronavirus 2019 d’Igualada, que ha obligat a confinar la ciutat i la conca d’Òdena, va començar en una família de cinc persones, totes infectades de la Covid-19, i en un dinar d’una vuitantena de persones el 28 de febrer. Són, per tant, dos brots que aparentment no tenen relació entre ells. Tanmateix, no se sap l’origen del coronavirus 2019 en cap dels dos casos. En un comunicat aquest vespre, el Departament de Salut ha rectificat la informació que havia donat al matí Joan Guix, secretari de Salut Pública. Guix havia explicat que el contagi va produir-se per l’assistència d’aquesta família al dinar, barrejant els dos brots, cosa que el departament de premsa de Salut ha rectificat al vespre. Guix havia dit que el dinar era el ‘punt comú’ del contagi. La infermera que va ser el primer cas de Covid-19 a Igualada afirma que ella no va assistir al dinar que va ocasionar el brot La malaltia s’ha encomanat a 207 persones, set de les quals en estat greu, i n’ha mortes vint-i-quatre. Guix ha dit al matí que el brot del dinar es va estendre el 28 de febrer en un dinar on van participar membres de la família i hi havia molts professionals de l’Hospital d’Igualada. ‘Després es desenvolupa per dues vies. Una dins el centre i una altra d’exterior’, ha afegit. La consellera de Salut, Alba Vergés, ha explicat que el brot encara no ha remès, malgrat el confinament: ‘Continuarem veient com augmenten els casos i com l’hospital d’Igualada continua patint’, ha dit. També ha anunciat que l’hospital de Bellvitge donarà suport al d’Igualada, que té noranta-un professionals afectats pel virus. La sots-directora de l’Institut Català de la Salut, Marta Chandre, ha explicat que s’havien pres mesures per disminuir la carrega sobre l’hospital de la capital de l’Anoia. ‘Hem reduït l’atenció presencial i hem desprogramat tota l’activitat que no sigui urgent. Hem de guanyar temps perquè els professionals aïllats puguin retornar a l’activitat i recuperar el funcionament normal de l’hospital’, ha dit.

Summary: El Departament de Salut rectifica i desvincula ara els dos focus en l’origen del brot del coronavirus a Igualada


La seua conselleria està decidida a potenciar les cinc universitats públiques valencianes, contràriament a les directrius de l’anterior executiu. Sense bones universitats públiques des d’on es fomente el pensament no tenim societat. I no pot haver progrés sense la consolidació d’una massa crítica. A més a més, la universitat pública no pot estar teledirigida, sinó que ha de ser una brúixola per als interessos de la ciutadania en el seu conjunt. Com afronten el repte? Volem abordar totes les dificultats amb les quals es troba la universitat valenciana i contribuir a la seua millora, des de la política de beques –on ja hem fet pública la nostra decisió de donar suport als estudiants a les institucions públiques– a aconseguir més diners per a fer investigació. Necessitem recuperar-nos de les retallades constants durant els últims anys, restituir el sistema de recerca i enfortir-lo. Es plantegen la captació de talent a través de models com ara la fundació Ikerbasque o l’ICREA català? Només tindrem una bona recerca si la valorem i enfortim el sistema públic valencià. Per a aconseguir-ho cal que puguem retribuir els científics en consonància a la seua qualitat. Sí, ens agradaria posar en marxa una institució valenciana similar a les iniciatives d’altres autonomies que han demostrat la seua efectivitat per captar i retenir talent. Perquè hem de ser capaços de mantenir els projectes d’excel·lència amb salaris dignes. Quines són les primeres vies que estan obrint per poder incrementar el finançament de la recerca? El valencià és el quart sistema universitari a l’Estat espanyol, tot i això, és sorprenent que encara no s’hagen explorat tots els horitzons per a aconseguir més aportacions econòmiques per a la nostra investigació. Per exemple, des de la meua direcció general estem preparant la primera sol·licitud COFUND a la Unió Europea. Precisament aquest és un mecanisme de cofinançament que facilita el suport financer addicional als programes de mobilitat per a la recerca autonòmica i estatal i a programes d’incorporació d’investigadors i de formació en recerca de caràcter plurianual. També treballem per captar més fons FEDER, per exemple, per a augmentar les beques tant predoctorals com postdoctorals. Alhora, han manifestat el seu compromís per fomentar la igualtat de gènere en la carrera científica. Les dones estan excloses de la investigació d’excel·lència, no tenim igualtat en la recerca, i volem canviar aquesta tendència. En la cúspide acadèmica només trobem un 21% de catedràtiques i en l’àmbit espanyol, només una rectora, la de la Universitat de Granada. Per exemple, en el nostre programa Prometeu per a grups de recerca d’excel·lència només tenim un 16% de dones com a investigadores principals. I un dels motius fonamentals és la càrrega familiar, tant de fills com de cura a persones majors. Està constatat que les parades més dràstiques en les carreres investigadores es produeixen en les dones en una determinada franja d’edat. Per la seua banda, la carrera professional de l’home científic sol avançar independentment de la seua vida personal. Quines mesures tenen previstes? Volem donar prioritat als grups d’investigació equilibrats, paritaris, aquells liderats per dones, alhora que fomentar la recerca amb component transversal de gènere. En la política de beques anem a intentar posar en marxa accions per a equilibrar estudis que estan excessivament masculinitzats i també feminitzats. Així, a igualtat de mèrits, el sexe menys representat en el grau en concret serà beneficiari de l’ajuda. Ho fem per dues raons, per justícia social i per aportar models referents a les generacions joves. També hem observat que en les beques predoctorals hi ha més xiques que en les postdoctorals i estem convençuts que aquestes xifres estan vinculades no tant en relació als mèrits, sinó que pesa més la vida personal en la carrera científica de la dona que en la de l’home. Ho hem de combatre perquè tenim consciència de gènere. Estan forjant uns nous fonaments per a la ciència valenciana. Dues dècades de la mateixa ideologia, siga aquella que siga, imposa una agenda política. En el cas del Partit Popular al territori valencià, es va donar un menyspreu per la comunitat científica i no va existir interès pel coneixement. Així, ens estem permetent el luxe d’exportar talent de la millor qualitat, perquè no oblidem que els joves que marxen no són mà d’obra barata. La diferència és abismal. En conseqüència, sí, efectivament, des de la conselleria tenim, a tota hora, la sensació de reconstruir. En quin sentit? En tots els aspectes: construir nous valors socials, un nou model productiu, idees per créixer en igualtat, potenciar l’esperit col·laboratiu… La dreta valenciana va apostar per un model econòmic a curt termini, amb la construcció i el turisme. Nosaltres volem mirar a llarg termini, premiar el valor de l’esforç, perquè la ciència siga el motor d’un nou model productiu. La investigació és un valor afegit, no una despesa sense repercussió. Hauria de millorar aquesta relació entre la ciència valenciana i el teixit productiu autonòmic? El contacte de la recerca amb la indústria existeix i s’estan produint retorns a la societat. Però és cert que aquesta transferència s’ha d’enfortir i ampliar, com també aglutinar tots els agents implicats. Per aquest motiu, el Govern valencià va aprovar la creació del Consell Valencià de la Innovació i promou l’Agència Valenciana de la Innovació. Hem d’aconseguir una transferència tecnològica sòlida, que la investigació que es genera permeta a l’empresa créixer, innovar, ser més productiva, i, no ho oblidem, pagar millor als treballadors. Llig l’entrevista sencera a la web de Mètode. Maria Josep Picó. Periodista ambiental i divulgadora científica (València). Què és Mètode?

Summary: Josefina Bueno: «Volem que la ciència siga motor d’un nou model productiu»


PSIB, Podem i Més per Mallorca han arribat de matinada a un principi d’acord pel govern de les Illes, segons que han confirmat a Efe fonts de la negociació, que ha durat diverses setmanes. Així, la presidenta socialista en funcions, Francina Armengol, serà investida de nou la setmana vinent. Finalment l’acord assolit és que el govern tingui onze conselleries, de les quals set seran pel PSIB, dues per a Podem i dues per a Més. També està tancat que el socialista Vicenç Thomàs sigui elegit avui president del parlament balear. La vice-presidenta primera de la mesa serà la diputada de Podem Glòria Santiago, mentre que la secretaria primera serà per a Joana Aina Campomar, de Més. El vice-president segon serà José Manuel Lafuente (PP) i la segona secretaria de la Mesa correspondrà a un membre de Ciutadans. L’acord preveu que Més per Mallorca estarà al capdavant de les conselleries de Benestar Social i de Medi Ambient, mentre que Podem gestionarà la vice-presidència del govern, que serà per Juan Pedro Yllanes, i les conselleries de Comerç Indústria i Energia, i la d’Agricultura, Pesca i Consum. De totes maneres, Més per Mallorca ha puntualitzat que aquest principi d’acord ha de ser ratificat per l’executiva del partit. El parlament balear es constitueix aquest matí. Dels 59 diputats, 19 són del PSIB, 16 del PP, 6 de Unides Podem, 5 de Ciutadans, 4 de Més per Mallorca, 3 del Pi, 3 de Vox, 2 de Més per Menorca i 1 de Gent per Formentera-PSOE-EUIB. La majoria absoluta se situa en 30 diputats.

Summary: PSIB, Podem i Més arriben a un principi d’acord per al govern balear


Cambodja ha expulsat a la investigadora mallorquina, Margalida Bujosa, de 38 anys, després d’haver participat en unes protestes pacífiques a la capital, Phnom Penh, a favor d’activistes locals pro-drets humans empresonats. El ministeri espanyol d’Afers Exteriors i Cooperació ha confirmat a Europa Press que Bujosa es troba ‘en bon estat de salut’, com han pogut comprovar membres de l’ambaixada a Bangkok. Les autoritats cambodjanes han assegurat que el visat de la investigadora ‘ja no estava vigent’ i per aquesta raó se l’ha deportat. No obstant això, el diari ‘The Camboya Daily‘ ha informat que la deportació es deu al fet que Bujosa va participar en les protestes que, els dilluns dels últims tres mesos, es repeteixen per exigir l’alliberament dels activistes pro-drets humans.

Summary: Expulsen una mallorquina de Cambodja per haver-se manifestat a favor d’activistes pro-drets humans


Una vegada constituït el govern espanyol, ja li han començat a arribar els retrets de la Unió Europea. Concretament, aquesta setmana Brussel·les ha assenyalat nombroses vegades Espanya per incompliments i males gestions, i fins i tot l’ha amenaçat amb els tribunals si no canvia algunes decisions. Tot això en un context de pèrdua d’influència i prestigi, i poques setmanes abans que el congrés espanyol aprovi un pressupost per a l’any vinent amb cinc mil milions d’euros de retallades. Ha estat una setmana dura per al nou govern de Mariano Rajoy. Dimecres, la Comissió Europea (CE) tornava a perdonar Espanya pels incompliments de dèficit públic: no li ha congelat els fons estructurals, i gràcies a això el govern espanyol podrà cobrar uns 1.200 milions d’euros. Tot i aquesta ‘clemència’ europea, la comissió recordava a Rajoy que, segons les previsions actuals, Espanya no assoliria ni l’objectiu de dèficit ni l’esforç fiscal recomanat. Malgrat reconèixer algunes millores, l’executiu europeu retreia a l’estat espanyol que l’endeutament i la taxa de desocupació fossin massa elevats, cosa que dificulta molt la reducció de la pobresa. Per Brussel·les, són importants l’alta desocupació juvenil i la de llarga durada. Pel que fa al deute, s’ha mantingut estable gràcies en part al creixement ‘sòlid’ de l’economia espanyola, però Europa n’assenyala especialment que el dèficit sigui massa alt. Tot això es detalla en el document ‘Mecanisme d’alerta per al 2017’, en què la CE enumera els desequilibris macroeconòmics dels socis de la UE, amb l’objectiu d’evitar que ‘perjudiquin el correcte desenvolupament de les seves economies’ (sempre segons la recepta europea). Dos mesos per a complir la normativa hipotecària També aquesta setmana la Comissió Europa ha amenaçat l’estat espanyol de portar-lo als tribunals si no aplica la normativa sobre hipoteques. Espanya i vuit estats van ultrapassar el termini per a transposar la directiva europea 2016/17/UE i l’executiu comunitari va assegurar que, si no actuaven abans de dos mesos, serien duts davant el Tribunal de Justícia de la Unió Europea (TJUE). Aquesta normativa es va adoptar amb l’objectiu de millorar les mesures de protecció dels consumidors i reforçar la confiança en el mercat hipotecari. La llei exigeix que la informació sigui més clara i entenedora per als clients i que es faciliti la possibilitat de comparar ofertes i escollir el producte que més s’adeqüi a les necessitats de cadascú. Amenaça de multa per mala gestió Si amb la normativa hipotecària hi ha dos mesos de marge, ahir la CE va anunciar que portaria Espanya davant el TJUE per haver incomplert les normes sobre recollida i tractament d’aigües residuals. Europa defensa que li sigui imposada una multa d’almenys 46,5 milions d’euros perquè una sentència anterior ja l’obligava a complir la llei europea. ‘Cinc anys més tard, la qüestió encara no s’ha resolt en disset nuclis urbans de l’estat espanyol’, criticava l’executiu europeu. Les comunitats autònomes han de garantir que les aigües residuals siguin recollides i tractades degudament, però això no passa a tot arreu. Concretament en alguns punts d’Andalusia, Astúries, Galícia, el País Valencià i les illes Canàries no es compleix la normativa europea, fet que implica ‘riscos greus’ per a quasi un milió i mig de persones. La CE, doncs, proposa una sanció de 46,5 milions d’euros més una multa de 171.217 euros cada dia si persisteix l’incompliment de l’estat espanyol. Una llei que eviti ‘un segon Castor’ Més crítiques també en relació amb els fets de la plataforma de gas Castor. L’octubre del 2013, un terratrèmol de magnitud 4,2 a l’escala de Richter provocat per les operacions de la instal·lació va atemorir els veïns d’algunes poblacions de les terres de la Sénia. La Comissió Europea va exigir ahir al govern espanyol que apliqués la directiva sobre seguretat de les operacions marítimes relatives al petroli i al gas. Espanya té novament dos mesos per a complir aquesta llei si no vol acabar davant el TJUE. La normativa, segons que va explicar l’eurodiputat català Francesc Gambús, garanteix que no hi pugui haver ‘un segon Castor’. Inclou tot de normes per a prevenir i evitar accidents i estableix que les empreses amb llicència d’exploració i producció han de tenir un finançament sòlid i coneixements tècnics necessaris i que es facin plenament responsables dels danys que puguin causar. Pèrdua d’influència d’Espanya a la UE Aquestes amenaces, sancions i crítiques de Brussel·les coincideixen amb una pèrdua d’influència de l’estat espanyol a Europa. En són una prova les decisions d’Angela Merkel després del Brexit, o bé la presència gairebé nul·la de polítics espanyols a les institucions europees. I, així mateix, els mesos del govern de Rajoy en funcions i la mala política exterior de l’estat espanyol aquests darrers mesos. Alhora, amb un govern en plenes facultats, Europa ja ha començat a fer pressió sobre Madrid perquè aprovi un nou pressupost que inclogui unes retallades d’uns 5.000 milions d’euros per adequar-se a les exigències de la UE. El govern de Rajoy haurà d’aprovar aquests comptes amb el suport previsible de Ciutadans i el PSOE, en compliment de l’acord d’estabilitat i per la por dels socialistes a unes noves eleccions.

Summary: La Unió Europea estira les orelles a Espanya: amenaces, sancions i crítiques


PARÍS, 20 (EUROPA PRESS) Sis gendarmes han resultat ferits durant la nit en els aldarulls que s’han produït en una població de Val d’Oise, al nord de París, després de la mort sota custòdia policial d’un jove, segons ha informat aquest dimecres un responsable local. Segons ha explicat el director de gabinet del prefecte, Jean-Simon Mérandat, a France Info, ‘un grup de persones es va concentrar davant dels locals de la brigada de la gendarmeria (a Beaumont) abans de ser repel·lits, després del qual s’han traslladat a les comunes de Beaumont-sud-Oise i Persan, on han incendiat diverses papereres i vehicles, abans que hàgim intervingut’. Com a conseqüència dels aldarulls registrats en les dues localitats, sis gendarmes han resultat ferits de caràcter lleu per trets de perdigó, ‘probablement d’armes de caça’, ha explicat el responsable local, qualificant d”inacceptable’ els fets. Els successos han vingut motivats per la mort en una comissaria de Persan aquest dimarts a la tarda d’un jove de 24 anys després de patir una ‘indisposició’. Les autoritats ja han anunciat que s’investigaran les causes d’aquesta mort sota custòdia. Segons Mérandat, ‘la calma ha tornat aquest matí’ gràcies al desplegament d’aproximadament 130 gendarmes i policies, ‘fet que ens ha permès evitar un cert nombre de malifetes, sobretot incendis voluntaris d’edificis públics’.

Summary: Sis gendarmes ferits en aldarulls després de la mort d’un jove sota custòdia a Val d’Oise


‘Tot allò que faig relacionat amb l’art em dóna una gran alegria.’ Aquesta frase de Pablo Picasso sintetitza l’esperit de l’exposició que es pot veure al Centre Cultural Bancaixa de València. ‘L’alegria de viure‘, que es podrà visitar fins al 31 de març, compta amb més de 170 obres –algunes de les quals autèntiques joies cedides per museus que rarament les presten– que reflecteixen la seva faceta més lúdica, festiva i vital. La lluminositat de la Costa Blava, el circ, la pau, la sensualitat, els toros i la dansa, que tant van significar en la vida i l’obra del geni, són temes presents en la selecció. L’exposició aplega olis, gravats, dibuixos, litografies, estampes i ceràmiques. El comissari de la mostra, Javier Molins, explica que, tot i la importància creativa que té l’època blava de Picasso, marcada per la tristesa, realment només va abastar quatre anys dels noranta-un que va viure. Per tant, la major part de la seva vida i obra van ser impregnades d’una filosofia vital positiva. En l’itinerari, es destaca l’apartat ‘L’art primitiu’, amb fons d’una col·lecció particular que s’exhibeixen per primera vegada. Deixa veure la fascinació de Picasso per l’art africà, que va arribar a col·leccionar abundosament. S’hi inclou una selecció de màscares africanes al costat d’una sèrie de ceràmiques amb les quals reivindicava la Mediterrània i feia palès que l’art es fa amb les mans. També és important el quadre Els segadors, considerat la seva primera obra fauvista, en què els protagonistes avancen unes formes primitives que van eclosionar a Les senyoretes d’Avinyó. La peça ha estat prestada per Carmen Thyssen i rarament abandona el seu emplaçament habitual. El pas següent de l’itinerari és ‘Del pintor i la model als mosqueters’. Ja a vint anys, Picasso s’autoretratava com a pintor a l’estil dels grans mestres com Velázquez a Las Meninas i Goya a La família de Carles IV, un tema que apareix en diversos gravats de la Suite Vollard i en llenços dels anys 1960. L’extensa sèrie del pintor i la model va seguida d’una altra de centrada en cavallers, influència de l’art de Rembrandt i El Greco. Un altre univers que embruixava Picasso era el circense. En l’àmbit ‘El món del circ’ hi ha estampes festives i explícitament sexuals dels gravats de les Suites Vollard. Les següents parades són ‘Picasso i els grans mestres’, on es destaca el quadre Nu ajagut amb gat; ‘Els toros i el minotaure’, que incideix en el gust de l’artista per la tauromàquia, i ‘La Californie i Jacqueline’, que recorda la seva vila a la Costa Blava en una de les etapes més felices de la vida de l’autor. La mostra culmina amb ‘La música i li Tricorne’, sobre la relació picassiana amb la dansa, i ‘El colom de la pau’, una de les imatges indelebles del llegat artístic del pintor.

Summary: La Fundació Bancaixa exposa l’alegria de viure, segons Pablo Picasso


La ministra de Defensa espanyola, Margarita Robles, va elogiar el nomenament polèmic d’Andrés Betancor com a membre de la Junta Electoral espanyola (JEC), a proposta de Ciutadans, i que rebé un sou del partit durant la seva etapa a la JEC. Robles, que aleshores era portaveu del PSOE, va elogiar les prestacions de Betancor com a catedràtic de dret administratiu: ‘És una garantia precisament per al funcionament de la Junta Electoral Central, i molt més en aquests moments tan complicats, tan difícils en què aquella junta tindrà un paper molt rellevant’, deia. Els elogis de Robles a Betancor a la comissió consultiva de nomenaments van quedar recollides al diari de sessions del congrés espanyol el 26 d’octubre del 2017, el dia abans de la declaració d’independència al Parlament de Catalunya. La JEC, a les eleccions del 21-D, les convocatòries electorals d’enguany i en les qüestions relatives als drets polítics del president de la Generalitat, Quim Torra, i l’eurodiputat d’ERC, Oriol Junqueras, i de participació dels presos polítics que han estat candidats ha tingut un paper intervencionista, a més de mostrar un excés de zel en totes les qüestions relatives al procés. Betancor, en el seu torn de rèplica, agraïa les paraules de Robles i dels altres diputats que van intervenir, que majoritàriament també van destacar la seva trajectòria acadèmica. El vice-president primer de la cambra, Josep Costa, ha revelat a Twitter els elogis de Robles a Betancor i ha afirmat que tot plegat era una ‘operació d’estat’. Costa ho ha fet responent un piulet de l’advocat Gonzalo Boye, que compartia una notícia sobre un nou escàndol de la JEC, el fet que Carlos Vidal fos militant del PP fins poc abans de ser nomenat vocal. Vidal també havia fet declaracions polítiques contra l’independentisme i havia participat en actes del PP. Efectivamente, esto era una operación de Estado. Mira como elogiava la portavoz del PSOE (actual ministra de Defensa) al ínclito @abetancor cuando se le nombró miembro de la JEC a propuesta de Cs: pic.twitter.com/GYwF5VrXLI — Josep Costa🎗 (@josepcosta) March 4, 2020

Summary: El PSOE aplaudia Betancor quan Ciutadans el proposava a la JEC per a combatre l’independentisme


D’ençà que començà el confinament, hem vist com moltes plataformes i institucions culturals adaptaven el contingut perquè tothom hi pogués accedir de casa estant. Cavall Fort, que el 1961 va començar a publicar quinzenalment una revista de còmic destinada a infants i joves, ha estrenat a la seva web un espai especial, ‘Jo em quedo a casa!’, amb jocs, experiments, manualitats, receptes de cuina i moltes més activitats gratuïtes perquè les famílies les puguin descarregar i fer-les a casa Contes infantils en català per a gaudir-ne a casa Cada dia Cavall Fort publicarà una activitat nova. A més de tots aquests recursos gratuïts, a la web de Cavall Fort es poden escoltar els audiocontes del Tatano i trobar-hi l’accés a les edicions especials ‘Jo em quedo a casa’, gratuïtes, de Cavall Fort i el Tatano penjades a la plataforma iQuiosc.cat. Són adaptacions de números recents de les revistes, a les quals s’aniran afegint les adaptacions dels números següents mentre durin les restriccions a causa del confinament. Revistes en català gratuïtes durant el confinament En un comunicat, Cavall Fort explica que quan es pugui reprendre el lliurament de les revistes en paper, els subscriptors rebran a casa la versió completa dels números que ara no els poden fer arribar.

Summary: L’especial ‘Jo em quedo a casa!’ de Cavall Fort és d’accés gratuït


La sala de govern del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) ha considerat un atac ‘molt greu’ al poder judicial i al sistema constitucional les declaracions que ha fet avui Pedro Rubira, el fiscal de l’Audiència espanyola en el judici a la cúpula dels Mossos d’Esquadra pels fets de l’1-O. El fiscal ha qüestionat la ‘imparcialitat i serenitat’ dels tribunals catalans per a jutjar els delictes de rebel·lió i sedició que els atribueixen, i després el fiscal tinent i portaveu de l’Audiència espanyola l’ha rectificat. A parer del TSJC, els dubtes de Rubira constitueixen una ‘gravíssima irresponsabilitat’. Els magistrats també diuen que és ‘insòlit’ i ‘molt preocupant’ que s’utilitzi ‘un judici d’intencions mancat del mínim sentit normatiu i fàctic’ en suport d’una ‘pretensió processal’. Els membres de la sala, en una reunió que s’ha fet sense la presència del president del TSJC, Jesús María Barrientos, consideren que la fiscalia ‘no pot cedir a la demagògia, a la banalitat o a l’ofensa’ per defensar els interessos públics que representa. I reiteren que els jutges que actuen a Catalunya actuaran ‘ara i sempre’ en compliment dels seus deures constitucionals.

Summary: El TSJC qualifica d’atac ‘molt greu’ al poder judicial les afirmacions del fiscal del cas Trapero


Si voleu rebre al vostre correu aquest report diari de VilaWeb sobre el coronavirus 2019, cada vespre a les 22.00, amb les dades actualitzades i les notícies més destacades, apunteu-vos-hi ací. Per tenir la informació sobre la Covid-19 actualitzada al moment, consulteu el Directe de VilaWeb. Què ha passat avui? Pedro Sánchez ha trigat set hores a comparèixer per explicar les mesures adoptades en funció de l’estat d’alarma que ahir va anunciar que adoptaria. En total hauran estat prop de quaranta vuit hores les que han passat entre que va anunciar que prendria mesures i no han entrat en vigor. Una dada absolutament sorprenent, quan és sabut per tothom que el temps és el factor clau en aquest moment. Allò que els experts demanen és que s’eviti el creixement accelerat de la pandèmia per evitar que el sistema sanitari col·lapsi. És inaudit que el govern espanyol hagi invertit quaranta-vuit hores en discussions, impedint que les altres autoritats com la Generalitat prenguin decisions que tenen preparades i, al capdavall, per a no abordar els temes centrals i claus de la situació, com és sobretot l’existència del focus descontrolat de Madrid. La Generalitat de Catalunya ha reaccionant tement això que passaria i ha donat ordre als Mossos d’Esquadra de fer controls en les entrades de l’autopista a Lleida i en l’estació de Sants. Ara caldrà veure si el conflicte creix entre el govern espanyol i el govern català o si el govern català accepta l’autoproclamació de Pedro Sánchez com a ‘única autoritat competent’. L’editorial d’urgència de Vicent Partal El govern espanyol ha aprovat el decret d’alarma per a fer front al coronavirus. L’executiu de Pedro Sánchez s’ha negat a escoltar les demandes de confinar Catalunya i Illes adreçades pels governs de tots dos territoris amb l’objectiu d’evitar el col·lapse del sistema sanitari i no ha deixat entreveure en cap moment la possibilitat de confinar Madrid, com es demana de manera urgent. No solament això, sinó que, responent a preguntes dels periodistes, ha arribat a dir que ‘és igual’ que la gent es desplace fora de la seua comunitat autònoma, perquè vaja on vaja haurà de respectar les normes generals! Sorprenentment, doncs, el decret tampoc no inclou cap mesura per a frenar els viatges que ixen de Madrid cap a la resta de l’estat espanyol i no inclou cap mesura per a controlar els viatges provinents de l’estranger, ni el control de les fronteres. Als aeroports dependents d’Aena, VilaWeb ha comprovat avui al matí que no es pren la temperatura als qui arriben de l’estranger ni els demanen de quins països arriben. En compte d’adoptar les mesures lògiques que tots els experts demanen, Sánchez ha optat per una opció autoritària clàssica centrada en el control absolut de totes les forces de seguretat, el desplegament de l’exèrcit i la repressió directa dels moviments dels ciutadans. I l’ha embolicat amb una retòrica sorprenent. El dirigent socialista s’ha autoproclamat la ‘autoritat competent en tot l’estat’, fent servir una terminologia militar de record amarg i ha exigit a les comunitats autònomes de ‘posar-se darrere el govern d’Espanya’, afirmant que ‘no hi ha color polític, ni ideologia, ni territoris’. També ha dit que creu que no s’han de fer les eleccions basques i gallegues. El dirigent socialista aprofita així la crisi per recentralitzar l’ordre públic i la sanitat i ha ordenat que totes les forces de seguretat, incloent-hi els Mossos, l’Ertzaina i policies locals, es posen a les ordres directes del govern espanyol. També anuncia que l’exèrcit serà desplegat, si calgués, per controlar l’ordre públic. Tant el govern català com el basc s’hi han oposat. El decret aprovat pel govern espanyol se centra sobretot, en l’estil més clàssic de les excepcionalitats autoritàries, en la restricció dels moviments dels ciutadans. Decisió que serveix de poc si no va acompanyada del confinament dels focus principals, sobretot de Madrid i de la restricció d’entrades i sortides pels aeroports i ports. Ara mateix només el govern català, amb el confinament d’Igualada, ha pres la principal mesura adoptada en alguns altres països europeus. A Europa, Itàlia, Dinamarca, Xipre, Eslovàquia, Polònia i la República Txeca ja han tancat les fronteres, Portugal ho ha fet parcialment, mentre que Emmanuel Macron ha reclamat el tancament de les fronteres exteriors dels països Schengen. Les mesures inclouen, com han fet la majoria dels països europeus, una gran llista de prohibicions per als ciutadans, que a la pràctica no podran eixir de casa si no és per a fer activitats molt concretes i regulades. El mateix decret especifica que les forces de seguretat podran aturar qualsevol persona pel carrer per identificar-la i comprovar si fa cap d’aquestes activitats. Però es fa molt difícil d’entendre com, per exemple, la policia podrà qüestionar cap persona que circule pel carrer si resta autoritzada no solament d’anar a comprar aliments, sinó també d’anar al banc o a la feina. Per una altra banda, s’autoritza l’obertura de negocis com ara perruqueries o tintoreries i, per tant, hom ha de suposar que s’hi podrà acudir. A Itàlia, per comparació, tot i que es desaconsella d’eixir al carrer, és permès de passejar mentre no siga en grup i es deixe un metre de distància amb els altres vianants. Respecte del transport, l’única decisió que s’adopta és reduir el nombre de trens i dels altres serveis de transport a la meitat de capacitat. Significativament, el decret no inclou ni una sola referència als aeroports. La redacció de VilaWeb us recomana avui aquests articles i enllaços: —Per què les noves malalties continuen apareixent a la Xina? Aquest vídeo en anglès de Vox.com explica com l’hàbit de menjar animals salvatges i el poc control higiènic fa de la Xina el lloc on comencen epidèmies com el SARS o la Covid-19. Vox és un dels principals mitjans digitals dels Estats Units, no té res a veure amb el partit polític espanyol. —Coronavirus, a les finestres i contra la por. Vídeo del Corriere della Sera que mostra com els italians s’han refugiat en la música per pujar la moral enmig de la crisi del coronavirus. —El coronavirus i el retorn de l’estat. Opinió en portuguès del director del diari portuguès Público, que diu que els estats d’excepció poden ser justificats per la pandèmia, però que cal estar alerta amb les actituds del govern perquè l’excepció no esdevingui normalitat després de la crisi sanitària. —73 països posen restriccions o controls a les persones que viatgen des d’Espanya (IB3) —Coronavirus: és possible de deixar de tocar-se la cara? El diari argentí Clarín, en castellà, explica d’on ve aquesta acció tan natural de tocar-nos la cara. —Com expliquem el coronavirus als més menuts? À Punt Mèdia. —Sardenya atura l’arribada de passatgers des de l’exterior en vaixell o avió. Article en italià de La Nuova Sardegna que explica que el govern autònom sard ha tancat les fronteres de l’illa després d’haver acceptat, el govern italià, aquesta demanda reclamada de fa dies pel govern sard. Quines han estat les notícies més destacades sobre la crisi que us hem ofert avui? —El govern francès recomana el paracetamol arran dels dubtes que es presenten amb l’ibuprofèn —Vint-i-dues preguntes i respostes sobre què es pot fer i què no en la situació de confinament —Sergi Maicas: ‘No volem que els metges hagen de triar a qui donen el respirador’ —Catalunya Nord va a les urnes en un clima d’excepcionalitat pel coronavirus —TV3 reorganitza els canals i la programació arran de la crisi del coronavirus —TVBoy canvia els petons a la boca per un ‘stay home’ Quin és el recompte actual d’afectats i morts? A escala mundial les darreres xifres són de 155,812 casos confirmats i 5.814 morts. Del total de casos, 74.269 ja es consideren guarits, segons dades de Worldometer. Els estats més afectats són: – La Xina, amb 80.824 casos i 3.189 morts. – Itàlia, amb 21.157 casos i 1.441 morts. – L’Iran, amb 12.729 casos i 611 morts. – Corea del Sud, amb 8.086 casos i 72 morts. – L’estat espanyol, amb 6.313 casos i 193 morts. A l’estat francès hi ha 4.499 casos i 91 morts. Als Països Catalans hi ha 955 casos i 12 morts. – Al Principat, 715 casos i 8 morts (206 casos i 2 morts més que no ahir). – Al País Valencià, 188 casos i 3 mort (40 casos més que no ahir). – A les Illes, 44 casos i 1 mort (17 casos més que no ahir). – A Catalunya Nord, 6 casos (2 casos més que no ahir). – A Andorra, 2 casos i cap mort. *No hi ha dades separades sobre la Franja de Ponent i el Carxe. Els enllaços i les dades que us recomanem tenir sempre a mà: –  L’evolució del coronavirus a tot el món: quants casos n’hi ha? – Tots els rumors sobre el coronavirus que no us heu de creure – Per què és impossible de saber ara quina és la mortalitat real del coronavirus? – Coronavirus: per què rentar-se les mans amb sabó és tan eficaç? – Quin efecte pot tenir en les embarassades i els seus nadons? – Coronavirus: com podem netejar el telèfon mòbil? – Consells per als qui hagin d’aïllar-se pel coronavirus i per als familiars – Gossos i gats poden contreure o transmetre la Covid-19? – ‘Coronavirus’ o ‘Covid-19’? Com n’hem de dir? – Vegeu la informació del Govern d’Andorra – Vegeu la informació de la Generalitat de Catalunya – Vegeu la informació de la Generalitat Valenciana – Vegeu la informació del Govern de les Illes Balears – Vegeu la informació de l’estat espanyol – Vegeu la informació de l’estat francès – Vegeu la informació de l’Organització Mundial de la Salut (OMS) Cronologia dels reports anteriors: –12 de març: Catalunya i les Illes anuncien que volen tancar les fronteres, però Sánchez anuncia l’estat d’alarma –11 de març: preocupació per un brot a l’Anoia i la situació a Madrid, mentre l’OMS declara la pandèmia global –10 de març: suspeses les Falles de València i les Festes de la Magdalena de Castelló –9 de març: dos nous morts al país, jornada negra a les borses i mesures més dràstiques de contenció Feu-vos subscriptors de VilaWeb Les informacions i notícies de VilaWeb us poden arribar a tots en obert perquè una part dels lectors, més de 17.000 ja, s’han fet subscriptors de manera voluntària. Si voleu ajudar VilaWeb a fer la seva feina feu-vos subscriptors anant a aquesta pàgina.

Summary: El report diari sobre el coronavirus: El govern espanyol perd el temps i el fa perdre


Milers de persones s’han manifestat a Barcelona contra l’extrema dreta i, concretament, contra l’amenaça que representa Vox. La manifestació, convocada per Unitat contra el Feixisme i el Racisme i dues-centes entitats, partits polítics i sindicats, s’ha emmarcat en el Dia Internacional contra el Racisme, pel qual s’han convocat múltiples manifestacions a tot el món i ha aplegat 3.500 persones, segons la Guàrdia Urbana. Fotografia d’Albert Salamé La marxa ha començat als Jardinets de Gràcia i ha recorregut el Passeig de Gràcia fins a la Gran Via, on s’han fet els parlaments i les actuacions musicals. Hi ha hagut tres capçaleres amb missatges contraris al feixisme i al racisme, la principal amb el lema ‘Aturem l’extrema dreta. Stop Vox‘. En el manifest també s’ha denunciat l’augment del masclisme i de la LGTBIfòbia Entre els assistents hi eren el conseller de Treball i Afers Socials, Chakir el Homrani; Gerardo Pisarello (ECP) o els diputats al parlament Ferran Pedret (PSC), Francesc de Dalmases (JxCat), Natàlia Sánchez (CUP) o Joan Josep Nuet, entre més. Marcel Mauri, d’Òmnium, i Javier Pacheco (CCOO) i Camil Ros (UGT) també hi han participat. Fotografia d’Albert Salamé El conseller de Treball i Afers Socials, Chakir el Homrani, ha reivindicat que la solució contra l’extrema dreta sempre és la convivència i la interacció i que passa per valorar la diversitat. El conseller ha assegurat en declaracions als mitjans que la societat no vol deixar ‘cap espai als elements racistes i xenòfobs’. El Homrani ha explicat que la mobilització ha de servir per a reivindicar la societat diversa i per fer evident que a Catalunya no s’accepta ni el racisme ni ‘el pensament que parteix de la discriminació, de l’estereotip i de l’estigma’. ‘No ajuden a crear cohesió social ni convivència’, ha criticat. Fotografia d’Albert Salamé La diputada de la CUP Natàlia Sánchez ha avisat a Vox i al seu líder, Santiago Abascal, que els antifeixistes seran el seu pitjor malson. Sánchez ha afirmat que el moviment antifeixista estarà als carrers però també a les eleccions municipals, on reclama que es construeixin dics de contenció contra aquest feixisme que puja i que es pretén blanquejar o normalitzar. La diputada de la formació anticapitalista ha criticat l’augment de l’extrema dreta i la sobrerepresentació de Vox als mitjans de comunicació. ‘Sortirem avui i sempre que calgui contra aquestes postures retrògrades que ens recorden la nit més fosca del franquisme davant del neofranquisme que pretén marcar l’agenda política del país’, ha reblat. Sánchez ha defensat que l’antifeixisme és ‘l’única opció que possibilita la democràcia” i ha cridat a “tots els demòcrates” a participar en el “front antifeixista’ i ha criticat el candidat del PSC a l’Ajuntament de Barcelona per comparar la CUP amb Vox. ‘Declaracions com les de Collboni són vergonyants perquè banalitzen el feixisme i fan un exercici de desmemòria’, ha afegit. Fotografia d’Albert Salamé Al manifest s’ha denunciat l’alarmant pujada de Vox, que se suma al creixement del feixisme arreu d’Europa i l’auge dels discursos d’odi a escala mundial. El text també denuncia les devolucions en calent a la frontera sud, la vulneració dels drets dels refugiats i les refugiades i les morts a la Mediterrània. D’altra banda, han reclamat que de res no serveix el derrotisme i han cridat a fer una resposta unitària des de baix per aturar l’augment de l’extrema dreta. Entre les prop de 200 entitats signatàries del manifest figuren ERC, la CUP, Barcelona en Comú, CCOO de Catalunya, CGT de Catalunya, Òmnium Cultural, l’ANC, ICV i EUiA, així com un centenar de persones a títol individual. Fotografia d’Albert Salamé Vegeu-ne ací un recull fotogràfic de la manifestació fet per Albert Salamé:

Summary: Milers de persones participen en la manifestació contra Vox a Barcelona


Ernest Maragall ha demanat a Ada Colau, que reconsideri la decisió de presentar-se com a batllessa de Barcelona amb els vots de Jaume Collboni i Manuel Valls. ‘L’única manera de no acceptar-los és no presentant-se, que és el que li he demanat. Que torni i ens asseguem a parlar’, ha explicat Maragall, en to conciliador, després d’haver-se reunit amb Colau. Sobre l’alternativa d’un hipotètic tripartit, tal com han expressat avui els comuns, Maragall ha estat molt rotund. Ha dit que l’acord amb els socialistes era ‘impossible per terra, mar i aire’, i que posar sobre la taula aquesta possibilitat era una ‘cortina de fum adreçada a tenir els vots del senyor Collboni i el senyor Valls’. Maragall ha dit que havia estat una reunió ‘clara i franca’: ‘Ara ja sabem que ella vol ser batllessa i que només ho podrà ser si aconsegueix els vots del PSOE i Ciutadans’. Però ha reiterat la seva petició de ‘reprendre les curses i dur-les fins al final’.

Summary: Maragall demana a Colau que reconsideri la decisió de ‘hipotecar-se’ amb Valls


Facebook ha cancel·lat el pla d’introduir publicitat a l’aplicació de missatgeria WhatsApp i en els últims mesos la companyia ha dissolt l’equip de treballadors que s’encarregaven d’aquest projecte, segons que ha informat The Wall Street Journal. Ara, la feina que havia avançat la companyia durant mesos s’ha eliminat del codi de l’aplicació, tot i que el maig del 2019 fet les primeres proves als estats, amb anuncis semblants als de les històries d’Instagram, també de Facebook. Facebook va anunciar el 2018 el seu projecte d’introduir anuncis a WhatsApp per augmentar la monetització en funcions com els estats i substituir l’anterior model de pagament per subscripció anual. El vice-president de WhatsApp, Chris Daniels, va dir que la publicitat seria ‘la principal eina de monetització de l’empresa, així com una oportunitat perquè les empreses arribin a les persones a WhatsApp’. La companyia manté els seus plans d’introduir els anuncis als estats en algun moment, però se centrarà a desenvolupar funcions perquè les empreses puguin interactuar amb els consumidors com a mètode de monetització en la seva versió WhatsApp Business. El pla de monetització que lidera Facebook, propietari de WhatsApp des del 2014, va ser el responsable de la dimissió dels dos creadors de WhatsApp, Brian Acton i Jan Koum, tots dos durant el 2018. L’aplicació té ara més de 1.500 milions d’usuaris arreu del món.

Summary: WhatsApp autra el projecte per a mostrar publicitat a l’aplicació


Centenars de persones s’han concentrat aquest vespre davant l’Ajuntament de Reus per protestar contra la detenció dels dos regidors de la CUP, Marta Llorens i Oriol Ciurana, que s’havien negat a declarar per l’acusació d’incitació a l’odi. Llorens i Ciurana, igual que la resta de regidors independentistes del consistori, van protestar contra la presència d’agents de la policia espanyola en hotels de la ciutat. És previst que demà a les nou del matí declarin davant la jutgessa. A més dels regidors i del batlle, Carles Pellicer, a Reus hi ha hagut uns quants encausats per aquests fets, entre els quals quatre bombers i el propietari d’un gimnàs. Causa general contra polítics i veïns de Reus per les protestes per la violència policíaca de l’1-O Arran de la detenció dels dos regidors de la CUP, arreu del territori s’han organitzat manifestacions davant els ajuntaments. La que té més seguiment és la de Reus, on després aniran fins a la comissaria dels Mossos d’Esquadra. Gràcies #Reus, seguim #dempeus demanant la llibertat de la Marta i de l’Oriol! Les seves lleis són paper mullat i el seu estat és putrefacte! Si volen que declarem ens hauran de venir a buscar! @cupnacional @ANC_Reus @omniumbaixcamp @CasalDPF @EdgarFdz @oriolciurana84 pic.twitter.com/8UbrQfXHDZ — CUP Reus (@CUPReus) 27 de desembre de 2017 Més de 500 persones es concentren al Mercadal en solidaritat amb els dos regidors de la @CUPReus detinguts pels @Mossos. https://t.co/fIN0iUOZ5J #delCamp #ReusDiari #cas1Octubre pic.twitter.com/Au8KTqTroF — Reus Diari (@ReusDiari) 27 de desembre de 2017 📷Prop d'un miler de persones es concentren a la plaça del Mercadal de #Reus en solidaritat amb la Marta i l'Oriol. No esteu soles! #SomLlavor #SensePor #RepúblicaAra pic.twitter.com/h4sBbyUKeh — CUP Països Catalans (@cupnacional) December 27, 2017 Més d’un miler de persones donen suport, a #Reus, als dos regidors de @CUPReus acusats d’un delicte d’odi a la policia espanyola. pic.twitter.com/AJLedSWgnS — CatInfo Tgn-Ebre (@Cati_Tarragona) December 27, 2017 Ara mateix concentració davant de l'ajuntament de Sabadell en solidaritat amb les dues regidores de la CUP de Reus detingudes avui. #SomLlavor pic.twitter.com/v7YlBpGsoB — CUP de Sabadell (@CUPSabadell) December 27, 2017 Recolzant les regidores de Reus a l’Ajuntament de Mataró #SomLlavor #dempeus pic.twitter.com/6jnOmesOGu — CUP Vilassar #Dempeus! (@cupvilassar) December 27, 2017 ⏩ A part de #Reus, les concentracions es repeteix arreu de les places del país. ✊ La solidaritat, la nostra millor arma! #SomLlavor pic.twitter.com/ObkeLhyBfh — Arran (@Arran_jovent) December 27, 2017 Avui Manresa ha demostrat que davant l'ofensiva de l'Estat espanyol seguirem permanentment #dempeus 💪 Avui han estat la Marta i l'Oriol, però demà podríem ser qualsevol de nosaltres. Contra el cop d'estat, un poble alçat!✊ #SomLlavor #LlibertatMartaiOriol pic.twitter.com/lzFcoGsspa — CUP Manresa #Dempeus (@cupmanresa) December 27, 2017

Summary: Centenars de persones protesten a Reus contra la detenció dels dos regidors de la CUP


La primera diputada aborigen del parlament australià, Linda Burney, ha fet avui a la matinada el seu primer discurs a la cambra baixa. Ha parlat en la seva llengua nativa, el wiradjuri, i s’ha vestit amb una capa en la qual hi havia representats el tòtem del seu clan i el seu personal. El moment més emotiu ha estat quan un grup de dones, des de la tribuna de convidats, han cantat una cançó tradicional wiradjuri (es pot veure al minut 8 del vídeo). A Wiradjuri member sings from the public gallery to welcome Linda Burney as she delivers her first speech pic.twitter.com/BXGidzuQZB — andrew meares (@mearesy) August 31, 2016 Burney ha explicat que estava molt commoguda per haver aconseguit arribar a un ‘lloc tan poderós’ com el parlament. ‘Desitjo que aquesta cambra sigui respectuosa, gentil i educada’, ha dit. Ha demanat a la resta de diputats si eren capaços d’imaginar com havia estat la seva infància, quan a l’institut li deien que els seus avantpassats eren els éssers més pròxims als homes de l’edat de pedra. També ha recordat que fins el 2008 el govern no havia demanat perdó pel maltractament a què havia sotmès històricament la població aborigen. I ha volgut anar molt més enllà de la seva condició: ‘La part aborigen de la meva història és important, és el cor de qui sóc, però no vull convertir-me en un estereotip ni quedar encasellada en aquesta condició.’ Ha assegurat que lluitaria per millorar el sistema educatiu, per reduir la taxa d’empresonament juvenil i per posar fi a la violència domèstica.

Summary: L’emotiu discurs de la primera diputada aborigen d’Austràlia


La coordinadora general de Catalunya en Comú ha proposat que Ada Colau es presenti a la investidura com a batllessa de Barcelona al ple del 15 de juny ‘per a continuar impulsant les polítiques valentes comencades el 2015’. Aquest divendres, les bases hauran de validar la proposta. Barcelona en Comú ha negociat amb el PSC i ERC els últims dies i ha insistit en un govern tripartit, sense proposar que Colau fos la candidata a la batllia tot i perdre les eleccions davant Ernest Maragall. Els vets encreuats dels republicans amb els socialistes han fet inviable que aquest pacte tirés endavant. Els comuns titllen la situació d”estancament’ en un comunicat i asseguren que la proposta no tancaria la porta a continuar negociant per a formar un govern amb les forces d’esquerra. Avui, els socialistes han demanat a Colau arribar a un acord de govern abans de sotmetre’s a la investidura, mentre que ahir Maragall va paralitzar la negociació amb els comuns fins que descartessin un pacte amb el PSC i Manuel Valls. Fins i tot Josep Bou (PP) va oferir els seus dos vots a Colau per a frenar ERC. El PSC ha insistit des de l’endemà de les eleccions municipals en entrar en un govern dels comuns per a evitar que Barcelona tingués un batlle independentista, però de moment no hi ha cap acord. Per la seva banda, Valls va oferir els vots per a reelegir Colau i evitar així l’elecció de Maragall. Ciutadans va desautoritzar Valls, però no ha pressionat públicament per a evitar que l’ex-primer ministre francès donés els vots a Colau.

Summary: Colau opta per presentar-se per a ser reelegida batllessa


L’any 1993 el fotògraf Toni Catany i el poeta Blai Bonet van crear junts el llibre Somniar Déus, que partia de l’atracció que tots dos artistes sentien pel nu masculí per parlar de la sexualitat, la identitat i el desig. El treball d’aquest llibre és el punt de partida de l’exposició ‘Somniant Déus. Blai Bonet, Toni Catany‘, que fa un exercici molt interessant de relacionar fotografia i poesia. Es pot veure al Centre de Cultura Sa Nostra de Palma, on hi serà fins al primer de febrer. La mostra vol demostrar que la col·laboració entre els dos artistes, que es coneixien de la dècada de 1960, no es va limitar al llibre sinó que va tenir molt més recorregut. De fet, tots dos compartien la fascinació per la paraula, l’art i la pintura i per això l’exposició combina la fotografia i la literatura. És formada de més de 125 imatges de Catany, 40 de les quals són inèdites. També hi ha quatre fotografies polaroid transportades sobres seda que, a més d’inèdites, també són peces úniques. Els impulsors de la mostra són el Departament de Cultura, Patrimoni i Esports balear conjuntament amb la Fundació Mallorca Literària i la Fundació Toni Catany. La mostra s’estructura al voltant de quatre eixos temàtics: el primer se centra en els primers nus que va retratar el fotògraf, el segon és una selecció dels nus que apareixen al llibre i el tercer parla de la nuesa individual del cos. Finalment, el darrer hi introdueix el color i el reconeixement final del rostre d’alguns dels déus.

Summary: ‘Somniant déus’: quan Blai Bonet i Toni Catany van combinar literatura i fotografia


De menges: Història de la cuina catalana i occitana (I) Vicent Marqués Edicions Sidillà Aquest és un projecte ambiciós i necessari, el projecte de vida de l’historiador de la cuina Vicent Marqués. L’obra completa constarà de deu volums que s’aniran publicant en els anys a venir. El primer és dedicat a les salses, aperitius, ensalades i sopes. Hi trobareu, per exemple, els avatars històrics de la sopa de peix, els aperitius que entretenien la gana dels nostres avis o les llepolies que emplenaven les taules dels nostres reis, dels nostres pagesos i dels nostres pescadors. Històries de cuina. Plats i relats Òscar Gómez i Lluís Rey Onada edicions Obra guanyadora del III Premi Internacional de Llibre Gastronòmic Ciutat de Benicarló. Dotze ingredients i estris de la cuina universal (la sal, el sucre, l’arròs, la patata, la pasta, el blat, la cullera, la nevera…) serveixen als autors per exposar de forma senzilla i amena que la cuina és un contínuum en la història humana. El que ara cuinem (i mengem) és el resultat d’una evolució cultural teixida al llarg de segles que uneix a tots els pobles. Cada ingredient ha viatjat per la història del món fins a arribar a les cassoles actuals. Ho fan en dotze relats, acompanyats cadascun d’ell amb receptes de la nostra tradició culinària més popular. Llibre de totes les maneres de potatges Col·lecció Set Portes Receptaris històrics de la cuina catalana 7 Portes i editorial Barcino Apareix el tercer volum de la col·lecció Set Portes Receptaris històrics de la cuina catalana, Llibre de totes les maneres de potatges, després de la publicació de Llibre de Sent Soví i Llibre d’aparellar de menjar. Tots tres, per ordre d’aparició, són els llibres de cuina més antics que es conserven en llengua catalana. La col·lecció és impulsada per Francesc Solé Parellada, propietari de les 7 Portes, emblemàtic restaurant barceloní, i director del comitè científic. El Llibre de totes les maneres de potatges és un receptari extens format per dos-cents vint capítols o receptes, molt variades, que també contenen l’elaboració de les apreciades salses que acompanyen els plats, i amb diversos capítols amb indicacions sobre la manera de tractar els aliments, com ara la tècnica de trinxar els animals que es presenten a taula. No se sap la data exacta en què es va publicar el llibre ni tampoc el compilador de les receptes. És un receptari anònim, com els altres dos receptaris publicats fins ara. Felicitat Carme Ruscalleda Columna edicions Es tracta d’un volum de gran format, amb fotografies de Carles Allende i textos de la periodista Rosa Rivas, que aplega la cuina, els valors, les idees i les experiències, que Carme Ruscalleda, la xef més estrellada del món, ha anat bastint al llarg de la seva trajectòria. El llibre és un bon colofó a la brillant etapa de trenta anys, que ha ocupat bona part de la joventut i maduresa de la cuinera, que ara clou. Ruscalleda va obrir el Sant Pau un 27 d’octubre del 1988 i l’ha tancat aquest 27 d’octubre. L’anunci del tancament del Sant Pau es va fer quan el llibre era a la recta final de la seva elaboració. També va causar sorpresa als editors i coautors. Va canviar d’alguna manera Felicitat quan es va saber que clarament passaria a formar part del tancament d’una etapa? Segons va explicar Ruscalleda en la presentació del llibre, la decisió no va afectar el llibre. I va confessar: ‘La cuina condueix la nostra vida. I continuarà conduint-la, però ara amb menys pressió.’ Això també és felicitat. El rebost perfecte. La cuina de Miquel Barrera Joan Garí Onada edicions L’escriptor i crític gastronòmic Joan Garí proposa una aproximació sensorial als secrets del xef de Cal Paradís (una estrella Michelin), a la Vall d’Alba. El llibre fes valdre els tresors gastronòmics d’un territori (el centre imaginari del qual seria la Vall d’Alba) que són els que usa quotidianament Barrera als seus plats, i garanteixen el seu èxit: les tomates de penjar d’Alcalà de Xivert, les carxofes de Benicarló, els llagostins de Vinaròs, les tòfones de Morella, l’aigua de Benassal, el vi de les Useres, el formatge de Catí, els bolets del Penyagolosa… Aquest volum acaba de ser reconegut amb dos premis Gourmand i ara opta al premi Gourmand que reconeix el millor llibre de gastronomia d’enguany en tot el món. Aroma àrab. Receptes i relats Salah Jamal Cossetània edicions El llibre va aparèixer el 1999 i d’aleshores ençà ja porta deu edicions. Aquesta darrera és la més cuidada: tapa dura, profusament il·lustrada, molt bonica. Conté un pròleg del gastrònom Ignasi Riera. Aroma àrab. Receptes i relats és una visió molt personal i un viatge sentimental per a conèixer el món àrab a través de la seva cuina. Aplega cinquanta-quatre receptes il·lustrades i trenades amb relats històrics, costums culinaris i anècdotes del món àrab. L’ha escrit el palestí Salah Jamal, nascut a Nablus el 1951 i que va arribar a Catalunya fa cinquanta-un anys. Aquí va cursar els estudis de medicina i es va convertir en dermatòleg i historiador de la cultura àrab. L’Odissea culinària Enric Herce i Jaume Fàbrega Viena edicions Un viatge gastronòmic apassionant per les diferents cuines de la mediterrània. Un viatge imaginari a través de set menús que fan la flaire càlida del nord d’Àfrica, picant i perfumada del Pròxim Orient, refrescant de les illes… sempre amb receptes clares, fàcils i detallades. Les millors coques dolces catalanes Vicent Marqués Cossetània edicions En aquest llibre hi trobareu totes les coques dolces d’arreu de les terres catalanes, receptes tradicionals de sempre que han estat trameses de pares a fills. Hi ha coques per a tots els gustos: de pasta bamba, de panoli, de pa de pessic, d’ametla, per sucar a la xocolata, i de moltes altres maneres. N’hi ha de més senzilles i de més historiades, de més cares i de més barates. I també hi trobareu diferents preparacions de pastisseria, com són tortells, bescuits, cócs i altres pastissos. Les receptes que m’agraden Pilar Criado Cossetània edicions Aquest llibre neix del bloc del mateix nom que Pilar Criado alimenta des del 2014. El subtítol, ‘Plats fàcils per lluir-se’, resumeix la intenció d’aquest receptari, que conté una seixantena de receptes variades i saboroses, molt fàcils d’elaborar, basades en ingredients senzills i fàcils de trobar, que permeten elaborar plats que fan quedar bé. Tape’s World Toni Monné Cossetània Tape’s World és una col·lecció de receptaris, a càrrec del periodista gastronòmic Toni Monné i amb il·lustracions de Juan Linares Vargas, que es concebeixen com a monogràfics. Els tres primers volums que han sortit són dedicats als cebiches, les croquetes i mandonguilles, i delícies en llauna. Productes de mercat: la galera, el formatge d’ovella, el safrà i els macarrons Diversos autors sd·edicions Productes de Mercat és una col·lecció de llibres monogràfics sobre ingredients de tota la vida o de nova incorporació, però habituals avui a la nostra cuina. Les últimes quatre monografies que s’han publicat ja superen la seixantena. El periodista Jordi Cervera parla de la galera i ofereix dotze maneres de preparar-les. El cuiner Pep Nogué ens proposa deu receptes per cuinar el formatge d’ovella i les seves variants (recuit d’olleta, mató, recuit de drap). La periodista Carme Gasull recopila deu receptes amb safrà, la reina de les espècies, de diferents cuiners de restaurants del país: Albert Marimon (La cava), Xavier Franco (Saüc), Joan Carles Sánchez (es Portal), Xesco Bueno (ca l’Esteve), Vicent Guimerà (L’Antic Molí), Carlos Barneda (Sant Francesc), Jordi Bernús (Sants es crema), Joan Ollé (el Molí del Mallol), Sergi de Meià (Sergi de Meià) i el barman Gerard Ruiz. I el periodista Josep Sucarrats ofereix deu maneres de preparar els macarrons. De vins: Vinos Volumen I. Contextualización y Viticultura Equip de la Bullipedia RBA És el primer de sis volums d’El Sapiens del vino per a la restauració gastronòmica. Aquesta enciclopèdia, integrada en el projecte Bullipedia impulsat per Ferran Adrià, és una obra que pretén aglutinar el mínim de coneixement necessari per a comprendre el món del vi i el paper que juga en un context gastronòmic. Raïms. Les principals varietats catalanes: història, cultiu i vins Més d’un autor Edicions i Propostes Culturals Andana Raïms ha estat coordinat per Josep Maria Puiggròs, Xavier Fornos i Jordina Escala. És un treball col·lectiu fet per sis especialistes procedents de diferents àmbits relacionats amb la viticultura i l’enologia: Agustí Villarroya, Montserrat Nadal, Josep M. Puiggròs, Lluís Giralt, Joan Rovira i Carme Domingo. De la suma dels seus coneixements n’ha resultat aquest manual. Existeixen altres publicacions que tracten l’ampelografia, la viticultura o l’enologia des d’un punt de vista tècnic. Però no és gaire freqüent que s’hi incorporin també elements d’història i cultura. Ha estat imprescindible per a la construcció del discurs històric de les dotze varietats de raïm protagonistes (carinyena, garnatxa, macabeu, malvasia de Sitges, monastrell, moscatell, parellada, picapoll, sumoll, trepat, ull de llebre i xarel·lo) el conjunt de quinze mil fitxes manuscrites que guarda el Centre de Documentació de VINSEUM, recopilades al seu moment pel doctor Emili Giralt i Raventós. Vinos naturales en España Joan Gómez Pallarès Integral Nova edició revisada, ampliada i actualitzada d’aquest volum de referència, que és molt més que una guia dedicada als vins naturals, perquè, com bé diu el subtítol, cerca el plaer autèntic i l’agricultura sostenible a la copa. És un llibre imprescindible, i literàriament impecable i deliciós de llegir, tant per les reflexions i coneixements que aporta en la primera part, com pels personatges vinícoles que ens presenta en la segona, dels quals comparteix informacions importants per conèixer-los i conèixer els seus projectes vitivinícoles. Tal com Gómez Pallarès diu, el llibre és un viatge, i ell ens convida a compartir-lo. Aquesta nova edició inclou un pròleg nou, a càrrec del sommelier i copropietari del Celler de Can Roca, Josep Roca. La guia de vins de Catalunya 2019 Jordi Alcover i Sílvia Naranjo La Subversiva Lectura La Guia de vins de Catalunya 2019 conté 1403 vins tastats a cegues de 267 cellers, de les dotze denominacions d’origen catalanes. I els premiats d’aquesta edició (o sigui, els més ben puntuats) han estat variats pel que fa a territoris i també pel que fa a les elaboracions, tipus d’agricultura i varietats de raïm. Enguany, el millor vi de l’edició i també millor vi negre ha estat el Picapoll Negre 2015 del Celler Oller del Mas, DO Pla de Bages. En aquesta edició, La Guia té dues virtuts pel que fa als vins més ben puntuats: per una banda, representen gairebé tot el paisatge vinícola del Principat, on hi són presents totes les denominacions d’origen (excepte una). Per altra banda, ens endinsa en molts projectes vitivinícoles petits, uns emergents, altres consolidats, molts valorats perquè recuperen varietats a punt de desaparèixer, que contenen un ventall de valors i maneres d’entendre la viticultura prou diferents, que arriben fins a l’agricultura biodinàmica. I aquest retaule de persones i paisatges construeix un retrat potent i atractiu del què és avui el món del vi a Catalunya. Ric i divers. Guia d’Enoturisme de Catalunya Lluís Tolosa Tolosa Wine Books Lluís Tolosa, especialista en l’elaboració de guies d’enoturisme ens proposa ara una selecció de 700 llocs per gaudir del turisme del vi: més de 200 cellers, més de 300 restaurants i allotjaments, prop d’un centenar de botigues de vins i una cinquantena de visites culturals. Tolosa comença per Barcelona i després ressegueix els cellers, restaurants i altres establiments que es troben inscrits en la Ruta del Vi de Lleida, Enoturisme Penedès, Priorat Enoturisme, Ruta del Vi DO Alella i Ruta del Vi de l’Empordà. També apareixen les DO Conca de Barberà, Pla de Bages, Terra Alta i Tarragona, que no tenen Ruta del Vi, i on l’autor de la guia proposa una primera ruta, en part consensuada amb cadascun d’aquests territoris. La volta a Catalunya en 50 vins Àngel Garcia i Petit Larousse És una invitació a recórrer l’àmplia i diversa geografia catalana dedicada al vi, de l’Empordà fins a la Terra Alta, de les marges del Segre als suaus turons d’Alella. Un recorregut per les dotze denominacions d’origen de vins catalans que descobreix les singularitats de cadascuna d’elles. De la mà de l’enòleg Àngel Garcia i Petit proposa una acurada selecció de cinquanta cellers i d’un vi o cava de cadascun d’ells, així com de destacats o insòlits llocs dels voltants que mereixen una visita, perquè la invitació al viatge suposi tot un èxit. La carta de vinos, por favor Adrien Grant Smith Bianchi i Jules Gaubert-Turpin Cincotintas Llibre de gran format, ben il·lustrat, però que aporta una informació insuficient, excessivament sintètica. Amb tot, ajudarà a situar les regions vinícoles als amants del vi que s’inicien. Tal com diu el subtítol, es tracta d’un atles de les regions vinícoles del món. Conté 56 països, 92 mapes i 8000 anys d’història. El volum té una singularitat remarcable: l’atles s’ordena en funció de l’antiguitat de les regions vinícoles al món. De manera que els primers territoris dels quals parla aquest atles són els del Mar Negre (Geòrgia, Turquia, Armènia) i els d’Orient Mitjà (Líban, Egipte i Israel-Palestina), territoris on es va començar a elaborar vi abans de l’any 3000 aC. Retrats de vi: Xavi Garcia Ruth Troyano Publicacions de la Universitat Rovira i Virgili Un nou retrat de vi protagonitzat per Xavi Garcia, enòleg i propietari d’Alella Vinícola (DO Alella). Ell va començar aquest projecte vinícola el 1998, després que la cooperativa centenària tanqués les portes i la seva família adquirís el celler modernista, la marca i el projecte vinícola. Ara, vint anys després, els germans Garcia Muntané ofereixen una gamma de vins que combinen tradició i innovació, apostant per mantenint el prestigi dels vins dolços i generosos, que tants paladars van degustar i apreciar durant la primera meitat del segle XX i nous vins, en especial un d’una varietat antiga, que no es troba catalogada en la base de dades ampelogràfiques europea. La garnatxa d’Alella, diuen els pagesos vells de la localitat, que ara Xavi Garcia elabora com a monovarietal. Un projecte de futur ple d’expectatives. Col·lecció Envinats Vibop edicions Vibop Edicions té com a temes vertebrals el vi, la cuina i el paisatge. El projecte s’ha iniciat aquest any amb la col·lecció Envinats, que vincula el món del vi amb l’art, la història, els sentits, la ciència, la literatura, la poesia, el disseny, la cultura popular, el surrealisme, la terra, el paisatge, la cuina… I sempre oferint llibres de petit format molt cuidats i sorprenents. Perquè és una col·lecció heterogènia i heterodoxa. I ben exigent amb la qualitat dels continguts que ofereix. Els quatre primers títols són els següents: Josep Roca, a l’avantguarda del vi (que recull dos tasts significatius que ha realitzat aquest sommelier de referència internacional); Les olors en la literatura (a cura de Vicenç Pagès Jordà, que ha fet una selecció de trenta cites de la literatura universal, que parlen de les olors); Vins de memòria (relats autobiogràfics amb el vi com a protagonista, de personatges com Josep M. Espinàs, Màrius Serra, Vicenç Altaió, Imma Merino…); Vins, vinets i vinasses (el dissenyador gràfic Enric Satué aplega tots els seus treballs relacionats amb el vi de la seva trajectòria. Una part són inèdits. I van companyats per uns relats del mateix Satué). Agendes i calendaris: Agenda 2019 Etselquemenges. Zahorí books ‘Ets el que menges’ és una revista digital de salut i nutrició. Amb aquesta agenda, l’equip que elabora els continguts de la web proposa dotze menús (un per a cada mes de l’any) i detalla una recepta de cada menú. també inclou consells i suggeriments per a una alimentació sana, equilibrada i de temporada. Calendari de l’ermità 2019 Un opuscle ple de coneixements de tradició i cultura popular per a tot l’any. Amb dades astronòmiques, remeis i guisats, informació sobre flors i plantes remeieres, el calendari de l’hortolà, el calendari de collites de fruita i hortalises…i un espai dedicat als infants. A més, hi ha una relació de festes majors, mercats i fires. UnDiaUnVi agenda i calendari 2019 elaboració i edició de Patrícia de Golferichs Amb l’etiqueta UnDiaUnVi, Patrícia de Golferichs ens proposa una agenda i un calendari de vins catalans: ens acosta a 365 vins d’una manera expressiva i expansiva. Amb vocabulari desinhibit i festiu, que pretén fer proper el món del vi a un públic ampli. Per això, s’aporten dades bàsiques de cada vi, però també el preu, les sensacions que provoca en els tastadors experts que col·laboren amb el projecte. Inclou informació sobre les dotze Denominacions d’Origen catalanes, varietats de raïm i fires vinícoles. Propostes literàries: El camí del bosc. Buscar bolets, trobar consol Long Litt Woon, Traducció de Laura Segarra Vidal Ara Llibres Long Litt Woon (Malàisia, 1958), l’autora del llibre, és antropòloga. Va arribar a Noruega com a estudiant d’intercanvi. Va conèixer el seu marit, Eiolf Olsen, i s’hi va quedar a viure. La seva era una vida confortable i establerta quan, d’una manera inesperada, el seu marit es va morir. Ella no tenia consol i només va començar a aixecar el cap mentre feia el dol, gràcies a un curs sobre micologia. Els bolets, que es van convertir en una passió, van ajudar-la a refer la vida. Long Litt Woon ens ofereix un testimoni únic i singular sobre la vida que creix al bosc i la mort que fa niu dins de qui ha perdut un company estimat. Ho fa amb la mirada d’antropòloga que observa el món que l’envolta amb curiositat i coneixement. I, també, amb la mirada serena de qui ha sabut deixar enrere la tristor bo i mantenint el record de l’amor. I no deixarà de sorprendre’ns i divertir-nos amb les peculiaritats de la cultura boletaire de Noruega. Fungus. El rei dels Pirineus Albert Sanchez Piñol La Campana Albert Sanchez Piñol acaba de publicar una nova novel·la fantàstica, protagonitzada per uns bolets monstruosos i gergants. S’emparenta amb els seus llibres anteriors La pell freda i Pandora al Congo, però aquests ‘fungus’ es convertiran en una nissaga que pot ser llarga. Sánchez Piñol situa Fungus al Pirineu, en una vall feréstega, a final de la segona meitat del segle XIX. Diu Sanchez Piñol: ‘No entenc que unes criatures tan estètiques i atractives de formes i textures com els bolets no hagin tingut més explotació narrativa. A més, simbòlicament, el bolet és la fondària del bosc. I per als catalans, la fal·lera que tenim pels bolets és l’última pulsió que ens queda del caçador recol·lector que vam ser. És aquesta idea que dins el bosc hi ha una cosa meravellosa que ens espera i podem tenir.’

Summary: Especial llibres de vins i menges, Nadal 2018


El delegat del govern espanyol a Catalunya, Enric Millo, porta a la fiscalia el discurs que la batllessa de Girona, Marta Madrenas, va fer divendres al vespre durant la concentració per protestar contra l’empresonament de Turull, Rull, Romeva, Forcadell i Bassa. El delegat del govern espanyol a Catalunya, Enric Millo, diu que Madrenas va instal·lar una tarima al davant de la subdelegació per fer una ‘crida clara i concreta’ a la revolució mentre desplegava ‘un atac contra l’estat de dret, contra la democràcia i contra el govern d’Espanya’. El delegat vincula les paraules de Madrenas amb ‘l’atac’ de diumenge al matí a la façana de l’edifici de la subdelegació a Girona, pintada de groc per un grup d’independentistes. Segons que ha informat Millo, la Guàrdia Civil va obrir diligències i ha elaborat un atestat en el qual es recullen tots els fets, que s’enviaran a la fiscalia per si poden ser delicte. A més, tampoc no descarta que s’investigui els mossos d’esquadra que es van ‘quedar mirant’ com pintaven l’edifici. Madrenas dice en Girona que el Estado cree que está frente a 4… “y somos un pueblo unido”. pic.twitter.com/Z02VgZSZM7 — Marta Rodriguez Font (@MartaRodriguezF) 23 de març de 2018

Summary: Millo denuncia ara la batllessa de Girona a la fiscalia per un acte al davant de la subdelegació del govern


L’historiador i crític d’art Joan M. Minguet Batllori (Cornellà de Llobregat, 1958) acaba de publicar el dietari A contratemps. Anotacions esparses d’abans del Facebook (Comanegra). És un volum d’anotacions personals que s’estén des de mitjan 1992 fins a final del 2010. L’autor explica que a partir de llavors, amb l’arribada de Facebook, va continuar escrivint però ja no va ser damunt del paper sinó en format digital, amb l’eina multitudinària del senyor Zuckerberg. Minguet Batllori explica una etapa de la seva vida: les anotacions comencen amb el final de la seva primera època d’investigador en les avantguardes artístiques catalanes, que culmina amb l’exposició ‘AC Avantguardes a Catalunya 1906-1939’, presentada a la Pedrera l’estiu del 1992, i la celebració de l’Any Miró el 1993, a més de l’inici de la seva etapa de professor d’història de l’art contemporani i d’història del cinema a la Universitat Autònoma de Barcelona. I el volum s’acaba quan comença l’etapa de president de l’Associació Catalana de Crítics d’Art (ACCA), el moment culminant de la crisi econòmica i la seva posició crítica i pública contra les polítiques culturals de la Generalitat de Catalunya, que li han donat una ressonància més enllà del sector. —Sí, el llibre es tanca quan començo la presidència de l’ACCA i arriba el Facebook. Aquests darrers sis anys de la meva vida són una altra etapa, certament, on he agafat un protagonisme no buscat (però que crec que he encaixat força bé), quan he pres una posició pública sobre el món de l’art. És clar, va coincidir amb l’ensulsiada de l’Associació d’Artistes Visuals, que gairebé va desaparèixer. Ara la situació és molt diferent. Amb Nora Ancarola de presidenta, l’associació d’artistes visuals torna a funcionar i a tenir un pes. Però durant aquests sis anys no he deixat de treballar com a professor a la universitat, comissariant exposicions com ara ‘Zona Neutral’ a la Fundació Miró. I t’ho dic perquè hi ha hagut certa confusió. La gent diu: ‘Minguet? Ah, sí, el de la Bibiana Ballbè. Això em molesta i forma part d’aquest mirar banal que potencien les xarxes, sense entrar més a fons. —Les anotacions del llibre comencen l’estiu del 1992, però no hi apareixen els Jocs Olímpics. No hem hagut d’aguantar, doncs, la caparra olímpica llegint el llibre. Tampoc no feu cap referència a la ràtzia contra els independentistes, que fou l’altra cara dels jocs. —És un dietari irregular, perquè en el moment que em posava a escriure no hi havia voluntat memorialista ni de fer de cronòleg. I no hi ha res dels Jocs possiblement perquè no em van interessar gens. Amb la meva dona, la Montse, els dies de la inauguració dels Jocs vam marxar a Andorra. Després s’ha demostrat que fou l’inici de l’especulació a Catalunya. I no hi ha res sobre això possiblement perquè el meu ‘jo’ de llavors no necessitava escriure-ho. Però això no són unes memòries. Si les hagués d’escriure, hi ha coses que surten al llibre que no hi posaria. Però aquesta és la gràcia, que les he deixades tal com les vaig escriure. Quedem amb Joan M. Minguet Batllori a la Fundació Joan Miró de Barcelona. Miró és un referent de cap a cap del llibre i, és clar, de cap a cap de la trajectòria de l’autor. Per això li proposem que triï algunes obres de la nova col·lecció permanent de la Fundació Miró. Obres que ens donaran un entorn, que no és mai neutre. I al costat de cadascuna anirem tractant alguns dels temes centrals i recurrents que apareixen al llibre. La primera obra que Minguet tria de Joan Miró és Paisatge del 1968. És a l’apartat de la col·lecció anomenat ‘Poesia i silenci’. Minguet Batllori davant de ‘Paisatge’ (1968). —És una peça extraordinària, que van rescatar dels magatzems. El 1924, Miró havia fet Ceci est la couleur de mes rêves (‘Aquest és el color dels meus somnis’) i molts anys després, quan ja en tenia setanta-pocs, va ser capaç de tornar a l’esquematització pictòrica. Aquí es mostra aquesta faceta del pintor que va tendir al ‘menys és més’. Això és el que fa gran a Miró. A més, l’obra provoca debat i contrarietat. L’art és això. Ho dic al llibre també: els museus enciclopedistes ens adormen, ens plantegen que l’obra és irrenunciablement bona i al davant només tenim l’opció de fer una genuflexió. Doncs no, si l’art no té capacitat de contrariar-nos no serveix. Amb la nova col·lecció ha tornat el Miró més combatiu. Fixa’t, aquesta peça permet que succeeixi aquesta escena que acabem de viure: dos joves rient davant del quatre. Miró aconsegueix sacsejar-nos. —Ara que us referíeu als somnis, trobo que en el vostre dietari hi apareixen molts somnis. Hi doneu importància, als somnis. —Aquest és un llibre fet d’anotacions disperses, escrites en suports diferents. M’ha portat molta feina aplegar tot el material. Un cop el vaig tenir ordenat, me’l vaig llegir i em vaig adonar de les meves coherències, sobretot. No és casual que parli dels somnis i d’autors que els tracten, com Borges o Freud (no com a mètode terapèutic sinó d’obertura de molts camps de creació). Per Freud sabem que Miró no es pot entendre sense una part onírica. En aquest sentit, veig connexions entre Pensacions, el meu llibre de poemes, i aquest nou volum. Del somni, m’agrada que no es pot controlar, que és lliure. La segona obra que Joan M. Minguet Batllori tria de la col·lecció de la Fundació Miró és L’esperança del condemnat a mort (1974), que també anomenem el ‘tríptic de Puig i Antich’. L’historiador de l’art davant del tríptic ‘L’esperança del condemnat a mort’ (1974). —El tríptic de Miró i l’execució de Puig i Antich és una associació interessada, perquè Miró feia temps que treballava aquestes obres i va resultar que va acabar el tríptic quan van executar el ‘pobre noi’ (em sembla que va dir Miró). Centrant-nos en el tríptic, Miró continua amb l’esquematització de les formes: ell, que havia fet una contracció del món a través de la creació d’un alfabet sígnic, continua investigant. Són pocs els artistes que al final de la seva vida encara investiguen. En el tríptic, les línies negres són una mena d’escriptura que trenca l’alfabet. Els signes es dilueixen en el gest i l’esquitx, el dripping de Jackson Pollock. I els seus colors habituals es concentren en una sola taca. —De Puig i Antich, en parleu un parell de cops en el llibre. —Jo la nit abans de l’execució de Puig i Antich al garrot vil era al teatre, al Patronat de Cornellà. De cop i volta es va interrompre la funció, es van encendre els llums i ens van dir que l’endemà executarien Puig i Antich, a veure si podíem fer merder als llocs de treball. Ho explico al dietari. Sóc nascut a Cornellà i encara hi visc. En aquell moment, a setze anys, havia començat a treballar a l’ajuntament. Ja feia temps que a través del meu germà m’havien arribat les lectures de Marx, Engels, Lenin. Jo hi vaig afegir poc després les de Bakunin i Kropotkin, que em van introduir en l’anarquisme humanista, que dic jo, no pas en l’anarquisme militant. El pensament àcrata parteix de la voluntat de fer millor la societat a partir de fer millor l’individu. Puig i Antich era anarquista i va patir una execució rància i despietada. —Al llibre, quan parleu d’anarquisme humanista també us referiu al cineasta José María Nunes. —Nunes es troba en aquesta línia. Potser no en vam parlar mai d’anarquisme, però hi havia aquesta sintonia. Per cert, que la inauguració de l’exposició que he preparat sobre José María Nunes s’inaugurarà aquest 14 de juliol a l’Arts Santa Mònica. —I, parlant de Cornellà, desenvolupeu el primer activisme cultural a l’ajuntament de la vostra ciutat. I al llibre sou molt crític amb els primers batlles de la represa democràtica, Fede Prieto i, especialment, José Montilla. —La meva generació va creure en els idearis de llibertat, igualtat, amnistia… Fede Prieto primer i José Montilla després van ser del tot decebedors perquè van desmobilitzar una ciutat que havia aconseguit un gran moviment social i cultural. Aquests alcaldes van participar en la desmobilització del cinturó vermell (i aviat d’aquest cinturó se n’haurà de dir cinturó blau). Avui a Cornellà, la cultura es limita a fer la festa major, cavalcada de reis i el festival de pallassos cada dos anys. S’ha acabat la voluntat de crear esperit crític i tot s’ha bolcat cap a l’espectacle. És decebedor, però, compte!, no és una derrota. La gent de cultura sempre ens aixequem. —Montilla en surt mal parat, però la seva segona dona i la censura que va exercir quan formava part del Consell Comarcal del Baix Llobregat sobre un text vostre dedicat al patrimoni modernista de Cornellà… —Al Baix Llobregat, la gent que hem estat sempre a l’esquerra del socialisme hem patit molt. Que els socialistes facin política de dretes no els ho perdonarem mai. I en això s’inclou la pràctica de la censura. —Heu viscut molt directament aquesta mediocritat i aquest tomb cap a la dreta… —Quan vaig entrar a l’ajuntament de jovenet, era dels únics que escrivia en català. Per això em feien escriure les actes al llibre d’actes. Després vaig passar a l’àmbit de cultura, generant activitats i actes com la coordinació del mil·lenari de Cornellà. També vaig dirigir el teatre, el cineclub i durant tres anys la Rectoria, que era la sala d’exposicions. Vam fer moltes coses. I la pena de Montilla és que un paio que venia de Bandera Roja de seguida que va tocar poder va començar a exercir l’autoritarisme. —A més de deixar malament alguns polítics, al dietari també hi ha personalitats que semblaven intocables i que vós critiqueu. Penso en Joaquim Molas. —Sí, però no es tracta de cap revenja ni res de tot això. Lamento que s’hagi mort. És cert que li van permetre de dictar allò que era bo i no ho era, sovint segons si un li queia bé o no, com explico. No és l’estil de savi que m’agrada. Jo no voldria ser així. Tampoc no voldria ser com en Ricard Salvat, que ja dic que és el professor que més em va influir, però que no tenia un bon tracte amb els alumnes. Que els alumnes continuïn sentint estima per mi fora de la universitat és una cosa que em meravella. Ara no és la mateixa crítica la que faig a en Molas que la que faig als polítics. Perquè amb en Molas podia entaular un diàleg i ens podíem enfrontar des d’aquest estadi, perquè el poder en el món intel·lectual es pot canviar a través del diàleg. En canvi, en el món polític això és impossible, s’ha demostrat tots aquests anys. Montilla tenia el poder de fer lleis i per això la seva traïció és total, perquè podia canviar la desigualtat social i la va mantenir. En aquest sentit, les batalles culturals són pírriques. I, parlant de morts, t’he de dir que m’alegra que al llibre aparegui el meu afecte per algunes persones que ja no hi són: penso en Carles Hac Mor i en José María Nunes. Reflectir-los com a personatges extraordinaris de la cultura catalana em fa content. Jordi Castellanos també hi surt. És constatar que hi ha gent que ha estat important per a mi i ha estat important per al país. —Hi ha un fil invisible en els vostres estudis i en el vostre relat que lliga els artistes catalans de l’avantguarda històrica amb Joan Brossa i amb Carles Hac Mor. —Sí, però tot comença amb Sebastià Gasch i l’estudi dels seus escrits d’art i d’avantguarda. Sense ell jo no seria aquí. Gasch em va obrir les portes al món de les avantguardes. I és a partir de Gasch que vaig anar cap a Miró i cap a Dalí. I després cap a Brossa i Hac Mor. I això lliga amb un llibre que acabem de publicar amb l’editorial Comanegra també, sobre la Galeria Ciento, en homenatge a la Marisa de la Ciento. Perquè jo me n’anava a la Ciento i m’adonava que l’avantguarda era allà i no pas a la universitat. Jo suposo que he deixat molts camins per explorar, però, mirant enrere, certament hi veig aquesta línia que continua fins a l’avantguarda d’avui dia, la de l’artista Núria Güell. Continuem passejant per la nova col·lecció permanent de la Fundació Miró de Barcelona i Joan M. Minguet Batllori es col·loca davant la magnífica Sèrie Barcelona (1944). Com que és obra en paper no es pot fotografiar de prop i tampoc podrà estar exposada més de sis mesos seguits a la sala. Les condicions de preservació són molt estrictes amb això. I què ens explica Minguet davant d’aquesta sèrie? Minguet Batllori i al fons la ‘Sèrie Barcelona’ (1944). —La Sèrie Barcelona ens fa evident que la història de l’art és organitzada en tòpics que van contra el seu objecte d’estudi. Un d’aquests tòpics és considerar que l’obra en paper no és tan important com la tela. Però en l’obra de Miró sabem que això no és així: ell cada vegada que explorava un llenguatge plàstic, en aquell moment, aquell era el més important. I ho sabem, per exemple, a través del que diu en les cartes que s’escrivia amb els Artigas, els ceramistes. Com s’emocionava pel foc, Miró! Les litografies de la Sèrie Barcelona expliquen el conflicte que Miró va tenir acabada la guerra civil. Personatges que són monstres enfront del seu món que no acaba d’emergir, perquè la guerra li va suposar un gran sotrac. La Sèrie Barcelona és una de les obres més polítiques de Miró. I també ens mostra problemes formals. Ell va concebre aquesta sèrie paral·lelament a les Constel·lacions. Mentre a les Constel·lacions treballava el color i l’alfabet sígnic, en aquesta sèrie és com si tot s’engrandís i hi apareixen els seus monstres de la guerra, com els de Goya. —Parlant del format paper, m’heu fet pensar que en el vostre dietari referiu un munt de lectures que feu. No són les lectures professionals ni acadèmiques, tampoc aquelles amb què construïu el vostre arxiu de cites (en un moment determinat citeu l’existència d’aquest arxiu). Són lectures més prosaiques i molt eclèctiques. —Sóc un devorador de literatura. I des de jove combino lectures ben diferents: l’alta literatura amb la ciència-ficció, que m’apassiona. Els tòpics en literatura també existeixen: sembla que la ciència-ficció sigui un gènere menor. Per què? Els subgèneres m’agraden. Per una altra banda, quan vaig entrar a la universitat vaig tenir consciència que no podia explicar el cinema amb els referents de la meva joventut (Ingmar Bergman, John Huston, Pasolini…). Per això he de veure algunes de les sèries que els meus alumnes veuen per enllaçar amb els seus referents. Una vegada Ricard Salvat em va comentar que per explicar la tragèdia grega als seus alumnes ja no podia fer-ho parlant d’Èdip, rei de Pasolini, perquè no havien vist la pel·lícula. Un professor ha d’estar al dia per a mantenir la connexió amb els alumnes. L’última obra que Minguet triarà fa referència als inicis pictòrics de Joan Miró, els paisatges de Mont-roig del Camp. Dubta entre Mont-roig, l’església i el poble (1919) i Ermita de Sant Joan d’Horta (1917). Finalment tria aquesta segona obra. Minguet Batllori davant l’obra ‘Ermita de Sant Joan d’Horta’ (1917). —Aquests són els inicis de Miró. Aquesta obra Miró la va exposar a les Galeries Dalmau a l’exposició del 1918, que els col·leccionistes catalans no van entendre. El col·leccionisme a Catalunya sempre ha estat d’una miopia exasperant. Miró començava i els seus referents eren Sunyer i Cézanne. Eren obres figuratives, on mostrava el Camp de Tarragona. Però, mira, gràcies al fet que el van rebutjar ell va decidir de marxar a París. —En aquest espai, que correspon al primer àmbit de la col·lecció permanent, ‘Terra’, el tema a tractar és literal: el paisatge i la vida a Belltall, el petit poble de la Conca de Barberà on teniu una casa des del 1992. Coincideix amb el dietari també. —M’agrada aquesta obra de Miró perquè representa el món rural i també perquè parla del seu paisatge, que és el del sud de Catalunya. Jo reivindico Belltall i les comarques del sud també, enfront de la capital i les comarques del nord. Sembla que només puguem mirar amunt. I m’agrada pensar que Miró també mirava al sud, a Mont-roig, i no a l’Empordà. L’any 1992 vam comprar una casa a Belltall gràcies als diners que vaig cobrar per l’exposició de les avantguardes a la Pedrera. La va triar la Montse i sempre li ho agrairé. És una de les millors coses que ens han passat a la vida. No l’entenc com a refugi sinó com a paisatge: vivim Belltall passejant pels camins, coneixent el territori, la gent, plantant els alls, les cebes, les patates. Et dóna una nova dimensió de la realitat. —Parleu molt d’en Marimon, un personatge de Belltall. Qui era aquest senyor? —Parlo molt d’en Marimon. És el cas d’un home que l’any 1928 va matar set nens i unes dones en un poble del costat de Belltall. És un cas que em fa reflexionar sobre aquell paisatge, el de la Segarra històrica, el d’aquell temps i el d’ara. I amenaço de publicar-ne un llibre, que ja tinc començat. Fa un parell d’hores que conversem entre les obres de Joan Miró. Ho deixem aquí. A la sortida, baixem cap a la plaça d’Espanya pels preciosos jardins de Laribal, obra de Forestier i Rubió i Tudurí, per a l’Exposició Universal del 1929. Entre la vegetació i l’aigua, xino-xano, retornem cap a la ciutat, sense deixar de parlar de la universitat i la poca relació que té amb la societat i la cultura. Un tema obert i polèmic també, del qual parla al llibre ‘A contratemps’, però que nosaltres deixem per a una altra ocasió.

Summary: Joan M. Minguet Batllori: ‘M’agrada pensar que Miró també mirava al sud i no pas a l’Empordà’


El president del grup parlamentari d’ERC, Sergi Sabrià, exigeix que la negociació amb el PSOE per a la investidura de Pedro Sánchez no s’acompanyi de més repressió. ‘No es poden produir situacions com la d’aquesta setmana en què el Tribunal de Comptes, el més polititzat de l’estat espanyol, que és molt dir, agafi i persegueixi 29 persones per l’1-O mentre passen totes aquestes negociacions, quan sabem que això podria no produir-se’, ha afirmat avui en una atenció als mitjans. El Tribunal de Comptes espanyol cita el govern de Puigdemont per les despeses de l’1-O Sabrià insisteix que ERC no té gens de pressa sinó que la prioritat és arribar a un acord sòlid: ‘Tant ens és deu dies com un mes, dos o el temps que calgui’. També ha advertit que si no s’ofereixen solucions polítiques, ERC votarà que no a Sánchez i ‘ningú ens podrà fer culpables d’unes terceres eleccions’, ha assegurat. Sabrià ha defensat que ‘l’única opció viable, però la més difícil políticament en alguns moments és seure a negociar’ i ha assenyalat que no ho poden fer amb un calendari de repressió al costat. No podem estar asseguts en una taula de negociacions i que 29 persones rebin una citació del Tribunal de Comptes’, s’ha queixat el vicesecretari general de Comunicació d’Esquerra. També ha insistit que la prioritat per als republicans no són les dates sinó el contingut i arribar a acords i ha recalcat: ‘Si el PSOE té pressa que vingui amb respostes a les nostres demandes’. Entre les condicions per facilitar la investidura de Sánchez com a president espanyol, els republicans reclamen que s’obri un diàleg entre governs per resoldre políticament el conflicte i que no hi hagi condicions, és a dir, sense vetar parlar d’autodeterminació i amnistia. La primera trobada formal entre ERC i PSOE en les negociacions va ser dijous. El president del grup parlamentari d’ERC ha assenyalat que ‘si es genera diàleg, parlar del conflicte i començar a buscar-hi solucions, no hi haurà terceres eleccions’, però que si s’han de convocar, ha dit, no seran la seva responsabilitat. ¡La governabilitat d’Espanya no és un tema que incumbeixi a ERC, nosaltres volem solucions polítiques a un problema polític’, ha resolt. No és important qui se seu a la taula, però l’acord hauria de ser entre presidents Sabrià ha agraït a la portaveu de JxCat al congrés espanyol, Laura Borràs, que aquest divendres rectifiqués després de titllar l’actitud del vicepresident del govern, Pere Aragonès, de deslleial en apuntar que la presència del president de la Generalitat, Quim Torra, no seria necessària en una eventual taula de diàleg entre governs. ‘Borràs es va equivocar en les seves paraules i és una bona notícia que rectifiqui’, ha valorat el dirigent republicà, que ha explicat que aquest divendres va parlar amb la líder de JxCat per ‘compartir com avancen les negociacions perquè és un camí que ens agradaria fer junts amb la resta de l’independentisme i això vol dir moltes converses’. Encara sobre aquest diàleg que reclama la Generalitat amb la Moncloa i la controvèrsia per qui s’hauria de seure a la taula, Sabrià considera que és una polèmica falsa que algú ha volgut crear i que s’ha d’acabar. Torra va defensar que un diàleg entre governs implica que els presidents es reuneixin, després que Aragonès assenyalés que ‘no és descartable però tampoc necessari’ que hi assistís el president. ¡Volem una taula de govern a govern, entre la Moncloa i la Generalitat. No és important en el dia a dia d’aquesta negociació qui se seu a la taula i qui són els representants. El que és segur és que si s’arribés a un acord, la rúbrica hauria de ser entre presidents’, ha afirmat Sabrià.

Summary: ERC exigeix que la negociació amb el PSOE ‘no s’acompanyi de més repressió’


La marxa nocturna contra la presència de la Guàrdia Civil a Calella va acabar amb imatges violentes. Un grup d’ultres espanyolistes, que s’havien concentrat a la caserna de la policia espanyola per donar suport als agents, van provar d’agredir els manifestants amb bastons. En nombrosos vídeos publicats a la xarxa es pot veure com un ultra vestit amb un jersei de la policia espanyola persegueix un manifestant tot cridant. Segons que denuncien col·lectius com la Forja, l’agressor és Santiago Pulido, membre del grup espanyolista Segadors del Maresme, que fou detingut el juny passat per actes violents contra independentistes. Els Mossos van fer identificar un dels manifestants. 📽 | Santiago Pulido agredint a un grup de joves aquesta nit a #Calella. ❌Els @mossos, però, han identificat a militants de @LaForja_AltMar. Fora feixistes dels nostres barris! 🇪🇦🔥 pic.twitter.com/zg8SMCVWsa — La Forja – Jovent Revolucionari (@LaForja_Jovent) October 3, 2019 pic.twitter.com/bavrnORlqo — CUP Calella #RecuperemCalella (@cupcalella) October 3, 2019 La manifestació, convocada per la Forja, la CUP i els CDR amb el lema ‘Fem-los fora’, va sortir de la plaça de l’Ajuntament de Calella i va anar cap a la caserna de la Guàrdia Civil. La marxa fou tranquil·la fins que va arribar a la caserna de la policia espanyola, on hi havia un fort desplegament dels Mossos d’Esquadra i un grup d’ultres donant suport als agents espanyols. 📽 | L'Alt Maresme surt als carrers de #Calella per protestar contra la presència de la @guardiacivil! 🚫QUE SE'N VAGIN!🚫 pic.twitter.com/9wEO5BsDpi — La Forja – Jovent Revolucionari (@LaForja_Jovent) October 3, 2019

Summary: Ultres intenten d’agredir veïns de Calella contraris a la Guàrdia Civil


La Fundació Joan Brossa, que des de fa pocs mesos té seu pròpia al carrer de la Seca, 2 i nou president, Vicenç Altaió (que substitueix Josep Maria Mestres Quadreny), serà l’epicentre de la celebració de l’Any Brossa, que comença avui, dia en què va néixer l’artista fa cent anys. S’allargarà fins al 30 de desembre, quan farà vint anys que es va morir. L’Any Brossa és comissariat pel gestor cultural Manuel Guerrero, que ja va comissariar l’Any Palau i Fabre. Vicenç Altaió va presidir ahir l’acte de presentació de l’Any Brossa a la fundació, en què va assistir la consellera de Cultura, Laura Borràs, i també Carles Sala, de l’Institut de Cultura de Barcelona (ICUB), el director del MACBA, Ferran Barenblit, i personatges històrics vinculats a la vida, l’obra i el llegat de Joan Brossa: la historiadora de l’art Glòria Bordons, el director teatral Hermann Bonnín, el mag Hausson, el compositor Mestres Quadreny. També el director de la Filmoteca, Esteve Riambau, el president del CoNCA, Carles Duarte, el director de la Institució de les Lletres Catalanes, Joan-Elies Adell, i la productora Isona Passola. Entre els artistes joves, hi havia el poeta Eduard Escoffet i Marta Torrents, component de la companyia Cabosanroque. Joan Brossa va ser un poeta de combat, polític i artístic. No va tenir una vida fàcil, va ser artista en una època sinistra de dictadura, l’època de la fosca, que ha definit Altaió. S’emmarca en les segones avantguardes, les que es van desenvolupar als anys cinquanta, amb el grup Dau al Set i en especial amb Antoni Tàpies, però també amb artistes una mica més joves que ells, com el cineasta Pere Portabella i el compositor Mestres Quadreny (ambdós celebren aquest 2019 els noranta anys). Altaió considera Joan Brossa el poeta experimental més important de la literatura catalana. Que s’adscriu a la cultura d’avantguarda i a la cultura popular, tot i que Brossa deia que no era pas avantguardista sinó un poeta del present, que era la societat que anava endarrerida. Potser per això i de ben segur per altres raons que s’hi vinculen, avui l’obra de Joan Brossa i el seu esperit estètic i de revolta continuen vigents. Potser més que mai. Un programa sense pressupost La consellera de Cultura va aprofitar la presentació de l’Any Brossa per anunciar que en el pròxim consell executiu es faria pública la llista de commemoracions oficials del 2019 i que l’Any Brossa hi era inclosa. I també va aprofitar l’avinentesa per anunciar que la Generalitat entraria al patronat de la Fundació Joan Brossa (també s’espera que ben aviat en formi part la Fundació Tàpies). Tanmateix, la presentació va quedar marcada pel pressupost: quan una periodista va demanar quin pressupost tenia l’Any Brossa, el president de la fundació va ser categòric: ‘Zero absolut.’ El fet és que l’Ajuntament de Barcelona ha aportat 150.000€ per a rehabilitar l’edifici que acull la Fundació Joan Brossa, però no ha previst cap pressupost per a les activitats ni ha dotat de pressupost propi l’Any Brossa. I una cosa similar s’esdevé amb la Conselleria de Cultura, que aporta recursos de les institucions que s’hi vinculen (Institució de les Lletres Catalanes, Filmoteca, etc.) i el seu personal (el mateix comissari, Manel Guerrero), però no compta dedicar cap partida concreta per a la programació d’activitats pròpies del centenari. En conseqüència, aquesta manca de pressupost farà que els creadors tornin a ser els màxims perjudicats, perquè no se’ls dotarà de recursos per a la creació d’accions, espectacles ni recerques sobre Brossa. I, probablement, tot allò que facin ho acabaran fent per amor a Joan Brossa, de manera que, inevitablement, es continuarà fomentant la precarització del creador i de la cultura. La consellera Borràs es va justificar al·legant el poc pressupost que tenia la conselleria, però no va reivindicar cap pressupost més bo ni que la situació hagués de ser millorable. Només es va limitar a defensar-se i dir que es destinaven uns diners considerables a l’Any Brossa dins el pressupost ordinari.

Summary: Comença l’Any Brossa sense pressupost


La dirigent de Ciutadans Inés Arrimadas i la de Podem Irene Montero van protagonitzar un cara a cara al programa ‘Salvados’ de La Sexta presentat per Jordi Évole. El debat entre totes dues va ser força tens, especialment en relació amb Catalunya. Però també van ser curioses les imatges en què es veia com es preparaven amb els equips respectius per al programa. Arrimadas parla amb el seu assessor, i se sent com diuen: —Inés. —Què? —Parlem que aquesta mena de formats són pura actitud. O sigui, la gent al final… —Que sí, que sí, compte que tinc un micròfon. —L’hem de preparar. O sigui, és pura actitud, al final la gent és… Em cau bé. Em sembla que tal és molt millor. Doncs mira que bé que ho explica, per més que no entenc res del que diu, no m’he quedat amb cap dada ni percentatge, però ho explica molt bé. Asesor de Inés Arrimadas:“Tú procura caer bien y de lo demás no te preocupes que la gente no se entera” Inés Arrimadas:“ jiji jijiji jijijiji”#ArrimadasMontero pic.twitter.com/mbBldeDFg1 — J.M. de Pablos (@jm_depablos) February 10, 2019 Heus ací el fragment del debat en què van topar per la situació política a Catalunya. Montero defensava la necessitat de parlar amb els dirigents independentistes, i amb els presos, contra l’opinió d’Arrimadas:

Summary: L’assessor d’Arrimadas tracta l’audiència del ‘Salvados’ d’ignorant i ella se’n riu