Àlex Aymerich és el noi que va saltar al Camp Nou en el darrer partit de la Lliga de Campions, el Barça Liverpool, per a denunciar la repressió a Catalunya. Ho va fer amb una samarreta groga amb el lema ‘Llibertat Presos Polítics‘, coincidint amb el minut 17.14 quan l’estadi fa els tradicionals crits d’independència i demanant la llibertat dels empresonats, i motivat sobretot per la darrera anomalia que viu el país: la jugada de Cs i PP amb la Junta Electoral espanyola per a evitar que Carles Puigdemont, Toni Comín i Clara Ponsatí es puguin presentar a les eleccions europees. ‘No he rebut cap trucada del Barça, ni de futbolistes ni de directius, encara que ja hi comptàvem. Ens conformaríem que el club no ens faci arribar la multa de la UEFA prevista per aquests casos’. Aymerich, que ja va intentar fer una acció similar al Camp Nou el 2017 per a protestar contra la detenció de Cuixart i Sànchez, tampoc no ha rebut cap trucada dels partits polítics independentistes. ‘Hi ha una certa normalització de la situació. Fa dos anys hi havia més mobilització, per exemple quan van detenir Cuixart i Sànchez‘. I lamenta: ‘Crec que ho estem normalitzant’, diu. ‘Entenc que el govern ha de governar i ha de donar instruccions als Mossos d’Esquadra perquè mantingui l’ordre públic, però és una situació difícil d’entendre que desorienta una mica’, argumenta. Aymerich explica que ha rebut comentaris per part dels seus familiars i de la gent del barri i diu que ja comptava amb el fet que la retransmissió televisiva no ensenyés el moment reivindicatiu perquè ho tenen com a norma. ‘L’objectiu era denunciar la vulneració del dret fonamental al sufragi passiu de Puigdemont, Comín i Ponsatí. Volíem denunciar aquesta anomalia democràtica, una més. El meu és un petit gest més. Vaig notar l’escalfor de l’estadi quan em feien fora del terreny de joc. Hi havia gent que s’aixecava i aplaudia. Suposo que també algú va pensar que això no tocava, però no va fer mal a ningú. Era una protesta’. ‘L’independentisme ha estat un exemple de mobilització. Hem tingut una força al carrer amb les performances i això no s’ha criticat mai. Però ara que ens han vingut a pegar i amb la repressió cal tornar a les manifestacions més clàssiques que veiem a altres països del nostre entorn. Sempre d’una manera pacífica. Parlem sempre de resistència pacífica’, explica. ‘Sóc un noi normal, polititzat, però no estic cada setmana fent actes. No milito a cap partit. Treballo, entreno i surto amb els amics i sí, m’interessa la política’. Finalment, Aymerich carrega contra la decisió de la JEC d’acceptar el recurs de Cs i PP per a apartar Puigdemont, Comín i Ponsatí: ‘No hi ha per on agafar-ho. Jurídicament no té cap sentit. La mateixa constitució que tant els agrada defensa el dret de Puigdemont. Si no que diguin clarament que la llei s’aplica en funció de qui ets o què representes’, conclou.

Summary: L’autor de la protesta al Camp Nou clama contra la normalització de la repressió


La Guàrdia Costanera italiana ha informat que els exàmens realitzats al vaixell Open Arms al port sicilià de Porto Empedocle han detectat ‘anomalies greus’ que justifiquen la immobilització ‘immediata’ de la nau, sobre el que també pesa una ordre de segrest dictada per la fiscalia. Efectius de la Guàrdia Costanera han inspeccionat aquest dijous l’Open Arms. Dimarts va poder atracar a Lampedusa gràcies a una mesura d’urgència del fiscal i en contra del criteri del ministre de l’Interior, Matteo Salvini, que impedeix qualsevol desembarcament de migrants i refugiats rescatats per l’ONG. Les anàlisis realitzades en les últimes hores haurien detectat ‘una sèrie d’anomalies greus relatives a la seguretat de la navegació, al respecte de la normativa en matèria de protecció de l’àmbit marí i a l’entrenament i familiaritat de la tripulació amb els procediments d’emergència’, segons la Guàrdia Costanera. Aquestes anomalies impliquen ‘l’immediat tancament administratiu’ del vaixell, a l’espera almenys que s’esmenin ‘les irregularitats tècniques i operatives’ detectades durant la inspecció, diu el comunicat. El fiscal d’Agrigent, Luigi Patronaggio, també ha sol·licitat avui al jutge d’instrucció d’aquesta ciutat siciliana que confirmi el segrest preventiu de l’Open Arms, que és a Porto Empedocle després de desembarcar dimarts a Lampedusa els 83 migrants que duia a bord.

Summary: Itàlia immobilitza l’Open Arms ‘per anomalies greus’ al vaixell


La policia espanyola ha detingut un home avui a Barcelona per haver celebrat a les xarxes socials la mort de l’ex-fiscal general de l’estat espanyol José Manuel Maza. Segons el ministre d’Interior espanyol, Juan Ignacio Zoido, l’internauta també va amenaçar el delegat del govern espanyol a Catalunya, Enric Millo. És acusat d’un delicte d’incitació a l’odi i d’injúries. La @policia ha detenido en Barcelona a un hombre que celebró el fallecimiento de José Manuel Maza y amenazó al delegado del Gobierno en Cataluña en las redes sociales, por un presunto delito de incitación al odio e injurias. — Juan Ignacio Zoido (@zoidoJI) November 24, 2017 Ahir la fiscalia de Barcelona no considerà delicte els piulets d’Arran i del dirigent de Podem Cristian Fernández que celebraven la mort de l’ex-fiscal Maza. Segons la fiscalia, ‘malgrat el caràcter desagradable o poc respectuós, no s’ha considerat que  siguin delictius’.

Summary: La policia espanyola deté a Barcelona un home acusant-lo d’haver celebrat la mort de Maza a la xarxa


El diputat de JxCat al congrés espanyol Jordi Sànchez ha fet una crida a reordenar l’espai de JxCat, el PDECat i la Crida Nacional per la República per encarar la nova etapa que albira després de la sentència del Tribunal Suprem espanyol (TS) i adverteix que ‘menteixen els qui diuen que serà l’espai del centredreta independentista’. En una entrevista de l’agència Europa Press a la presó dels Lledoners, considera que la reordenació de l’espai polític de JxCat ha de servir per a impulsar una organització ‘radicalment democràtica, eficaç i previsible’ en l’acció política. ‘No es tracta de fer un partit en el sentit tradicional’, ha apuntat, argumentant que dins JxCat hi conviuran persones de diverses ideologies. Per això avisa que s’equivocaran els qui hi cerquin l’hegemonia de cap ideologia i creu que la reordenació de l’espai ha d’estar encarrilada abans del final d’any i ‘ben resolta’ abans de la primavera. Sobre el paper del president Carles Puigdemont en aquest procés, creu que el que ell vulgui ‘com correspon a la persona que exerceix el lideratge natural d’aquest projecte’. ‘No dubto que, si fos per l’electorat i per les bases de què acabarà essent JxCat, Puigdemont tindrà les màximes responsabilitats’, ha expressat. Quant a l’ex-president de la Generalitat Artur Mas, creu que ‘no té intenció d’encapçalar cap llista’ en unes futures eleccions, encara que ha descartat que sigui el moment de parlar de candidats i de llistes. PDECat: procés de reflexió Sobre si el PDECat ha de dissoldre’s en JxCat, ha assegurat que fa el seu procés de reflexió i ha confiat que la direcció i la militància ‘sabran valorar què és millor per a ser lleials i més útils al projecte d’una Catalunya independent’. També ha reivindicat la Crida, moviment polític que presideix, destacant que fa el seu camí ‘amb discreció i sense obrir polèmiques, que tant agraden a alguns’. Segons Sànchez, el cicle electoral d’enguany ha obligat la Crida ‘a ser especialment discreta per a evitar confusions, però malgrat això teixeix a totes les comarques el creixement d’un projecte polític que creu que la màxima transversalitat és la millor manera de continuar defensant, després de l’1-O, que Catalunya pugui exercir de manera eficaç el dret d’autodeterminació’. A parer seu és imprescindible de donar cohesió i estratègia política a JxCat, un projecte ‘que va néixer amb el compromís de mantenir la veu de l’1-O’, cosa que considera necessari per al moviment independentista en general. La Diada, un ‘clam immens per la unitat i la independència’ Sobre la Diada de l’11 de Setembre, confia que serà, ‘una vegada més, un clam immens per la unitat i la independència’, i no tem que es converteixi en una mobilització de l’independentisme contra els partits. Quant a les crítiques de dirigents d’ERC per l’estratègia d’aquests últims mesos de l’ANC, Sànchez considera que són ‘innecessàries’, sense voler afegir ‘més llenya al foc’, precisa. També ha instat l’ANC i Òmnium Cultural a dissenyar i dirigir la resposta a la sentència del Suprem espanyol, i demana que els ciutadans hi confiïn perquè ‘trobaran el to i la intensitat adequada’. ‘Convido l’ANC i Òmnium a tenir ambició en la resposta si es vol traspassar fronteres i fer visible al món la humiliació que per a molta gent significarà una sentència condemnatòria’, ha ressaltat. Encara que no ha volgut precisar en què podria consistir la resposta a la sentència, espera que hi haurà un ‘tsunami democràtic’ si és injusta, perquè creu que l’estat espanyol i una part de l’opinió pública internacional mesuraran la indignació i el rebuig a la sentència en funció de la reacció.

Summary: Jordi Sànchez sobre JxCat: ‘Menteixen els qui diuen que serà el centredreta independentista’


És habitual que el PP carregui contra la immersió lingüística al Principat per guanyar vots arreu de l’estat espanyol. Els seus atacs són recorrents sempre que hi ha urnes a l’horitzó, però ara tenen un motiu més per fer-ho. Ciutadans es dirigeix a un votant amb un perfil molt semblant i són de sobre coneguts els seus desigs per derogar el model d’immersió lingüística vigent a Catalunya. Així doncs, ahir Rajoy va aprofitar per passar a l’atac tot utilitzant l’escola catalana: ‘A Catalunya tot el món que vulgui parla en català, però a l’escola no es pot parlar en espanyol’, va dir en una entrevista a Telecinco. I va afegir: ‘El sentit comú diu: ‘A veure si tenim sort i surten parlant perfecte el català, castellà i anglès’, però hi ha gent que aquestes coses no les acaba d’entendre’. Homs respon El candidat de Democràcia i Llibertat, Francesc Homs, veu mala fe en el president del govern espanyol quan afirma que a les escoles catalanes no es pot parlar castellà. ‘Són declaracions d’una absoluta ignorància’, ha dit. El candidat també ha recordat que les estadístiques del ministeri d’Educació revelen que els alumnes de Catalunya tenen un coneixement del castellà superior a la mitjana espanyola. ‘No es pot tenir tanta mala traça i ser tan ignorant o tenir tanta mala fe, que crec que és el que acaba tenint el senyor Rajoy’, ha dit.

Summary: Rajoy torna a recórrer a la immersió lingüística com a arma a electoral


Albano-Dante Fachin, assegut en una mateixa taula al costat de Carles Puigdemont, Oriol Junqueras, Marta Pascal, Antoni Castellà, Lluís Llach, Raül Romeva, Anna Gabriel… Una reunió, al Palau de la Generalitat, que va tenir més importància per a fer visible aquesta transversalitat que no pel contingut, perquè hi va haver poca concreció. Però la fotografia dels qui eren asseguts al voltant de la mateixa taula ha estat una mostra de transversalitat en el moment de màxima confrontació amb l’estat espanyol. Ara, no hi eren tots: els comuns se’n van desmarcar. I Fachin, en representació de Podem, va trencar la posició monolítica i recelosa de CSQP en relació amb el referèndum unilateral. El pas de la via del referèndum pactat a la del referèndum sense acordar amb l’estat espanyol ha descol·locat i ha atiat la tensió dins l’espai polític dels comuns, on hi ha posicions contraposades. L’últim episodi, el més visible, ha estat el de la reunió d’ahir a Palau. Fachin celebrava la voluntat de mantenir ‘la transversalitat dels partits favorables al referèndum’. Gairebé al mateix temps que el secretari general de Podem deia això, i que reivindicava la necessitat ‘d’aprofitar tots els espais de diàleg possibles’, Joan Coscubiela, diputat d’ICV i company seu a CSQP, criticava Puigdemont pel fet d’haver convocat aquella reunió… Poca autoritat per donar lliçons tenen els que durant 1 any van renunciar al referèndum per ser pantalla passada i una ingenuïtat — J.Coscu #NoalTTIP (@jcoscu) May 29, 2017 President @KRLS hauria d'explicar la marginació del @referendumpacte un espai unitari que representa la pluralitat del sobiranisme — J.Coscu #NoalTTIP (@jcoscu) May 29, 2017 Quan un President vol fer les coses bé no margina el @referendumpacte i no convoca per radio. I Això ho pot entendre fins @jorditurull — J.Coscu #NoalTTIP (@jcoscu) May 29, 2017 Coscubiela atacava Turull, president del grup de Junts pel Sí, que se les havia tingudes a Twitter amb el president de CSQP, Lluís Rabell, arran de la reunió a què ell i Coscubiela es van negar a assistir. Jordi, vigila rampells demagògics. Una cosa és un tràmit protocol.lari i una altra una reunió política que, per si mateixa, qüestiona el PNR https://t.co/M14AyYsbmi — Lluís Rabell (@LluisRabell) May 29, 2017 La posició de Rabell i de Coscubiela sobre la reunió fou compartida pel dirigent de Catalunya en Comú Xavier Domènech. Però va topar amb la d’Albano-Dante Fachin i la de la direcció de Podem Catalunya, que aquests dies ha fet uns quants gests d’aproximació i de suport al referèndum unilateral. Divendres, per exemple, Fachin es va reunir amb el president d’Òmnium, Jordi Cuixart, amb qui es va comprometre a treballar per aconseguir una participació multitudinària al referèndum. Podem viu un procés de debat intern, que s’acabarà el 9 de juny, per a decidir quina posició ha de tenir en relació amb el referèndum unilateral. La direcció defensa una de les tres opcions que sotmeten a debat sobre el referèndum unilateral: el suport a un referèndum unilateral convocat per la Generalitat, entenent-lo ‘com un acte de mobilització cívica i apoderament social’. Hi ha cercles de Podem que es van decantant per la tercera opció, és a dir, el reconeixement del caràcter vinculant del referèndum unilateral, sempre que tingui una participació multitudinària. L’altra opció que es debat és la de desentendre’s del referèndum unilateral. ‘Tenim cultures diferents, amb els altres partits de CSQP’ Però Podem fa una aproximació evident al referèndum unilateral, i aquest moviment constitueix una esquerda destacable en l’estratègia que CSQP i els comuns havien tingut fins ara sobre el referèndum. La diputada de la coalició Àngels Martínez, membre també de Podem, explica a VilaWeb que entre els uns i els altres hi ha una diferència de sensibilitat sobre el dret de decidir. ‘Amb els altres partits de CSQP tenim cultures diferents, i lògiques diferents. Per exemple, nosaltres vam participar en la Diada, i els altres grups, no. És segurament per una sensibilitat diferent’, explica Martínez. Justament ella va protagonitzar un dels episodis de discrepància més estrepitós de CSQP aquesta legislatura, quan va trencar la disciplina de grup i va votar a favor del referèndum unilateral. Per això van arribar a sospesar si l’expulsaven. Ara és crítica amb la posició de Xavier Domènech i els seus companys de grup Lluís Rabell i Joan Coscubiela de no participar en la reunió convocada per Puigdemont. I veu clar que si hi ha una participació multitudinària en el referèndum Podem hi serà. ‘Nosaltres no podem anar contra la història. I la història, la fan els pobles. I si hi ha una gran participació, amb una mobilització èpica del poble, tan multitudinària i convicent que commogui, nosaltres hi serem. És la història.’ Bones vibracions a Barcelona Arriba l’hora de la confrontació oberta, i l’enterrament de la via negociada sacseja l’espai dels comuns. Malgrat les posicions més resistents, representades per Coscubiela, Rabell i Domènech, hi ha figures polítiques notables que han esdevingut un pont de comunicació entre aquest espai polític i l’independentisme: els tinents batlles de l’Ajuntament de Barcelona Gerardo Pisarello i Jaume Asens, d’una banda, i el diputat d’EUiA Joan Josep Nuet, d’una altra. Aquest últim és encausat justament per haver permès el debat al parlament sobre el referèndum. El ‘factor Nuet’ és un dels que connecta inevitablement els comuns amb l’independentisme, perquè els uns i els altres passen a ser víctimes de la repressió política de l’estat espanyol per una mateixa causa. Pisarello i Asens, tots dos independentistes, faciliten l’entesa en una administració, l’Ajuntament de Barcelona, tan determinant perquè el referèndum pugui ser un èxit. És significatiu el silenci d’Ada Colau sobre els últims moviments cap al referèndum. Malgrat un cert soroll mediàtic, els contactes entre les formacions independentistes i els comuns a l’ajuntament perquè el referèndum es pugui fer amb garanties són positius, segons que indiquen a VilaWeb fonts de diversos partits independentistes.

Summary: El referèndum unilateral esquerda CSQP, sotraga els comuns i basteix ponts amb Podem


El Tribunal Suprem espanyol ha refusat les dues querelles del col·lectiu de juristes Atenes contra el Consell General del Poder Judicial (CGPJ) i el Tribunal Constitucional (TC) i contra el govern de Mariano Rajoy. Denunciaven la ‘prevaricació continuada’ de la cúpula judicial espanyola pels nomenaments de magistrats afins al PP i la ‘vulneració de drets fonamentals de participació política’ del govern Rajoy per haver impedit la investidura de Carles Puigdemont amb un recurs al TC. La sala segona del Suprem, la mateixa que jutjarà els presos polítics, també ha resolt que l’associació Atenes pot haver comès ‘abús processal’ i ha obert una peça separada que pot acabar amb una sanció de sis mil euros al col·lectiu de juristes. L’associació Atenes havia presentat dos recursos de súplica amb arguments jurídics que justificaven ambdues querelles. Es basaven en les conclusions dels informes del GRECO (Grup d’Estats contra la Corrupció) i les conclusions d’associacions de jutges, com la Francisco de Vitoria i Jutges per la Democràcia. La primera querella, presentada el 27 d’abril, es dirigia al president del CGPJ, Carlos Lesmes, i a dinou càrrecs més de la cúpula judicial. Els acusava de manca d’imparcialitat i independència del poder judicial i advertia de la trama al CGPJ per a afavorir el PP, esquitxat per múltiples casos de corrupció. El 7 d’agost, es va ampliar la querella arran de la designació de Carmen Lamela com a nova magistrada del Suprem, atès que consideraven que no tenia ni els mèrits ni la capacitat acreditada. Van denunciar l’assignació presumptament fraudulenta d’una plaça com a fiscal per a Sofía Marchena, filla del president de la sala segona del Suprem, Manuel Marchena, amb la ‘col·laboració necessària’ de la directora de l’Escola Judicial, Gema Espinosa, muller del jutge Pablo Llarena. La segona querella va interposar-se el 22 d’agost, contra Rajoy i els seus ministres per vulneració de drets polítics, i contra el president del TC, Juan José González Rivas, i deu magistrats més del tribunal, per un delicte de ‘prevaricació judicial’ per haver impedit la investidura de Puigdemont. L’associació Atenes argumentava en el recurs de súplica que el Suprem havia vulnerat la tutela judicial efectiva.

Summary: El Suprem es nega a investigar les irregularitats de la cúpula judicial espanyola


El jutjat d’instrucció número 18 de València ha admès a tràmit els recursos d’apel·lació presentats per la Xarxa Espanyola d’Immigració i el col·lectiu de lesbianes, gais, bisexuals i transsexuals Lambda, referits a les paraules de l’arquebisbe de València, Antonio Cañizares, contra els refugiats i el col·lectiu LGTB i feminista. El jutjat va rebutjar a principis de juny les denúncies de les dues entitats contra Cañizares per aquestes declaracions, en entendre que estaven emparades per la llibertat d’expressió. Tanmateix, ara admet els recursos per la no admissió a tràmit. Després que el magistrat hagi admès a tràmit el recurs, serà l’Audiència Provincial la que decideixi si continua endavant amb la causa. Va ser en el marc d’una homilia quan Cañizares va alertar front a ‘l’escalada contra la família per part de dirigents polítics, amb el suport d’altres poders com l’imperi gai i certes ideologies feministes’. L’arquebisbe es va disculpar en una carta adreçada als feligresos i va retirar les paraules que haguessin pogut ferir. Tot i així, una de les coordinadores de Lambda va dir que aquestes disculpes no eren pas suficients: ‘Es presenta com una víctima quan en realitat les víctimes som les persones que ha atacat amb les seves declaracions: el col·lectiu LGTB i el moviment feminista.’

Summary: Un jutjat admet un recurs d’apel·lació contra l’arquebisbe Cañizares i les seves paraules homòfobes


El conseller d’Interior, Miquel Buch, ha considerat que no és normal que un agent dels Mossos d’Esquadra insulti un manifestant, com va passar el 21 de desembre, i ha dit que era una excepció i que s’havia ‘de revisar i actuar’. En una entrevista a RAC1, ha valorat així l’actuació d’un mosso que va contestar a un agent forestal que es manifestava juntament amb els CDR i li va dir: ‘La República no existeix, idiota!’ "La República no existeix, idiota!". pic.twitter.com/PEzbrMMzZZ — Winston Chuches (@WinstonChuches) December 22, 2018 El vídeo dels fets es va fer viral a les xarxes. S’hi reprodueix la breu conversa que van mantenir l’agent dels Mossos, que era al cordó, i el manifestant, un agent rural, a qui el mosso li recordava que era un funcionari com ell i que l’hauria de defensar, a la qual cosa el manifestant li replicà que ell defensava la República. Sobre l’actuació policial en les protestes de divendres passat, el conseller ha dit que l’operatiu va ser un èxit perquè es va evitar que se sobrepassés el cordó de la policia habilitat per assegurar la Llotja de Mar, on es va reunir el consell de ministres espanyol. Ha recordat que a ningú no li agrada fer ús de la força, però quan els agents són atacats o una minoria vol traspassar les línies policials, cal actuar: ‘Hem de garantir que uns es puguin reunir i uns altres es puguin manifestar.’

Summary: Interior revisarà l’actuació del mosso que va dir ‘idiota’ a un manifestant el 21-D


La batllessa de Barcelona, Ada Colau, ha publicat un text a les xarxes socials en què explica que el càrrec que ocupa ara no li permet d’atendre casos individuals de peticions de feina que rep per via personal. A l’escrit, que ha tingut un ressò important, admet que la situació la fa sentir ‘impotent’ perquè quan es dedicava a l’activisme social sí que podia atendre casos concrets. Recorda que, si respongués, en aquests casos podria ser acusada de clientelisme o de tràfic d’influències. Ada Colau ha publicat el text a la seva pàgina de Facebook i a Twitter en espanyol. Tot seguit us el reproduïm traduït al català: ‘Ahir al matí una dona gran em va aturar al carrer, plorant, i em va explicar que no arribava a final de mes, amb una pensió miserable, un fill desocupat i un habitatge social que no arribava a pagar. Un altre dia una amiga em va preguntar si li podia aconseguir feina al seu marit, camioner, per a conduir algun camió de recollida d’escombraries. A l’escola del meu fill, un pare em va comentar que feia quatre anys que era a l’atur i que hauria estat disposat a treballar d’allò que fos. Des que sóc batllessa, s’han multiplicat les peticions d’ocupació: cada dia al carrer, per carta, per Facebook, fins i tot per WhatsApp i SMS. Aparentment tinc més poder que mai i, no obstant això, en cert sentit em sento més impotent: a diferència de l’activisme social en què he estat molts anys, ara no puc actuar per donar resposta a casos individuals. Fer servir el poder que dóna la batllia per a resoldre casos individuals que arriben a mi per via personal podria ser considerat clientelisme, fins i tot tràfic d’influències. Ara la meva tasca (i la de l’equip que m’acompanya) és de canviar polítiques estructurals, com ara augmentar les polítiques socials (beques menjador, habitatges de lloguer social), o promoure polítiques d’ocupació a través de l’agència Barcelona Activa, o aprovar plans d’impuls del comerç de proximitat i de l’economia cooperativa, el turisme sostenible, la rehabilitació urbana i energètica, etc. Unes polítiques que estic segura que ajudaran a crear no solament ocupació, sinó ocupació de qualitat, però que necessiten uns quants mesos per a posar-se en pràctica i començar a donar resultats substantius. Vull aprofitar l’altaveu de les xarxes socials per dir-vos que hi deixarem la pell per a fer-ho tan aviat com sigui possible, però que ara no puc intervenir en casos individuals, per més que alguns dels que conec em facin plorar de ràbia i d’impotència. Això sí: us demano que em continueu interpel·lant i explicant la realitat, la que realment importa, la de la vida quotidiana de la gent, la qual —ara i sempre— ha de ser la màxima de les nostres prioritats. Milers de persones ens van votar per posar la vida digna de totes les persones al centre de les polítiques públiques, sense excuses. Ho sabem i ho recordem cada dia, amb un profund sentit de la responsabilitat.’

Summary: L’escrit d’Ada Colau a la xarxa: ‘Ara em sento més impotent’


El celler de Can Roca no deixa de regnar en la gastronomia mundial. L’any passat va quedar tercer i enguany ha recuperat una posició i ja és el segon millor restaurant del món, només superat per l’Osteria Francescana de Massimo Bottura a Mòdena (Itàlia). Des del 2009 que el restaurant dels germans Roca es manté entre els cinc millors restaurants del món, dues vegades el número u, el 2013 i el 2015. Consulteu la llista dels cinquanta restaurants més destacats del món, segons les votacions que organitza la revista Restaurant. Dels Països Catalans, a més dels germans Roca, s’ha destacat en el número 18 el restaurant Disfrutar d’Oriol Castro, que ha causat sensació, i, més lluny, en el número trenta-dos, el Tickets d’Albert Adrià, tots dos a Barcelona. Els guardons enguany s’han atorgat a Bilbao i s’ha fet un gran reconeixement per la cuina basca, tot i que els restaurants del País Basc no s’han situat en les cinc primeres posicions. El Mugaritz d’Andoni Luis Aduriz ha quedat en la posició novena i l’Asasor Etxevarri, amb el sommelier català Agustí Peris al capdavant de la sala, ha quedat en desena posició. Cal destacar que les xef dones enguany han anat conquerint un major protagonista. És de destacar en un món tant masculí com el de l’alta cuina. I, en aquest sentit, la xef Clare Smyth del restaurant Core by Clare Smyth de Londres, destacada com a millor dona xef del 2018, ha criticat en el seu discurs aquesta distinció, tot dient que la cuina no té un gènere específic i ha acabat demanant igualtat. Continua afiançant-se la cuina del Perú, amb el restaurant Central en la sisena posició i destacat com a millor restaurant de llatinoamèrica; l’Astrid & Gastón a Lima amb Gastón Acurio al capdavant ha aconseguit el premi The Diners Club; i també a Lima, el restaurant Maido, que fa una cuina de fusió entre la cuina peruana i la japonesa, ocupa a partir d’ara la setena posició.

Summary: El celler de Can Roca es manté a dalt de tot de la gastronomia mundial


L’ex-vice-president del TEDH Josep Casadevall s’ha mostrat molt crític envers el fet que el Tribunal Suprem espanyol hagi refusat l’entrada d’observadors internacionals al judici contra l’1-O. En una entrevista al programa ‘Via Lliure’ de RAC1, ha assegurat que això ‘tindrà pes més endavant’, referint-se al moment en què el cas arribi a Estrasburg. ‘Que ara hi hagi observadors és importantíssim’, ha afegit. ‘Vull imaginar que no els prohibiran l’entrada. Ho trobo fort. Seria un tret al peu del Tribunal Suprem.’ També ha advertit el president del govern espanyol, Pedro Sánchez, que seria un error discutir sobre el judici contra l’1-O quan visiti el TEDH dijous. ‘És un cas que és a l’ordre del dia i, a més, hi ha moltes possibilitats que després l’hagi de veure el mateix tribunal europeu’, ha dit, afegint que ‘no li entra al cap’ que Sánchez en vulgui parlar a Estrasburg. ‘Si Pedro Sánchez en fes un discurs al TEDH, el mateix president del Tribunal faria una nota aclarint els fets.’

Summary: L’ex-vice-president del TEDH Josep Casadevall critica que el Suprem no accepti observadors internacionals


Mónica Oltra, vice-presidenta de la Generalitat Valenciana i consellera d’Igualtat i Polítiques Inclusives, ha anunciat que encapçalaria una delegació que la setmana entrant anirà als camps de refugiats grecs de Mitilene (a l’illa de Lesbos) i a l’illa de Leros. L’objectiu del viatge és signar un conveni declaratiu amb el govern de Rodes per avançar en l’acollida de refugiats al País Valencià. Oltra ho ha anunciat durant la presentació d’una campanya de conscienciació envers els refugiats que la conselleria ha organitzat amb l’Alt Comissionat de les Nacions Unides per als Refugiats (ACNUR). Ha explicat que el conveni seria declaratiu perquè només podria tenir efectes normatius si comptés amb el vist-i-plau del govern espanyol, que no ha arribat. Fa un mes que la Generalitat Valenciana va trametre un esborrany del conveni amb caràcter d’urgència per al trasllat i acollida de refugiats, però el govern espanyol no ha respost. ‘Tenim una obligació legal, política, moral i humana d’ajudar aquestes persones’, ha dit Oltra. I ha afegit: ‘Malgrat els obstacles, la Generalitat Valenciana ha fet moltes coses i estem convençuts que les persones refugiades arribaran perquè tenim voluntat que arribin.’ Així mateix, ha recordat el propòsit de dur una part dels refugiats amb vaixells a València, gràcies a l’oferiment ‘altruista’ de la naviliera Baleària. Durant el viatge, que començarà dilluns, la delegació de la conselleria visitarà sis projectes de la Generalitat Valenciana en aquella zona.

Summary: Mónica Oltra anuncia un viatge a Mitilene i Leros per avançar en l’acollida de refugiats al País Valencià


La diputada i portaveu de Ciutadans al Congrés espanyol Inés Arrimadas ha estat escridassada avui a migdia al barri barceloní de les Corts, que celebra la festa major. Arrimadas ha pujat al balcó de la seu del districte amb la resta d’autoritats per veure la diada castellera, des d’on ha rebut una xiulada i càntics de ‘llibertat presos polítics’ per part dels mateixos castellers. Els veïns s’hi han afegit i també li han cridat que se n’anés. Vegeu a continuació com és escridassada: Ines Arrimadas no politiza nuestras fiestas? Venga vaaa. Así la recibimos #lescorts #fmlescorts pic.twitter.com/Vknqp704F4 — Xènia (@xopbcn) October 6, 2019 Cálido recibimiento de los vecinos del barrio barcelonés de Les Corts a Inés Arrimadas, zona donde reside, con pitada monumental y al grito ensordecedor de "llibertat presos polítics" en la Diada Castellera.@InesArrimadas, sé fuerte. #Catalunya #LlibertatPresosPolítics pic.twitter.com/7WT0bCAZ8L — Juan Miguel Garrido (@Juanmi_News) October 6, 2019

Summary: Arrimadas, rebuda amb crits de ‘Llibertat presos polítics’ pels castellers a les festes de les Corts


L’ambaixador nord-coreà a l’ONU, Kim Song, ha informat que el seu país ja no discutirà amb els Estats Units la possibilitat de suspendre el programa nuclear i que qualsevol conversa addicional en aquest sentit és innecessària. ‘El diàleg constant i substancial que perseguia els Estats Units no era més que un truc per guanyar temps amb vista al seu calendari polític domèstic’, ha fet saber en un comunicat recollit per Reuters. ‘No necessitem mantenir noves converses amb els Estats Units. La desnuclearització’, ha afegit, ‘ja està fora de la taula de negociacions’. El president dels Estats Units, Donald Trump, i el seu homòleg nord-coreà, Kim Jong-un, s’han reunit tres vegades sense aconseguir avançar en aquest sentit. Tot i que el president nord-americà ha assegurat que té intenció de perseverar, els seus últims comentaris, en què criticava que Kim assagés amb coets de llarg abast, donaven a entendre un nou distanciament. En resposta, el règim de Corea del Nord el va instar a abstenir-se d’advertiments i ‘metàfores’, perquè representen ‘un desafiament molt perillós’ per Pyongyang. Ni els últims ajornaments de maniobres militars entre Corea del Sud i els EUA, que Corea del Nord interpretava com una amenaça a la seva seguretat, han estat capaços d’alleujar la tensió.

Summary: Corea del Nord anuncia a l’ONU la suspensió total de les converses amb els EUA sobre el programa nuclear


L’Onze de Setembre ja s’acosta i això es nota pel ritme de les inscripcions a la Via Lliure a la República Catalana. Dels cent trenta-cinc trams que tindrà, vint-i-nou ja són plens. Set són del començament, al carrer de Rosselló-Pòrcel, al barri de Sant Andreu, i a l’altra punta de la via, al parc de la Ciutadella, n’hi ha quinze. A la plaça de les Glòries també s’han registrat moltes inscripcions i ja hi ha set trams completats. Segons que va informar l’ANC ahir, des que es van obrir les inscripcions fa dues setmanes ja s’hi han registrat 110.000 persones. Tot amb tot, la majoria dels altres trams encara és buida, i l’ANC fa una crida perquè la gent s’hi inscrigui com més aviat millor. ‘No hi pot faltar ningú, l’hem de fer més grossa que mai’, diu Josep Sabaté, coordinador de la mobilització. La via d’enguany es dividirà en deu eixos, que es corresponen als àmbits de la campanya de mobilització de l’ANC i Òmnium amb vista al 27-S. Els trams plens, els de cada cap, pertanyen als eixos de la ‘democràcia’ i ‘la cultura i l’educació’. El del mig, el de la plaça de les Glòries, correspon al de la ‘justícia social’. En aquest mapa podeu veure els cent trenta-cinc trams i el volum d’inscripcions que té cada un: A continuació podeu tornar a veure el vídeo amb que l’ANC promou la participació a la Diada: A continuació podeu tornar a veure el vídeo amb què l’ANC promou la participació a la Diada:

Summary: La Via lliure s’omple a bon ritme: 110.000 inscrits i una trentena de trams plens


Recentment el Journal of Clinical Endocrinology & Metabolism publicava un estudi sobre un mètode anticonceptiu hormonal per a homes que consistia en l’aplicació d’un seguit d’injeccions. El comitè mèdic encarregat de supervisar la investigació, però, va aturar l’estudi per un seguit d’efectes adversos que havia generat el fàrmac. La polèmica esclatava a les xarxes socials quan es coneixien els efectes secundaris en qüestió. L’assaig es va interrompre per casos d’acne (45%), desordres emocionals (18%) i augment del desig sexual (38%), efectes molt similars als de la píndola femenina que es troba des de fa anys al mercat i que, de fet, és un dels fàrmacs contraceptius més venuts a Espanya. L’oferta al mercat: la primera mostra de la desigualtat El ventall de mètodes anticonceptius actualment és molt variat. Tanmateix, llevat del preservatiu, la resta d’opcions són d’ús femení. Quan parlem d’anticoncepció convé diferenciar els mètodes reversibles dels irreversibles. En el grup dels reversibles hi distingim els mètodes barrera i els hormonals. Els mètodes barrera tenen en comú el fet que no provoquen efectes secundaris. En aquest grup s’inclouen: el preservatiu -tant el masculí com el femení-, el diafragma i el caputxó cervical. És important remarcar que el preservatiu és l’únic mètode que, a banda de l’anticoncepció, també protegeix de les malalties de transmissió sexual. Els mètodes hormonals de moment només són aplicables a la dona i cal diferenciar-ne dos tipus: l’anticonceptiu hormonal combinat (que conté dos tipus d’hormones) i l’anticonceptiu hormonal compost únicament per un tipus d’hormona. Els mètodes combinats es distribueixen en forma de pastilles, pegats i anells vaginals. Els anticonceptius compostos per una única hormona es distribueixen en forma d’implants a la pell, injeccions i pastilles. En el grup de les píndoles hormonals també s’inclou la píndola del dia després. Un altre anticonceptiu femení present al mercat és el DIU (dispositiu intrauterí). Aquest dispositiu pot ser hormonal o de coure. L’hormonal provoca els efectes secundaris propis dels mètodes hormonals. El DIU de coure també pot presentar efectes secundaris com canvis notables en el cicle menstrual. Pel que fa als mètodes anticonceptius irreversibles -que no permeten retornar a la fertilitat un cop s’apliquen- destaquen la lligadura de trompes per a les dones i la vasectomia per als homes. La notícia de la interrupció de la investigació sobtava perquè el tractament estudiat presentava una eficàcia superior, fins i tot, a la dels mètodes orals hormonals femenins. A més, un 75% dels participants asseguraven haver-ne quedat satisfets. Un camp poc estudiat En els darrers 50 anys, s’han produït pocs canvis en el terreny de l’anticoncepció masculina. Ara mateix només hi ha dos mètodes d’anticoncepció per a homes: els preservatius i la vasectomia. I només el primer és reversible. Una de les principals raons per les quals la investigació en aquest camp no avança és que molt poques companyies farmacèutiques inverteixen recursos en el desenvolupament de mètodes anticonceptius per a homes. Només l’OMS, que ha estat la principal promotora d’aquest últim assaig, i algunes organitzacions sense ànim de lucre estan treballant per avançar en la recerca. Una qüestió d’arrel cultural La falta d’inversió ve acompanyada d’un problema cultural de fons: la planificació familiar i la contracepció s’han considerat històricament, i encara són considerades, una tasca exclusivament femenina. La prevenció de l’embaràs implica una responsabilitat compartida entre homes i dones però la societat ha assignat tradicionalment el pes d’aquesta preocupació al gènere femení. Georgina Picas, llevadora: “Les dones ens hem cregut i hem assumit que som les úniques responsables de la natalitat” Un estudi de l’any 2013 sobre planificació familiar mostra que el 63% de les dones del món en edat fèrtil fan servir algun tipus de mètode anticonceptiu. Els mètodes anticonceptius més utilitzats a cada país estan molt condicionats pels hàbits culturals de cada societat. L’Estat espanyol és dels països on l’ús del preservatiu masculí és més elevat, amb un 31%, seguit de les píndoles femenines, amb un 20%. A països com Xina o Rússia l’ús de la píndola és molt poc comú, mentre que Alemanya o França, doblen l’ús que se’n fa a Espanya. Aquests hàbits culturals són els que mouen la indústria farmacèutica i les seves campanyes. L’èxit de la píndola femenina als països desenvolupats és una de les raons per les quals les grans farmacèutiques no han invertit més recursos en investigacions sobre anticoncepció masculina. No interessa llençar al mercat cap competència a les píndoles femenines. A més, la majoria de les propostes que s’estudien pels homes són a llarg termini i, per tant, generarien menys ingressos que unes píndoles que cal comprar mensualment. La inclusió al mercat de nous mètodes anticonceptius per a homes suposaria reduir la bretxa de gènere en aquest camp i aconseguiria que la planificació familiar fos, també a la pràctica, una responsabilitat compartida. No cometre el mateix error Analitzant el recent estudi és inevitable fer-se una pregunta: s’hauria comercialitzat la píndola anticonceptiva femenina d’haver estat inventada en l’actualitat? El primer assaig en dones de les píndoles anticonceptives hormonals es va dur a terme a Rio Piedras (Puerto Rico) en la dècada del 1950. Les dones que van participar no tenien gaire informació sobre el producte i tot i que van notificar efectes secundaris com migranyes, marejos, nàusees i coàguls sanguinis la píndola femenina es va comercialitzar. Tampoc van tenir-se en compte els possibles efectes secundaris que el fàrmac podia generar a llarg termini, com ara problemes de fertilitat. Des de llavors, però, les millores i les modificacions en les píndoles han estat constants i en l’actualitat els efectes secundaris negatius que aquestes presenten s’han reduït molt. De fet, convé destacar que moltes dones prenen la píndola pels seus beneficis addicionals com la disminució del sagnat i el dolor menstruals. Al marge que les coses en un principi no es van fer del tot bé, no hi ha dubte que la píndola ha transformat la llibertat sexual de la dona. Isabel Fernández, ginecòloga: “Moltes dones es beneficien dels efectes no contraceptius dels anticonceptius” Per això i tenint en compte que avui en dia els anticonceptius masculins també deixen moltes incògnites, la minimització dels efectes secundaris i la consecució d’una plena reversibilitat han d’estar garantides abans de llençar cap mètode al mercat. Tot i així, potser no cal aturar les investigacions per uns efectes secundaris que durant més de 50 anys han patit i segueixen patint les dones. És necessària molta més investigació en el camp per no cometre els mateixos errors que es van produir en el passat. I potser hem de preguntar-nos per què al segle XXI els homes i les dones, de la mateixa manera que comparteixen el plaer sexual, no comparteixen també, amb igualtat de mètodes anticonceptius, la responsabilitat de la planificació familiar.

Summary: La desigualtat de gènere: un problema també present en l’anticoncepció


Ciutadans té una crisi d’identitat greu a tot l’estat espanyol. El factor que ha fet vessar el got són les dimissions de quatre diputats del partit a les Corts Valencianes, que han estripat el carnet, però mantenen l’acta. En dos anys, ha perdut 143 càrrecs electes: 130 regidors, 7 diputats provincials, 5 diputats de parlaments autonòmics i un conseller comarcal. Durant aquestes darreres eleccions municipals, Ciutadans va obtenir un total de 1.527 regidors a tot l’estat espanyol i, durant el cicle de comicis autonòmics, 93 diputats. Segons que han explicat fonts de Cs a Europa Press, un 63% de les baixes són gent expulsada del partit i un 40% són sortides voluntàries. Els motius principals adduïts per a plegar són qüestions d’organització i falta de democràcia interna, però també els polèmics canvis de l’ideari que va fer el partit al congrés del febrer proppassat, com ara l’eliminació del concepte de socialdemocràcia, o bé el suport a la investidura de Mariano Rajoy com a president del govern espanyol. Tot i que la direcció de Cs apel·la a l’ètica per a demanar que els càrrecs públics que dimiteixin retornin l’acta, no ho poden reclamar per la via legal. Segons la jurisprudència del Tribunal Constitucional, l’acta pertany al diputat o regidor, no pas als partits polítics pels quals es presenten a les eleccions. Una crisi que ve de lluny A la fuita de càrrecs públics de Ciutadans, s’hi afegeixen els mals resultats a les darreres convocatòries electorals. Al setembre, va quedar fora tant del parlament basc com del gallec. I a les eleccions espanyoles, el 26 de juny va perdre 8 diputats respecte de la convocatòria del 20 de desembre del 2015 (de 40 escons a 32) i uns 400.000 vots. A més, el resultat de 40 diputats a la primera convocatòria va quedar força lluny de les expectatives que s’havien creat, amb enquestes que donaven la segona posició a Ciutadans i alguna que fins i tot la situava com a primera força al parlament espanyol. Malgrat aquest fet, la cúpula de partit va considerar que el resultat havia estat un èxit perquè Cs va passar de zero diputats a quaranta. Ara, a les eleccions espanyoles del 2011 el partit no s’hi havia presentat.

Summary: Les xifres de la crisi de Ciutadans: 143 diputats i regidors estripen el carnet en dos anys


La monarquia ha estat durant dècades una institució intocable, considerada en la constitució espanyola com a garant de l’ordre i símbol de la unitat d’Espanya arreu. Però en els darrers temps ha trontollat l’assentiment automàtic de la població, que segons les enquestes suspèn en popularitat als Països Catalans La monarquia, una imposició del franquisme Fa uns mesos sortia a la llum una part inèdita d’una entrevista d’Adolfo Suárez de 1995, on l’ex-president del govern espanyol assegurava que no s’havia convocat un referèndum sobre monarquia o república perquè les seves enquestes mostraven que la monarquia perdria. Aquestes declaracions coincideixen amb les dades d’una enquesta de 1970, censurada a l’estat espanyol, que deixava clar que un 49% dels ciutadans de l’estat preferia una república, mentre que la resta es dividia entre els partidaris d’una monarquia o mantenir el règim franquista com estava. La fórmula per a evitar el qüestionament de la monarquia va ser incloure directament la monarquia en l’articulat de la constitució, obligant a triar entre una monarquia constitucional imposada o la continuació de la dictadura. També es van prohibir els partits polítics republicans, per evitar que es pogués produir un debat a les corts constituents. Així, a les primeres eleccions es van poder presentar els partits comunistes però no Esquerra Republicana de Catalunya (ERC), per exemple. Exceptuant ERC, la resta de partits que es definien com a republicans no van tenir gaire incidència en la vida política. Sempre quedarà, però, l’interrogant de si l’impediment de participar en les primeres eleccions després del final de la dictadura va ser una de les causes. Un altre factor de pressió en favor de la monarquia va ser argumentar que l’exèrcit seria fidel a Juan Carlos I però que no es podia assegurar que ho fos en altres circumstàncies. En aquest sentit, el debat republicà va ser segrestat pels ‘sorolls de sabres’. El mateix PCE ha assegurat que va haver d’acceptar la monarquia per pressions de militars. Malgrat tot això, el suport a la monarquia era molt fràgil i no tenia en cap cas una victòria segura si s’hagués consultat a la ciutadania. Una altra enquesta, de 1976, mostrava que un 40% dels ciutadans acceptava la monarquia com un fet ja inevitable però que encara un 38% demanava un referèndum, mentre que un 22% es mostrava indecís. El 23-F consolida la monarquia Després de l’aprovació de la constitució, la figura del monarca es va consolidar especialment després del 23-F. Malgrat els dubtes sobre l’actitud del monarca, l’adhesió a Juan Carlos va saltar del 56% al 80%. El rei aconseguia lligar així el seu càrrec a l’estabilitat de l’estat. Fins i tot vint anys després de l’aprovació de la constitució (1998), el CIS recollia que un 75% de la població encara considerava la figura del rei com una garantia d’ordre i estabilitat, mentre que un 69% considerava que sense la presencia i actuació del rei, la transició a la democràcia no hauria estat possible. La campanya per a vincular rei i estabilitat va funcionar durant dècades i no ha començat a canviar fins que els escàndols com la caça d’elefants a Botswana, els casos de corrupció que han esquitxat la família reial o els afers amorosos vinculats al monarca la van deixar sense efecte. Tornen els partidaris de la república Aquests canvis han fet que prop d’un 40% dels ciutadans sigui novament partidari de la república. El punt àlgid de les demandes d’un referèndum sobre república o monarquia va ser el juny del 2014, quan Felipe VI va assumir la presidència de l’estat després de l’abdicació de Juan Carlos I i es van fer manifestacions en més de quaranta ciutats de l’estat. En aquell moment, segons una enquesta de El País, un 62% dels ciutadans volia un referèndum per a decidir entre els dos models d’estat, encara que segons la mateix enquesta la majoria volia la monarquia. També es van recollir més de cent mil signatures mitjançant plataformes d’internet. Tot i això, el PP, PSOE i C’s (que aleshores representaven el 72% del congrés) no ho van tenir ni en consideració. El Parlament de Catalunya, mentrestant, ha estat l’única institució que ha demanat un referèndum sobre la qüestió monàrquica. Va ser el 26 de juny de 2014, quan s’aprovava una moció amb els vots favorables d’ICV-EUiA, ERC i CUP, demanant un referèndum sobre la monarquia, amb els únics vots en contra del PP. En el cas català, ja el 1999, segons el CEO, un 48% de la població se sentia poc o gens identificat amb la monarquia espanyola. A la vegada, gairebé una quarta part de la població considerava la monarquia com el símbol més representatiu d’Espanya. Sobre el suport actual a la república, cal dir que cap institució pública, ni el CIS ni el CEO, no ha preguntat mai directament sobre aquesta qüestió. Per tant, les enquestes que tenim a l’abast són dels mitjans de comunicació, que no acostumen a mostrar el suport per territoris. Sí que es va mostrar el 2007 en una enquesta de GESOP. En aquell cas, quan el suport a la monarquia a tot l’estat era del 50,6%, a Catalunya, juntament amb el País Basc, era on menys monàrquics hi havia. Només un 31,7% de catalans li donava suport. Sí que trobem en les enquestes la valoració dels ciutadans sobre la monarquia. En l’últim baròmetre del CEO que pregunta sobre la qüestió, un 75% dels catalans suspenia la monarquia i gairebé la meitat de la població la valorava amb un zero. Era la segona institució més mal valorada, únicament per sota de la banca i per davant del govern espanyol, del Tribunal Constitucional o de partits polítics. Només els votants del PP aprovaven la monarquia. Respecte del CIS, des del 2011 la monarquia suspèn tant a Catalunya (2,82), com al País Valencià (4,62) i a les Illes Balears (4,90). Fins al 2006, la valoració no baixava del 6-7 al conjunt de l’estat. Al País Valencià, en vint anys s’ha passat d’un 12% que suspenia la monarquia a un 38% el 2015.

Summary: La república renaix en les enquestes, 86 anys després del 14 d’abril


El Parlament flamenc ha aprovat per unanimitat avui una resolució que condemna la sentència contra els presos polítics i dóna suport al seu alliberament. Amb el suport de tots els membres de la cambra presents, el text exigeix al govern flamenc que convoqui l’ambaixador espanyol per traslladar la inquietud sobre els fets. La resolució impulsada pels nacionalistes flamencs, els democratacristians i els liberals també reclama un paper mediador de la Comissió Europea i fa una crida pel diàleg entre Madrid i Barcelona. La resolució demana al govern flamenc que urgeixi al govern català i l’executiu espanyol a mantenir un diàleg polític per trobar ‘una solució pacífica i sostenible’. El partit d’extrema dreta Vlaams Belang també ha presentat una resolució que proposava estudiar sancions contra Espanya, però que ha estat tombada per la majoria de la cambra.

Summary: El Parlament flamenc condemna per unanimitat la sentència contra el procés


Isma Prados és un dels cuiners que amb els seus programes televisius i els seus llibres de cuina ha fet més feina com a divulgador, amb la intenció de donar eines a una societat que en una sola generació ha perdut la transmissió de coneixements i és analfabeta en molts aspectes de la cuina i els seus processos, així com en relació als aliments. Aquesta situació afecta a un àmbit de primera necessitat, perquè menjar és imprescindible i cuinar és civilització i cultura. Per Prados, les persones haurien de ser autosuficients en l’àmbit de l’alimentació, com l’hàbit de rentar-se les dents cada dia. Entre els darrers llibres que Prados ha publicat n’hi ha un que reuneix les virtuts d’adreçar-se a un públic contemporani i jove, per ajudar-lo a emancipar-se en l’àmbit culinari. Ens referim a ‘iCook, el manual de cuina per a emancipats’ (Columna, 2012). Ens comenta el cuiner que no va tenir gaire èxit, tot i ser atractiu d’imatges, clar en els conceptes, i útil. Ara, Isma Prados hi torna, amb ‘Cuina sana el 10 minuts’, un llibre menys ambiciós en aparença (pel nombre de pàgines i per tenir un títol cridaner i poc singular), però que condensa alguns dels coneixements bàsics del llibre anterior, que canvien la manera de concebre la cuina. D’entrada el llibre que ara es presenta parla de les famílies d’aliments. Aquesta és l’estructura bàsica sobre la qual Prados basteix la manera de concebre una alimentació sana i adaptada al poc temps que tenim, sense perdre qualitat gustativa. La conversa s’inicia parlant de la importància de les fotografies en els seus llibres de cuina… —Sí, jo sempre trio el fotògraf, és una de les condicions que poso a l’editorial a l’hora de fer un llibre. Perquè, per exemple, a ‘Cuina sana en 10 minuts’ el que fa important la fotografia de cada recepta és mostrar la relació volumètrica que té cada ingredient. I això ens permet potenciar la part intuïtiva en el procediment de fer una recepta, perquè visualment ja veus quin espai ocupa cada ingredient en el conjunt del plat. I això és bàsic per establir un menú complet. —Què enteneu per un menú complet? —En el llibre començo parlant de les sis famílies d’aliments: farinacis (FA), fruites i verdures (FV), proteïna animal (PA), lactis (L), greixos saludables (GS) i aliments de consum ocasional (CO). I estableixo que per a qualsevol menú de migdia o de sopar s’ha d’acomplir la fórmula de combinació de racions i famílies d’aliments: 2 racions FV + 1 ració FA + 1 ració PA + 1 ració L + 1 ració GS. I aquesta fórmula s’ha de complir independentment dels aliments que triïs, sempre que mantinguis la relació. Per això, una ensaladilla russa amb un parell de bastonets de pa, des d’aquests paràmetres, es converteix en un menú complet. Ara ja no parlem dels tres plats que conformen un menú tradicional ni parlem dels menús gastronòmics, sinó que un menú és un àpat independentment de com es manifesti. Per altra banda, cal recordar que gastronomia no és el mateix que alimentació. —Per què ho féu notar? —La gastronomia és l’exercici hedonista de l’alimentació. En aquest àmbit se’ns proposen menús eventuals, no necessàriament equilibrats nutricionalment. Un àpat gastronòmic és un fet festiu, eufòric. Per això, que quedi clar, que en aquest llibre parlem d’alimentació no pas de gastronomia. —El temps és un altre paràmetre que introduïu en el llibre i que planteja una manera no tradicional d’entendre la cocció. —Un procediment tradicional de cocció contempla una cassola i un sol fogó, per anar afegint els ingredients en ordre, d’una manera consecutiva i anar fent xup-xup. Davant d’això el llibre planteja plats que cuinats amb uns altres procediments tarden només deu minuts a fer-se. I això es fa cuinant en processos paral·lels: dos fogons i el microones funcionant al mateix temps. Són processos que es desenvolupen tots alhora tot i que per separat. —Aquest llibre és pensat doncs per a la gent d’aquí i d’avui, amb les seves característiques i condicionants, en el món que ens toca viure? —Parteixo de tres premisses: la primera és que al món som set mil milions de persones que han de menjar cada dia i això implica necessàriament plantejar-se la necessitat de fer sostenible aquest fet. La decisió més important que es planteja la humanitat després de resoldre com se substituirà el petroli és com aconseguir l’accés fàcil i econòmic als aliments. Una segona premissa: per alimentar tantíssima gent és imprescindible l’existència d’una indústria alimentària. La tercera premissa: encara que la indústria alimentària sigui generalista i plantejada dins del sistema neoliberal, de creixement sostingut, el que veiem és que avui el consumidor és una suma de petites personalitats alimentàries diferents. Algunes per raons mèdiques (vinculades a les intoleràncies) i d’altres per opcions personals, de qualitat de vida. I davant d’aquesta nova realitat sorgeix una disfunció entre la indústria alimentària i el consumidor. —I què aporta el vostre llibre a l’hora d’atendre millor les personalitats alimentàries dels consumidors? —Això és el que ens porta a plantejar els menús en funció de les famílies d’aliments, perquè és més fàcil saber què puc menjar i què no. Per altra banda, la idea no és menjar integral sinó íntegre. El tomàquet sencer sempre serà més alimentari que la salsa de tomàquet. I també cal pensar que no estem dissenyats per alimentar-nos a base de refinats. Els menús del llibre posen fruita i no pas sucre refinat. ‘Cuina sana en 10 minuts’ utilitza només els productes sencers (menys la sal). I totes les verdures són al vapor, per evitar que perdin els seus nutrients. I la pregunta que ens hem de fer a l’hora de confeccionar els menús des dels nous paràmetres és: què tinc per gastar? En funció del que tinc a la nevera i dels diners també. —I amb aquesta manera de cuinar, amb processos paral·lels i utilitzant el microones, no perd gust el menjar? —No, el millor procés de cocció per preservar els nutrients és al vapor. Això ho permet el microones. En canvi, la cuina tradicional bull els aliments, fet que provoca que els aliments s’oxidin. El que passa és que la utilització del microones en la cuina ha estat abusiva i no s’ha utilitzat prou bé. Ara, com a utensili de cocció se situa a dalt de tot.

Summary: Isma Prados: ’El microones com a utensili de cocció se situa a dalt de tot.’


El premi Crexells torna a renovar-se amb la incorporació de Gemma Calvet, ex-diputada al Parlament de Catalunya i actual vice-presidenta de l’Ateneu Barcelonès. Entre les novetats d’enguany, que és la vegada quaranta-set que s’organitza, es publiquen les bases del premi, fet que no s’havia esdevingut en edicions anteriors; el jurat s’ha renovat completament; i les sis novel·les finalistes sortiran dels vots dels socis de l’Ateneu, a més dels clubs de lectura de les biblioteques públiques de Catalunya i del consorci de biblioteques de Barcelona. Podran optar a ser premi Crexells totes les novel·les escrites en català, publicades i distribuïdes l’any anterior al lliurament del premi. D’aquesta manera es volen evitar els llibres autoeditats. Aquest fet remet al guanyador del Crexells de l’any passat, Joan Buades, amb la novel·la Crui. Els portadors de la torxa, una autoedició sota el segell d’una petita editorial de Menorca. El premi de l’any passat va alçar molta polseguera, perquè era un llibre que havien refusat moltes editorials i algunes van ser molt crítiques amb l’obra. També ho van ser alguns crítics literaris després d’haver-la llegida. Tanmateix, fonts de l’Ateneu expliquen que la institució va viure amb tranquil·litat la polèmica, considerant que va ser el criteri independent del jurat que va fer guanyadora aquesta novel·la. De fet, l’any passat, el jurat ja sabia que potser no continuaria, perquè la vice-presidenta que l’havia escollit, Patrícia Gabancho, morta recentment, ja no va formar part de la candidatura a la junta de l’Ateneu que va sortir de les eleccions del març del 2017. Cada nou vice-president, elegit cada quatre anys, té la potestat de renovar el jurat del Crexells. Així ha succeït des que el 2009 va arribar a la presidència de l’Ateneu Barcelonès Oriol Bohigas. Precisament, va ser en aquell moment que es va renovar a fons el premi, incorporant tres finalistes, triats per un jurat especialitzat, i donant a votació el guanyador als socis de l’entitat. Amb la renovació d’ara s’han volgut mantenir i fomentar la participació dels socis, donant-los el ‘poder’ amb el seu vot de decidir sis finalistes. També és nova la manera d’optar al Crexells: editors i autors podran presentar les seves novel·les al premi. Només hauran de lliurar un exemplar, que quedarà incorporat al fons de la biblioteca, i omplir una fitxa, abans del 15 de febrer. No posar límit a la presentació d’obres vol dir que es podria superar el centenar de novel·les que els socis de l’Ateneu Barcelonès tindran l’oportunitat de votar. Per ajudar a decidir al soci, s’organitzarà per primera vegada la Setmana Crexells, del 12 al 16 de març, amb la presència d’autors i editors en debats i diàlegs per a defensar, informar i difondre les obres presentades. Un mes i mig després, la setmana de Sant Jordi, els socis podran votar la novel·la que volen finalista i les sis més votades passaran a la final. De les sis novel·les finalistes, triades pels socis de l’Ateneu i els clubs de lectura de les biblioteques del país, en sortirà l’obra guanyadora, que escollirà un jurat expert i amb perfil divers. S’incorporen com a jurat del premi Crexells el filòsof i assagista Xavier Argullol; la periodista literària i traductora Valèria Gaillard; la crítica literària Lluïsa Julià; l’escriptor Miquel de Palol; el director de la càtedra Josep Pla, Xavier Pla; l’escriptora Carme Riera; i el poeta i dietarista Enric Sòria. Un dels membres del jurat, Miquel de Palol, ha explicat que el Crexells és un premi de crítica, perquè és a obra publicada i que ‘això ja estalvia una sèrie d’operacions’. I destaca la seva continuïtat (es va fundar l’any 1928 i, tot i deixar-se de convocar el 1938 arran de la guerra, es va recuperar el 1982 i continua fins avui). Diu Palol: ‘En una societat on constantment hi ha canvis, la continuïtat d’un premi literari com el Crexells permet construir una autèntica societat literària, que és el que trobo a faltar. Per això aquesta operació cultural de l’Ateneu dóna la possibilitat de construir aquest edifici. L’altre valor a destacar és el fet que quan algú vol fer cultura l’ha de fer per corregir els mecanismes del mercat. Certament, una empresa editorial ha de funcionar, però els seus interessos econòmics, els efectes anorreadors de les dinàmiques del mercat, no es poden posar per davant del projecte cultural. Aquests valors em penso que el jurat els té clars i premiarà literatura de qualitat, literatura de continguts.’ Però la nova dinàmica del premi podria fer que el Crexells acabés premiant la novel·la més popular i no pas la novel·la de més qualitat de l’any anterior. Tanmateix, Gemma Calvet ho rebat: ‘Tenim una confiança absoluta amb el criteri de qualitat dels socis de l’Ateneu. I d’aquesta manera volem que el premi respiri cultura. La intenció és recuperar els valors originals del premi, tornar als orígens, i fer honor a la figura de Joan Crexells.’

Summary: El premi Crexells es renova: a partir d’ara els socis de l’Ateneu en triaran els finalistes


Espanya ha tancat amb la Xina un contracte de compra de material sanitari per 432 milions d’euros, que inclou l’adquisició de 550 milions de màscares, 950 respiradors, 5,5 milions de proves ràpides del coronavirus 2019 i onze milions de guants. Ho ha anunciat el ministre de Sanitat espanyol, Salvador Illa, qui ha volgut subratllar: ‘No hi ha hagut cap confiscació ni retenció de materials, no n’hi ha hagut i no n’hi haurà.’ I ha afegit que l’executiu de Pedro Sánchez continuaria donant suport a ‘totes les accions de compra que facin les comunitats autònomes’. El primer govern que va recórrer a la Xina va ser el del País Valencià, tal com va anunciar dilluns Ximo Puig. L‘avió amb material sanitari per al sistema de salut valencià va aterrar ahir a l’aeroport de Saragossa. A aquest avió, s’hi afegirà un altre que previsiblement arribarà el cap de setmana, juntament amb l’encàrrec de nous enviaments per a la setmana vinent.

Summary: Espanya segueix els passos del País Valencià i compra material sanitari a la Xina


Les llars amb beneficiaris d’ajudes socials per pobresa energètica de menys de 16 anys es van duplicar entre el 2016 i el 2018 al Principat, quan aquesta xifra va passar de 17.798 a 34.676 persones d’aquesta franja d’edat, com reflecteixen dades informades per àrees bàsiques de serveis socials de tot Catalunya. Ho diu el conseller de Treball, Assumptes Socials i Famílies de la Generalitat, Chakir el Homrani, en una resposta parlamentària recollida per Europa Press, i en què explica que el govern va concedir ajudes d’urgència social per subministraments en l’habitatge per 30.295 llars durant el 2018, cosa que va beneficiar 105.803 persones, i representa un 17,5% menys de famílies que l’any anterior. El 2016, les ajudes van arribar a 32.851 famílies i 84.918 beneficiaris, i el 2017 van aconseguir les 36.715 famílies i els 105.454 beneficiaris, segons dades recollides en el Registre Unificat de Dades dels Ens Locals (Rudel). Entre el 2016 i el 2018, les administracions van destinar 18.323.067 euros en concepte d’ajudes d’urgència social dirigides al pagament de subministraments: 5.495.712 (2016), 7.255.568 (2017) i 5.571.787 (2018). El nombre d’ajudes per retards de pagament de factures de quatre mensualitats o menys, segons les àrees bàsiques de serveis socials del conjunt de Catalunya, va ser de 15.251 (2016), 20.135 (2017) i 21.741 (2018). D’altra banda, el nombre d’ajudes per retards de pagament de factures de cinc mensualitats o més va ser de 2.401 (2016), 6.141 (2017) i 9.515 (2018). En una altra resposta parlamentària, el director de l’Oficina de Presidència, Joan Ramon Casals, destaca que el president Quim Torra ha mantingut reunions per implementar la llei d’emergència habitacional i contra la pobresa energètica. Conveni amb les subministradores Recorda que la Conselleria de Treball, Assumptes Socials i Famílies i la d’Empresa i Coneixement, així com la resta d’administracions implicades, treballen en un conveni amb les empreses subministradores. L’objectiu del conveni és garantir els subministraments bàsics per totes les famílies i ‘que s’apliquin totes les ajudes que siguin necessàries per evitar talls i l’endeutament de les famílies més vulnerables’. Fons d’atenció solidària També plantejarà un fons d’atenció solidària, com preveu la llei, per afrontar les necessitats i un organisme de gestió centralitzada per coordinar l’acció conjunta amb les companyies i els ens locals, explica Casals. Constata que l’acord entre la Generalitat i les administracions locals sobre aquests assumptes està ‘molt avançat’, i destaca la complexitat de les negociacions. El 2020 l’Agència Catalana del Consum (ACC) farà una campanya per informar sobre els drets de la ciutadania recollits en la llei 24/2015 sobre dret en l’habitatge i de lluita contra la pobresa energètica.

Summary: Es dupliquen les llars amb ajudes per pobresa energètica amb menors de 16 anys a Catalunya


Manifestants neonazis, xenòfobs i de l’extrema-dreta han omplert els últims dies els carrers de la localitat de Chemnitz, a l’est d’Alemanya, a l’estat de Saxònia. El govern prova ara de frenar aquests grups, que han arribat a reunir 6.000 persones a Chemnitz i han provocat aldarulls, usant la violència contra els immigrants. Diumenge, després d’una baralla, un home va morir a mans de dos suposats estrangers. Aquest fet va desencadenar un conflicte que ja era latent a Alemanya. El mateix diumenge, neonazis i xenòfobs van sortir al carrer a ‘caçar immigrants’, amb càntics de ‘Foteu el camp’ i ‘No sou benvinguts’ i fent salutacions feixistes i símbologia nazi. La violència dels manifestants va obligar a l’actuació de la policia. Dilluns, amb un ambient ja caldejat, la violència va incrementar amb la contra-manifestació dels grups antifeixistes. A les protestes s’hi va sumar el partit d’ultradreta d’Alternativa per a Alemanya (AfD), que va cridar a manifestar-se a Chemnitz contra la cancellera, a qui acusen d’haver acollit milers de refugiats. 18:46 #C2708 Fascists started marching in #Chemnitz Germany now. Video by @M000X pic.twitter.com/Zy9YOqthiH — Enough is Enough! (@enough14) 27 d’agost de 2018 #c2608 Video: Fascists attacking a migrant in #Chemnitz #Germany today. This was 1 of many attacks out of a demo of more than 1000. Fascists are mobilizing to Chemnitz for tomorrow again. Video by @AZeckenbiss pic.twitter.com/uIfuLPxg4a — Enough is Enough! (@enough14) 26 d’agost de 2018 Saxònia és una regió on l’extrema-dreta i el moviment contra la immigració d’Alternativa per Alemanya són especialment forts, i és un dels fronts de protesta contra les polítiques migratòries de l’executiu d’Angela Merkel. The most ironic picture of the year. If they’re so right wing, why didn’t they deface Karl Marx yet? #Chemnitz pic.twitter.com/cketI7zcKK — Orit Arfa (@Oritar) August 28, 2018 Condemna d’Angela Merkel ‘L’assetjament xenòfob no té cabuda en un estat de dret com l’alemany’, va dir contundent ahir la cancellera Angela Merkel arran dels esdeveniments. ‘No pot haver-hi lloc per a la incitació de la violència xenòfoba’, va afegir. De fet, aquestes manifestacions posen a prova la legislació alemanya, ja que la llei prohibeix específicament amb penes de presó o multes els símbols nazis. Merkel vol evitar que el discurs d’aquests grups s’escampi per altres indrets d’Alemanya. Però no li està sent fàcil, car aquest fenomen està creixent en els últims anys al país europeu. Auge del partit xenòfob d’Alternativa per a Alemanya El partit xenòfob d’Alternativa per a Alemanya, segons les últimes enquestes d’aquest juliol, fetes per l’institut Emnid, aconseguiria un 17% dels vots a les pròximes eleccions, el seu millor resultat històric. En les eleccions de 2015, l’AfD ja va capitalitzar el descontentament de molts alemanys contra la política de ‘portes obertes per als refugiats’ que havia impulsat fins aleshores la cancellera Merkel. Va ser en aquelles eleccions quan el partit d’ultradreta va entrar per primera vegada al parlament com la tercera força política i el primer partit de l’oposició. Les enquestes mostren que la intenció de vot continua creixent amb el seu discurs antiimmigració i euroescèptic. A més a més, ahir alguns dirigents de la Unió Demòcrata Cristiana (CSU), socis de govern de Merkel, han proposat formar una coalició amb AfD si en les eleccions de Baviera del 14 d’octubre no obtenen una majoria suficient per governar en un estat conservador. Només un gest, però és important, perquè significa trencar el veto que els partits mantenien contra AfD, per evitar que aconseguís quotes de poder.

Summary: Alemanya prova de frenar les protestes xenòfobes que han ocupat els carrers


El president dels Estats Units, Barack Obama, ha elogiat els progressos aconseguits tant per Washington com pels seus aliats en la campanya militar contra l’autodenominat Estat Islàmic, si bé ha subratllat que el grup encara té capacitat de perpetrar i inspirar atacs. ‘Continuarem perseguint de manera agressiva l’Estat Islàmic a través de cada front d’aquesta campanya’, ha afirmat Obama en una roda de premsa. El president ha continuat explicant que el Govern sirià segueix violant la treva, i que les accions de Rússia a Síria plantegen dubtes sobre les seves intencions al país. ‘els Estats Units segueix preparat per treballar amb Rússia i intentar reduir la violència i reforçar els nostres esforços contra Estat Islàmic i Al-Qaida a Síria, però fins ara Rússia ha fracassat a l’hora de prendre les mesures necessàries’, ha lamentat. Alhora, ha assegurat que és l’hora que Rússia ‘mostri’ que realment persegueix aquests objectius.

Summary: Obama elogia els progressos aconseguits contra l’Estat Islàmic


Arribem a l’estació de La Floresta. Al costat hi ha l’estudi Leve, d’arquitectura, fotografia, disseny i cinema. En són cofundadors l’Eva Serrats i en Francesc Pla. El projecte Assaig General. Menjar, emergència sostenible i disseny es treballa des d’aquest estudi, juntament amb l’historiador de l’art i professor a l’escola d’art de Winchester, de la Universitat de Southampton, Daniel Cid, i l’equip tècnic del FAD (Foment de les Arts i del Disseny). Tots tres comissaris han anat definint l’encàrrec que fa uns mesos els va fer el FAD per al festival FADFest, que enguany se centra en el disseny per a la sostenibilitat alimentària. Trobem l’estudi Leve en ebullició, taules plenes de papers, dibuixos, esbossos, parets i finestres plenes de mapes, dades i esquemes… i una reunió que fa estona que dura i on es prenen decisions que ja són molt executives. Sortim a prendre l’aire i ens assentem en una plaça per xerrar una estona d’aquest projecte ambiciós, nou, compromès i amb voluntat de deixar petja i de sumar-se a altres projectes entorn l’ocupació de la ciutat i també de la sostenibilitat alimentària, que s’han anat desenvolupant al llarg d’aquests anys. Parlem amb el Daniel Cid i una mica més tard s’hi sumarà l’Eva Serrats. Avui no coincidim amb el Francesc Pla. Daniel Cid aclareix d’entrada el seu posicionament en relació al disseny, com a element de transformació social, que incideix en la realitat. També entén que les persones som actius de l’espai públic no pas consumidors de l’espai públic. I és des d’aquesta perspectiva que ha articulat el projecte Assaig General, que consistirà a fer un àpat per a 900 persones, al voltant de la plaça de les Glòries (on hi ha Museu del Disseny i seu del FAD), un àpat popular, sostenible i suculent (com sempre li agrada recordar a l’Eva Serrats), amb la particularitat que la confecció i realització d’aquest àpat acompleixi de principi a fi la idea de sostenibilitat alimentària. I això vol dir que és també una manera de posar a prova la ciutat en aquest aspecte. I per què treballar sobre la sostenibilitat alimentària? Un vídeo que l’equip de comissaris ha preparat recull algunes dades que ens posen sobre la pista de la necessitat urgent de fer passes en aquesta direcció. S’explica: «Llencem una tercera part dels aliments que produïm. Amb la meitat del menjar que llencem podríem alimentar tota la població que passa gana al món. A Catalunya el 20% dels aliments en bon estat són malbaratats en l’àmbit domèstic. La manera com produïm aliments és responsable d’una quarta part de les emissions de CO2. Catalunya ha perdut el 50% dels pagesos els darrers vint anys i el 40% dels que queden tenen més de 65 anys. Al món produïm el doble de residus que d’aliments.» I així han sintetitzat el projecte, en forma de proclama: «L’Assaig General ja té lloc i data: dissabte 11 de juny de 2016 als Jardins d’Elisava (C. Badajoz / C. d’Àvila). Aquest dia posarem a prova la ciutat des del punt de vista de la sostenibilitat alimentària i avaluarem les seves capacitats. Celebrarem un esdeveniment gastronòmic per demostrar que podem, ambientalment i socialment, ser més sostenibles. I ho farem de la mà d’aquells que fa molts anys que treballen en altres maneres de produir i consumir, amb la implicació dels barris de l’entorn de la plaça de les Glòries i fent ús de la capacitat pròpia del disseny de generar processos, espais, missatges i objectes que modifiquin els nostres hàbits de consum.» Explica Daniel Cid que hi ha dos aspectes que són centrals en el discurs de la sostenibilitat alimentària: el malbaratament i la proximitat: I afegeix: ‘Si volem una ciutat resilient i sostenible cal treure el màxim partit als productes locals.’ Per això, l’àpat popular començarà amb una Enciamada, un tast d’enciams de proximitat de múltiples procedències, varietats i tècniques de cultiu. Els enciams provindran del Connecthort, de l’Horta del Prat, de Sant Boi, de l’Escola dels Encants, del Mercat del Clot i de les cooperatives de consum del Poblenou. Preparant l’Enciamada per a l’Assaig General Després, amb la recollida el dia abans d’aliments que s’haurien malbaratat, els reconeguts cuiners Ada Parellada i Sergi de Meià i molts altres cuiners que col·laboraran amb ells, elaboraran uns plats suculents. Aquest és un aspecte important per a fer entendre que des del reaprofitament es poden oferir plats de gran qualitat gastronòmica, insisteix Eva Serrats. I per postres es reivindicarà el pa amb vi i sucre, una proposta de l’associació cultural Nyam Nyam, que d’aquesta manera també recupera una celebració que va ser important durant molts anys al barri del Poblenou, impulsada per Ramon Bou i Espinosa: El ‘Pa amb vi i sucre’ es va fer per primera vegada el 25 d’octubre de 1967. El 1977 es va celebrar a favor de la llibertat. El 1979 va servir per commemorar els cinquanta anys del Casino de l’Aliança. L’any 1983 va ser el de la seva consolidació definitiva com a festa popular amb una assistència de prop de 10.000 persones. L’àpat de l’Assaig General és de franc, però amb inscripció prèvia. Per participar-hi els organitzadors demanen que els comensals portin a canvi una fotografia de la nevera oberta o una llista de la compra. Tenir la nevera ordenada amb una lògica de consum o bé fer una llista del que es necessita abans d’anar a comprar són dues estratègies útils per evitar el malbaratament. Es calcula que de cada tres bosses de menjar que comprem, una acaba a les escombraries. És doncs una manera d’ajudar a conscienciar de petites estratègies que serveixen de cara a la sostenibilitat alimentària. Al llarg del matí del dia 11 de juny també es faran tallers ben diversos en aquest sentit: des de com organitzar la nevera fins a un taller de cuina amb receptes per a fer plats de reaprofitament, aquest organitzat per la Plataforma Aprofitem els Aliments. (Consulteu totes les activitats del dia 11). L’equip d’Assaig General ha acotat l’acció als barris del voltant de la plaça de les Glòries i ha confeccionat un mapa obert que reuneix iniciatives i agents clau que treballen al voltant de la sostenibilitat alimentària: mercats i eixos comercials, comerç local, associacionisme i participació, horts urbans, equipaments educatius, empreses i organitzacions sostenibles, aigües i fonts, cooperatives de consum sostenible i turisme sostenible. I és amb aquest conjunt de recursos humans que han cercat els col·laboradors per al projecte. I així, col·labora Connecthort, un projecte que impulsa la cohesió veïnal a través d’un hort comunitari i un espai polivalent al Poblenou; la cooperativa Biciclot de foment de la bicicleta, l’Escola dels Encants, que té un hort urbà… També l’Associació de Comerciants dels Encants, que s’encarrega de comprar i subministrar els plats i coberts de l’àpat. En aquest sentit, Daniel Cid reflexiona sobre què vol dir disseny compromès al segle XXI. Es pregunta si val la pena dissenyar un nou plat o allò que cal fer és reutilitzar els que ja tenim. I parla del disseny com una estratègia que fa possible les coses, que prefigura un escenari. Per descomptat, l’equip d’Assaig General també treballa amb aquelles entitats i associacions especialitzades en la sostenibilitat alimentària, com ara la Plataforma Aprofitem els Aliments i els Espigoladors, o amb iniciatives com la campanya Mercats Verds dels mercats municipals de Barcelona, i també amb Mercabarna, que els comissaris consideren que és un referent internacional en preocupar-se pel tema del malbaratament i reaprofitament dels aliments. A més, el projecte té una dimensió científica, perquè hi col·labora l’Oficina de Medi Ambient de la Universitat Autònoma de Barcelona amb Paco Muñoz, la Fundació Alícia i l’ICTA (Institut de Ciència i Tecnologia Ambiental). Totes tres institucions seran també les encarregades d’avaluar tot el procés, tot l’Assaig General, a partir de la petjada ecològica, hídrica, social deixada. També es farà una avaluació nutricional de l’àpat.

Summary: ‘Assaig General’ o com posar a prova la ciutat pel que fa a la sostenibilitat alimentària


La Unió Europea i Kossove signen avui a Estrasburg l’Acord d’Estabilització i Associació, un pacte d’abast històric que obre la porta a la futura integració de Kossove dins la Unió. L’acord servirà per a activar tots els mecanismes legals, polítics i econòmics perquè el govern kossovès pugui demanar d’entrar a la UE. Per a formar-ne part haurà de complir els requisits establerts i el procés es pot allargar deu anys o més. Els cinc estats membres de la UE que encara no reconeixen diplomàticament Kossove han hagut d’aprovar igualment aquest acord. Espanya i els altres quatre estats que es neguen a reconèixer la independència unilateral del país s’han trobat obligats, doncs, a manifestar-hi l’acord explícit i a reconèixer el govern kossovès com a part negociadora. Tanmateix, el text deixa clar que l’acord no implica el reconeixement formal de Kossove com a estat independent per part de cap dels estats membres de la Unió. Tots, excepte cinc, ja ho han fet en documents separats. El ministre kossovès d’Afers Europeus, Bekim Collaku, ha dit a la ràdio pública alemanya que ara el camí de Kossove per a esdevenir membre de ple dret de la Unió Europea ‘ja és irreversible’. També ha descrit el dia com a ‘molt important’. ‘Entrem en acords contractuals amb la UE, és un procés per enfortir la democràcia i l’estat de dret, per a la nostra integració econòmica i per a les reformes pendents’, ha assegurat. Segons el primer ministre de Kossove, el govern de Pristina farà ‘tot el que sigui’ necessari per acostar-se a la UE. El proper pas, ha dit, serà la liberalització de visats. L’acord d’Estabilització i Associació es va negociar entre l’octubre del 2013 i el maig del 2014, i després de la firma entrarà en vigor durant la primera meitat de l’any vinent. A partir d’aleshores, l’acord implicarà que Kossov hagi de garantir principis democràtics clau i establirà una zona de lliure comerç. L’objectiu és que Pristina apliqui els estàndards europeus en matèries com la competència, els ajuts estatals o la propietat intel·lectual, i que d’aquesta manera ‘s’acosti més a Europa’, segons un comunicat. El pacte també preveu cooperació en matèria d’Educació, Treball o Energia, així com Medi Ambient o Interior. En concret, la Unió Europea preveu oferir assistència econòmica a Kosovo de fins a 645,5 milions d’euros. Kossove va declarar la independència el 17 de febrer del 2008 de forma unilateral. Tot i que la immensa majoria dels estats de la UE han reconegut la seva independència, encara no han fet Espanya, Eslovàquia, Grècia, Romania i Xipre. La UE, però, ha tirat endavant la firma de l’Acord d’Estabilització i Associació sense esperar al reconeixement dels 28 membres, i de fet l’Eurocambra ha reclamat en diverses ocasions als cinc estats que encara no han acceptat la independència de Kossove que ho facin.

Summary: Espanya, obligada a acceptar que la UE obri avui la porta a l’adhesió de Kossove


Els treballadors del metro de Barcelona tornen a fer vaga avui en tres franges horàries: de les 7.00 a les 9.00, de les 16.00 a les 18.00 i de les 20.30 a les 22.30. Els serveis mínims són del 40% a les hores punta i del 20% a les hores vall (de les 20.30 a les 22.30), com a les convocatòries anteriors. A més, l’aturada de la tarda pot afectar el telefèric de Montjuïc i el Tramvia Blau, serveis que tenen el manteniment assignat al personal del metro. Aquesta setmana, la direcció de TMB ha decidit de retirar l’avançament de trenta-dos euros al mes a tots els treballadors del metro a compte del conveni que es negocia actualment, ja que no veu que els sindicats estiguin suficientment predisposats a arribar a un acord. Igualment, la direcció ha suggerit la possibilitat d’un laude obligatori per part de la mediació del govern, una possibilitat que el comitè d’empresa ha rebutjat. Això implicaria que la Generalitat dictés un acord de compliment obligatori per als sindicats i la companyia. Després de mesos de negociacions, les dues parts s’han acostat però no han arribat a un acord definitiu. TMB ha demanat al comitè d’empresa que permetés als treballadors del metro de votar en una assemblea les propostes de conveni col·lectiu que han fet tant l’empresa com la mediació, però els sindicats han considerat que calia seguir negociant i mantenint les convocatòries de vaga de cada dilluns laborable. La direcció vol que els treballadors coneguin directament aquesta proposta i es puguin arribar a desconvocar les vagues previstes.

Summary: Onzè dilluns de vaga al metro de Barcelona


Aquesta setmana el ple de l’Ajuntament de Calataiud, a l’Aragó, va tombar una proposició presentada pel PSOE per a retirar la medalla d’or que la ciutat va concedir al dictador Franco. Hi va haver deu vots contraris, vuit de regidors del PP i dos del PAR, i l’abstenció dels tres membres de Ciutadans. La moció només va tenir el vot favorable dels cinc regidors socialistes, un de la Chunta Aragonesista, un d’Aragón Sí Se Puede i un d’un regidor del PP, que va votar de manera diferent de la majoria del seu grup. L’abstenció de Ciutadans, doncs, va facilitar que la moció no reeixís, perquè si hagués votat a favor s’hauria pogut aprovar. Avui el dirigent de Ciutadans, Albert Rivera, ha dit que no havia pas llegit el text de la moció, però ha justificat que no s’hi donés suport, com tampoc no han votat a favor de textos semblants en més municipis de l’estat espanyol, perquè no volen participar en l’obertura ‘d’un debat sobre la memòria històrica’. Rivera ha dit, textualment: ‘Volem que la transició sigui el punt de partida, no s’han de fer esmenes a la totalitat.’ I ha afegit que la posició del seu partit era ‘acceptar la memòria de la transició, quan hi va haver un acord entre tots els espanyols’, segons el qual ‘no hi havia ni vencedors ni vençuts’. La moció presentada pel PSOE demanava de retirar la medalla d’or de la ciutat a Franco i, a més, basant-se en la llei de memòria històrica, requeria l’anul·lació del ple de l’ajuntament en què es va concedir la distinció al dictador, el 26 de desembre del 1951. En aquell ple es va llegir un text que argumentava la decisió de condecorar Franco ‘com una mostra d’agraïment a qui va salvar la pàtria en moments de perill i continua, amb un pols serè i amb un cor bondadós, portant-la a un destí millor’.

Summary: Albert Rivera justifica que Ciutadans s’oposés a la retirada d’una medalla a Franco a Calataiud


Els treballadors de Gráficas de Prensa Diaria (GPD), on s’imprimeixen els diaris d’El Periódico i l’Sport han convocat per aquest dilluns, a partir de la mitjanit, una vaga. Aquest és un dia en què els diaris prenen molta atenció, ja que publicaran els resultats de les eleccions. L’aturada vol protestar pel tancament de la planta de Parets del Vallès (Vallès Oriental), i, segons el comitè d’empresa de GPD, i per l’ERO que suposaria acomiadar els 56 treballadors que hi treballen ‘sense oferir més alternatives’. A través d’un comunicat, els treballadors de la rotativa s’han dirigit als lectors d’El Periódico i l’Sport per demanar-los que el dia 29 ‘no comprin aquest diari’ perquè, segons ells, serien còmplices d’un nou abús del grup Zeta cap als seus treballadors. Els motius de la direcció de Gráficas de Prensa Diaria (GPD), segons les mateixes fonts, són causes econòmiques, però les fonts sindicals creuen que el motiu real són les condicions de l’Editorial Prensa Ibérica per l’adquisició del grup Zeta, que implicaria tancar la rotativa de Parets del Vallès i imprimir ‘El Periódico’ a la planta d’Imprintsa amb seu a Sant Fruitós del Bages. De fet, Prensa Ibérica és propietària d’Imprintsa. Prensa Ibérica compra El Periódico i esdevé el principal grup mediàtic als Països Catalans

Summary: Els treballadors de la rotativa de El Periódico i l’Sport convoquen vaga l’endemà de les eleccions


Avui fa cinquanta anys que va començar la Guerra dels Sis Dies, en què es van enfrontar Israel i Egipte, entre el 5 i el 10 de juny de 1967. La guerra va començar amb l’anomenada ‘operació Focus’, destinada a eliminar l’aviació egípcia abans no es pogués envolar. L’exèrcit israelià hi va reeixir i Egipte va perdre 286 avions de combat de 420 que en tenia, a més de 13 de les bases aèries més importants i 23 estacions de radar. Israel, per contra, només va perdre 19 avions de combat de 250. Simultàniament, tropes israelianes van envair la península del Sinaí i van començar els combats als fronts de Jordània i Síria. La guerra va ser molt ràpida i favorable als interessos israelians, que van acabar ocupant el Sinaí, Gaza, Cisjordània i els alts del Golan. El govern i l’exèrcit israelians no esperaven guanyar tan fàcilment i s’havien preparat per a una guerra complicada. Tant, que van preveure fins i tot l’ús de la bomba atòmica, només feta servir abans pels americans a Hiroshima i Nagasaki. De l’operació, se n’han sabut molts detalls aquest cap de setmana, gràcies a la publicació d’una sèrie de documents i entrevistes a la web del Wilson Center nord-americà, que ha estat recollida per The New York Times i criticada per la premsa israeliana. Israel manté la política tradicional de no aclarir si té armes nuclears o no. Tothom creu que en té, però d’aquests documents publicats ara se n’infereix més clarament que ja en tenia el 1967 i que estava determinada a fer-les servir. Operació Samsó: una bomba nuclear al Sinaí La web del Wilson Center conté documents relatius a l’anomenada ‘operació Samsó’ i entrevistes a Itzhak Iaakov, en què n’explica els detalls. El general Iaakov va ser un dels organitzadors principals de l’operació, que va revelar en llargues entrevistes amb el professor Avner Cohen. El 2001 Iaakov, que tenia setanta-cinc anys, va ser arrestat pel seu govern, acusat d’explicar secrets d’estat relacionats amb l’armament nuclear. Li van censurar les entrevistes amb el periodista Ronen Bergman. En aquell temps també havia explicat el pla a Cohen. Iaakov morí el 2013, a l’edat de vuitanta-tres anys. L’operació Samsó fou pensada com una solució d’emergència en cas que la guerra no anés bé. L’exèrcit israelià va identificar el cim d’una muntanya en una zona despoblada del Sinaí, pròxima a Israel, però situada a vint quilòmetres del campament militar egipci d’Abu Ageila. El pla consistia a enviar paracaigudistes a distreure l’exèrcit egipci per permetre que dos helicòpters transportessin Iaakov i la seva unitat militar a la muntanya. Allà havien de fer explotar la bomba, bo i refugiats en unes coves. L’explosió i el fong nuclear serien visibles des del Caire i això canviarà de dalt a baix la percepció de la guerra. El govern israelià estava convençut que els exèrcits àrabs es retirarien del combat, en veient la nova amenaça israeliana. El gran problema era que ningú no havia provat mai aquell artefacte i s’havia improvisat a mesura que creixia l’amenaça de guerra. Israel havia fabricat dues o tres bombes atòmiques però eren tecnològicament molt rudimentàries i, de fet, l’equip responsable de l’operació Samsó ni tan sols estava segur de poder-les fer explotar. El curs de la guerra, victoriós per a Israel, va fer innecessària l’operació i va estalviar una explosió nuclear que hauria canviat per sempre el Llevant, el nord d’Àfrica i la Mediterrània. Iaakov va explicar fil per randa tot aquest projecte a Avner Cohen en aquesta entrevista, però demanant-li que no el fes públic mentre ell i els seus companys fossin vius i que, si de cas, més endavant, esperés una bona avinentesa per a revelar-lo. D’ací ve que la documentació es faci pública avui, quan fa just cinquanta anys que començà la guerra.

Summary: Una bomba atòmica al Sinaí? El gran secret de la guerra dels Sis Dies


Els Mossos d’Esquadra han detingut tretze manifestants a Barcelona i a l’Ampolla durant les mobilitzacions d’aquest matí contra el consell de ministres espanyol a la Llotja de Mar. A Barcelona, hi ha hagut set detinguts a Drassanes pels enfrontaments amb la policia, un a la via Laietana per desordres públics, un a la plaça Antonio López per atemptat contra els agents de l’autoritat i un últim a la plaça d’Urquinaona, també per atemptat contra els agents. Durant el matí, hi ha hagut càrregues dels Mossos a Drassanes i a la plaça Antonio López, al final de la via Laietana. A l’Ampolla, hi ha hagut dos detinguts per desordres públics i danys i, a la tarda, se n’ha detingut una tercera. Sobre aquesta detenció, la CUP ha acusat els Mossos d’Esquadra d’haver dut a terme una operació ‘il·legal i repressiva’. El Sistema d’Emergències Mèdiques (SEM) ha atès 62 persones, 57 de les quals per contusions. S’han fet vuit trasllats a centres mèdics, però no hi ha cap cas de gravetat. 35 dels atesos són agents dels Mossos d’Esquadra. També hi ha hagut quatre policies espanyols amb un quadre de gastroenteritis i un manifestant que ha patit un còlic nefrític. A banda, Interior ha dit que hi havia 28 policies afectats pels incidents al centre de Barcelona.

Summary: Els Mossos detenen tretze manifestants durant les mobilitzacions contra el consell de ministres espanyol


La Unió Europea concedirà una segona pròrroga del Brexit si el parlament britànic aprova l’acord de sortida abans del 12 d’abril, segons ha anunciat el president de la Comissió Europea, Jean–Claude Juncker. Després que dimarts la primera ministra britànica Theresa May anunciés que demanaria un segon ajornament de la sortida del Regne Unit de la UE, Juncker ha assegurat en un discurs aquest dimecres al Parlament Europeu que el bloc europeu estarà disposat a ‘acceptar una pròrroga fins al 22 de maig’ si ‘una majoria viable’ a Westminster dona el vistiplau a l’acord. En aquest sentit, Juncker ha reiterat l’oferta de Brussel·les per fer canvis a la declaració política que acompanya l’Acord de Retirada si això facilita un consens a Londres. A més d’anunciar la petició d’un segon ajornament, May també va oferir dimarts al líder de l’oposició, el laborista Jeremy Corbyn, treballar junts per pactar un acord sobre el Brexit i superar l’actual ‘impàs’. La primera data per a la sortida del Regne Unit estava fixada per al 29 de març però la setmana abans, davant la negativa de la Cambra dels Comuns a ratificar l’acord pactat per May, la líder tory va demanar un ajornament curt que li permetés intentar un altre cop aconseguir una majoria favorable. Els 27 van concedir a May una pròrroga fins al 22 de maig si els diputats britànics aprovaven l’acord abans del 29 de març, però en cas contrari, l’ajornament seria només fins al 12 d’abril. El parlament britànic no va donar el seu vistiplau abans del 29 de març i, per tant, la data actual prevista per la sortida dels britànics és el 12 d’abril. Tot i la predisposició a fer una segona pròrroga, Juncker ha afirmat que l’escenari d’un Brexit sense acord el 12 d’abril ‘cada cop és més probable’. Així, ha assegurat que ‘la UE està preparada per fer front’ a aquest trencament abrupte amb els britànics.

Summary: La UE acceptarà una segona pròrroga del Brexit si Westminster aprova l’acord de sortida abans del 12 d’abril


Les primeres anàlisis fetes a una passatgera originària de Macau, a la Xina, que es troba a bord el creuer Costa Smeralda, han sortit negatives de coronavirus. L’embarcació ha restat blocada avui al port italià de Civitavecchia, prop de Roma, perquè la dona tenia febre i problemes respiratoris, símptomes compatibles amb el coronavirus. Algunes fonts han assegurat a l’agència EFE que probablement té una grip. Fonts del servei de Sanitat Exterior han indicat que durant l’estada del vaixell al port de Palma no hi va haver cap avís relatiu al cas i que els símptomes sospitosos de coronavirus van aparèixer durant la travessia fins al port de Civitavecchia. La dona i el seu marit, que no presenta símptomes, havien embarcat al port de Savona, a Gènova, i han estat aïllats a l’hospital del vaixell, on s’ha desplaçat un equip de l’hospital Spallanzani de Roma. Una vegada fetes les proves, l’equip ha tornat al centre mèdic per analitzar-les. La companyia i les entitats sanitàries han impedit de desembarcar als sis mil passatgers del creuer de la companyia Costa Crociere. El vaixell feia una ruta que havia començat el 23 de gener, amb etapes a la Spezia, Savona, Marsella, Barcelona i Palma, i Civitavecchia era la darrera parada.

Summary: Les primeres anàlisis descarten el coronavirus en una dona que viatja en un vaixell blocat a Itàlia


El portaveu de Demòcrates de Catalunya Antoni Castellà ha reclamat que es convoqui una taula de partits independentistes per definir el full de ruta per a aquesta legislatura: ‘Avui dia continuem constatant que no hi ha una estratègia comuna, compartida, entre els partits lleials a la República i el govern actual. Per tant, això és més necessari que mai’. En una entrevista d’Europa Press, ha atribuït a aquesta falta de coordinació el fet que es produeixin situacions comprometedores entre JxCat, ERC i la CUP: ‘Quan no es fa, passa el que va passar l’última setmana del parlament, que es va fer el ridícul’. Així s’ha referit a l’últim ple de la cambra, que el president Roger Torrent va suspendre per les diferències entre els grups sobre com abordar la suspensió de diputats processats per presumpta rebel·lió per part del tribunal Suprem. Per evitar-ho, veu imprescindible que es reuneixi la taula de partits i entitats com es feia en l’anterior legislatura: ‘Abans de reprendre el parlament a la tardor ens hem de poder asseure i prendre una decisió sobre això i defensar-la col·lectivament. Si ens barallem fins i tot amb això, llavors guanya l’estat espanyol’. Aquesta taula, composta per les formacions i les entitats sobiranistes, va permetre a l’anterior legislatura impulsar el referèndum de l’1 d’octubre, i Castellà ha fixat el Debat de Política General –previst pel 2 d’octubre d’aquest any– com a ‘punt d’inflexió perquè la taula de partits s’hagi reunit’. Si això no passa, ha alertat, la seva formació qüestionarà ‘si tenia sentit constituir govern’ després de les eleccions del 21 de desembre. Eleccions només per decidir com fer la República Castellà ha rebutjat un avançament electoral a Catalunya ‘si és només per redistribuir les quotes de poder’ entre les formacions sobiranistes, i només les contempla si hi ha diferències dins de l’independentisme sobre quin camí seguir. ‘Si les eleccions són per redistribuir el poder tàcticament, trobo que són un error. Si les eleccions són perquè hi ha una discrepància profunda i absoluta de quin és l’estratègia en termes de fer efectiva la República, pot ser una opció’, ha valorat. Arribar a aquesta situació, ha advertit, comportaria ‘constatar un fracàs en les mateixes files’ de l’independentisme. Per què no va durar la República? Per Castellà, hi ha qüestions que el govern presidit per Carles Puigdemont, ha d’aclarir ‘per marcar quin és el següent pas’, com què va ocórrer després del referèndum de l’1-O i per què no es va proclamar la independència immediatament 48 hores després de la votació. ‘Per què? Perquè algú va fer una oferta negociadora des de Madrid? Perquè algú des de Madrid ens va demanar temps? Perquè hi havia una oferta des de la UE d’intermediació? Perquè van tenir vertigen?’, ha preguntat. ‘Si és veritat que algú va demanar temps de negociació, ens va enganyar. I la conseqüència ha estat la repressió com si s’hagués proclamat’ la independència amb totes les conseqüències, ha dit.

Summary: Demòcrates reclama fixar una ‘estratègia comuna’ en una taula de partits sobiranistes


Aquest vespre el Teatre del Raval de Gandia ofereix un seguit d’actes per homenatjar la figura d’Ovidi Montllor. Dues dècades després de la seva desaparició i amb la intenció de reflexionar sobre el llegat del polifacètic personatge, el teatre del Raval acull la vetllada ‘Tot esperant l’Ovidi. 20 anys de vacances’. A partir de les 19.30 es faran una sèrie d’actes – la inauguració d’una exposició i un col·loqui- que clouran amb el concert de l’amic íntim d’Ovidi, Francesc Pi de la Serra. La vetllada ‘Tot esperant l’Ovidi. 20 anys de vacances’ arrencarà amb la inauguració de l’exposició de gravats de l’artista plàstic de l’Olleria Jordi Albinyana. Romandrà oberta fins a finals d’any al vestíbul del teatre i es compon de deu xilografies que són extractes de deu cançons de l’artista d’Alcoi. Tot seguit començarà un col·loqui al voltant de la vessant poètica, musical i actoral de l’Ovidi: ‘Ovidi Montllor, un obrer de la paraula’. La taula de debat estarà formada per Jordi Tormos, escriptor d’Alcoi que recentment ha presentat un llibre sobre Montllor; Joan Muñoz, actor, gestor cultural i Regidor de Cultura de l’Ajuntament de Gandia i pel músic i amic personal d’Ovidi Francesc Pi de la Serra. En acabat es farà un sopar popular a base de productes de la terra que culminarà amb una actuació de Quico Pi de la Serra, que cantarà a Gandia després de molts anys. Acompanyat d’Amadeu Casas, Pi de la Serra oferirà el concert amb un repertori que comprèn algunes de les seves cançons més emblemàtiques i una sèrie de blues. Evidentment, no faltarà alguna cançó en record de l’Ovidi.

Summary: Quico Pi de la Serra homenatja Ovidi a Gandia