Aquesta setmana entrant, el Parlament de Catalunya aprovarà la llei del referèndum i el mateix dia serà signada la convocatòria per a l’1 d’octubre. Les formacions independentistes han concentrat l’admissió de la llei, l’aprovació i la convocatòria perquè esperen una reacció imprevisible del govern espanyol. Les lleis catalanes, tant la del referèndum com la llei de transitorietat jurídica i fundacional de la república, poden xocar amb la normativa de l’estat espanyol, de manera que ja ens demanem qui signarà el decret de convocatòria, que és el primer pas que farà la Generalitat. S’espera que, a més del president, el signin més membres del govern. Això evitaria la persecució d’un actor en concret i que, si es dugués a terme, es fes una repressió o inhabilitacions a gran escala. El govern també s’encarregarà de dictar el decret de normes complementàries, que regula els models de papereta i de sobre de votació, les actes i la resta de material; la modalitat i els procediments; el començament i la durada de la campanya electoral; la dotació de recursos humans, el procediment d’acreditació de les organitzacions i l’administració electoral responsable. La Sindicatura Electoral com a gran novetat Un dels canvis més significatius respecte a les altres cites electorals és la creació de la Sindicatura Electoral, el màxim òrgan de control electoral, independent i imparcial, que té la missió de garantir la transparència i l’objectivitat del procés electoral. Aquest organisme substitueix la Junta Electoral de Catalunya, que depèn orgànicament de l’estat espanyol i de la Junta Electoral Central. La sindicatura serà nomenada pel Parlament de Catalunya i formada per cinc experts (politòlegs o juristes) i sindicatures de tres membres repartides per les diferents demarcacions: Barcelona, Girona, Lleida, Tarragona i la Vall d’Aran. L’organisme és l’encarregat de validar el cens; validar els sobres i les butlletes de votació; validar el procés del vot dels residents a l’estranger; resoldre consultes, queixes, reclamacions i recursos; acreditar observadors internacionals; fer l’escrutini general; certificar els resultats electorals oficials i ordenar-ne la publicació oficial. Una de les seves funcions és supervisar la campanya electoral i vetllar per la imparcialitat i el pluralisme dels mitjans de comunicació públics i privats durant la campanya. La llei del referèndum marca que les formacions polítiques representades al Parlament de Catalunya tenen dret de fer servir el 70% dels espais públics destinats a la campanya, repartits de manera proporcional segons el nombre d’escons. El 30% restant serà per a organitzacions interessades i es repartirà segons el nombre de signatures que presentin. El mateix repartiment es fa amb els espais informatius públics gratuïts. Els agents electorals i coordinadors locals En tots els processos electorals trobem la figura dels agents electorals, que garanteixen que s’obri el local electoral, reben les incidències que hi ha als col·legis i fan el recompte dels vots la nit electoral. El govern calcula que són necessaris uns 4.500 agents. Normalment, s’obre una borsa que omplen els funcionaris i treballadors públics, ja que solen tenir els coneixements necessaris i acostumen a estar més preparats per a les tasques concretes. En el referèndum no hi ha cap canvi significatiu, més enllà de l’advertència del govern espanyol que la participació dels funcionaris pot tenir conseqüències laborals i judicials. Tanmateix, la Generalitat nega aquest fet i separa totalment la participació d’aquests funcionaris com a agents de la feina que tenen en l’administració catalana. Tot i això, la Generalitat, per a assegurar-se que cap funcionari serà obligat o forçat a participar-hi, ha decidit d’anunciar la borsa públicament i amb antelació. Però, com en qualsevol cita electoral, s’hi poden inscriure voluntaris, siguin treballadors públics o no, que seran formats com a agents electorals per al referèndum. També hi ha la figura del coordinador local. És designat per l’ajuntament i, habitualment, és el secretari de l’ajuntament, que és qui fa les funcions de supervisar la instal·lació dels equips de votació i tots els components i materials, verificar la presència dels integrants de la mesa, donar credencials i informar d’incidències. En el cas de Barcelona i Badalona, per un conveni amb la Generalitat, aquesta funció la fan els agents electorals. Per tant, en cas que un ajuntament es negués a col·laborar amb el referèndum, el govern podria assumir-ne les funcions i nomenar un coordinador local per mitjà de la borsa, com ja fa en la primera i la tercera ciutat del país. El sorteig dels components de la mesa En qualsevol cita electoral, les meses són integrades per un president i dos vocals, i cada membre té dos suplents. Per tant, amb 6.000 urnes serien necessaris 54.000 ciutadans (18.000 nomenats i 36.000 suplents). En cas que no es presentessin ni la persona elegida ni el suplent, el lloc l’ocuparia el primer votant que entrés al local. Habitualment, el sorteig es fa entre vint-i-cinc dies i vint-i-nou després de la convocatòria, cosa que aquesta vegada no serà possible pels tempos del referèndum, i normalment és efectuat pels ajuntaments mitjançant el programa informàtic CONOCE, facilitat per l’Institut d’Estadística espanyol. La llei del referèndum (article 32.4) recull que serà l’administració electoral del govern que farà el sorteig i notificarà els resultats als nomenats. D’aquesta manera se substituiran els 948 municipis catalans, que no seran exposats a possibles actuacions del govern espanyol i la fiscalia. Acudir a la mesa és obligatori, però, en aquest cas, s’ha assegurat que no se sancionarà ningú que no hi vulgui participar. En unes eleccions, habitualment, cada membre de la mesa rep una dieta de 62,61€. El mateix nombre de col·legis electorals La llei del referèndum (article 28.3) recull que a cada mesa hi voten un màxim de dos mil electors i un mínim de cinc-cents, tret dels casos dels municipis o nuclis aïllats que tenen una població més reduïda. Les xifres són les mateixes que en les eleccions. Habitualment, els ajuntaments comuniquen al govern quins col·legis electorals proposen, encara que la Generalitat té el poder de canviar-los. En el cas del referèndum, els ajuntaments estan obligats a cedir al govern els locals usats habitualment, però en municipis com Lleida o Cornellà, que ja han dit que no cediran cap local, el govern pot habilitar locals alternatius de la seva propietat. Les escoles públiques pertanyen a l’ajuntament, de manera que és necessària la col·laboració municipal, però, en canvi, sí que es poden habilitar espais com ara els instituts de secundària (sis-cents dels quals són propietat de la Generalitat), els centres d’atenció primària, que tanquen els diumenges, els casals cívics (per joves, gent gran, etc.), i algunes residències o albergs socials. El govern espanyol, per a evitar el referèndum, també ha amenaçat de precintar els col·legis i, fins i tot, de controlar el Departament d’Ensenyament per a impedir-hi l’accés. Qualsevol canvi serà notificat a les targetes censals que arribaran al domicili de cada català abans de l’1-O. També hi constarà l’espai de votació corresponent. Cal afegir que la targeta censal té un caràcter informatiu i no serveix en cap cas per a identificar-se a l’hora de votar. També s’ha de solucionar el problema del previsible boicot de Correus en l’enviament de les targetes. Per tant, és possible que es faci ús de serveis de missatgeria alternatius. Un problema similar el trobem en el vot per correu, del qual segurament no es podrà fer ús en aquesta ocasió. El cens sense col·laboració Un dels punts calents, que marca la diferència amb el 9-N i pot marcar l’enfrontament amb l’estat espanyol, és l’ús del cens. El govern no pot utilitzar l’habitual, el de l’Oficina del Cens, ja que depèn de l’INE, del Ministeri d’Economia espanyol. El cens es tanca dos mesos abans del referèndum o de les eleccions i es posa a disposició de les autoritats pertinents, però només es pot disposar de la llista (de residents i no residents amb dret a vot) amb l’aprovació del congrés i la rúbrica del govern espanyol i el rei. La Generalitat té mecanismes per a aconseguir un cens. El 2014, el govern i l’IDESCAT van signar un acord per tal de cedir les dades del registre de població de Catalunya, que entre més dades incloïa noms, cognoms, edats, domicilis, nacionalitats, i números de DNI. Per tant, tècnicament, filtrant l’edat, la residència i la nacionalitat, ja es podria tenir un cens. Justament, aquest mecanisme és el que es volia fer servir el 9-N, de manera que l’acord continua vigent i té l’aval de l’Agència Catalana de Protecció de Dades. Però actualment la Generalitat no pot fer-les servir per a res més que no sigui l’anàlisi estadística de la població de Catalunya. Una altra manera és que s’hagi tingut accés a l’Oficina del Cens, o s’hagi actualitzat a partir del cens electoral de les eleccions al parlament del 2015. El diputat de la CUP Benet Salellas ja va assenyalar a principi d’agost que el govern català tenia el cens electoral per a l’1-O i que havia estat confirmat posteriorment en diverses ocasions. Un dels principals enfrontaments el trobem en el fet que la llei del referèndum definirà un nou marc legal en què la Generalitat estarà legitimada per a convocar un referèndum i crear un cens electoral propi, però per al govern espanyol el tractament de dades personals dels catalans per a una votació que no reconeix pot vulnerar la llei de protecció de dades, de manera que qualsevol pot impugnar la seva inclusió en el cens i, fins i tot, intentar impugnar el referèndum. Pel que fa al vot exterior, podran votar els inscrits en el Registre de catalans i catalanes residents a l’exterior. Per a això, és necessari estar prèviament inscrit al Cens Electoral de Residents Absents (CERA). Els catalans no residents podran votar mitjançant el vot per correu en una de les onze oficines que té el govern a l’exterior. Sis mil urnes preparades per a l’1-O El president de la Generalitat, Carles Puigdemont, va dir fa una setmana en una entrevista al Financial Times que ja tenien sis mil urnes. La informació ja era coneguda des de final de juliol, encara que el govern no l’havia feta pública. El maig es va començar el procés de la compra d’urnes, però el concurs va quedar desert per criteris tècnics i perquè es van fer pressions a les empreses, amb visites de la Guàrdia Civil i interrogatoris als fabricants. Impedir tenir les urnes l’1-O ha estat un dels objectius dels contraris al referèndum. Tot i que Andalusia té urnes pròpies des del 2000, amb el mateix concurs, la fiscalia s’ha querellat contra la consellera Meritxell Borràs. L’ex-ministre Margallo ha proposat de destruir les urnes per a evitar el referèndum mentre que Margarita Robles, portaveu parlamentària del PSOE, ha suggerit de retirar-les el mateix dia de la votació. Segons que van publicar diversos mitjans fa mesos, les urnes es guarden al consolat d’algun país estranger a Barcelona. En tot cas, hi haurà urnes convencionals, de moment, sense que s’hagi fet una despesa o una compra per via directa, tenint en compte que l’estat espanyol té intervingudes les despeses de la Generalitat, que controla setmanalment, factura per factura, i que l’interventor ha de certificar els pagaments que faci l’administració catalana. Justament, una de les despeses per a intentar demostrar la participació del govern en el 9-N és la del web informatiu, així que, de moment, l’entitat titular del web garanties.cat és el grup parlamentari de Junts pel Sí. Pel que fa al material electoral, el març d’enguany el govern català va treure un concurs públic que va adjudicar a quatre empreses diferents materials per un període de quatre anys, per un preu de licitació de prop de 75.714,26€, que incloïen paperetes, sobres, impresos electorals i manuals d’instruccions per a membres de la taula. La Generalitat hi pot recórrer en cas d’haver-hi una cita electoral. Per a les paperetes, les dues empreses homologades són Formsystem Documentos Inteligentes (amb seu a Madrid) i Impressions Transkrit (Pasaia, Guipúscoa), que també fan les instruccions per als membres de les meses. La pregunta que hi haurà a les paperetes és ‘Voleu que Catalunya sigui un estat independent en forma de república?’ i estarà escrita en català, castellà i occità. Pel que fa als sobres electorals, trobem dues empreses, Tompla Industria Internacional del Sobre (amb seu a Madrid), i Domènech Mirabet (a l’Hospitalet de Llobregat), i per als impresos electorals, Formystem Documentos Inteligentes. El govern espanyol intentarà per tots els mitjans d’impedir que es faci cap comanda a les empreses i, per tant, el govern català ha de tenir estudiada la manera de fer-ho possible.

Summary: Tot allò que cal saber dels detalls tècnics del referèndum


Josep M. Pujol-Busquets és un dels homes que coneix més bé el món del cava i que té la singularitat de poder viure’l i parlar-ne des de fora de la comarca del Penedès, perquè la seva gamma de caves, Alta Alella Mirgin, s’elabora a la Denominació d’Origen Alella. Aquesta setmana ha trencat un silenci prolongat i s’ha manifestat sobre la crisi de la DO Cava, visiblement disgustat. Ha estat molt dur especialment amb els cellers que conformen Corpinnat. Tal com explicàvem fa poques setmanes, la DO Cava es troba en una crisi profunda, perquè s’ha trobat amb una concatenació de circumstàncies que l’han trasbalsada, esbravada, afeblida. I avui no és clar de quina manera acabaran transformant-la, perquè Corpinnat i Clàssic Penedès han fet públic que treballen per crear una nova denominació d’origen d’escumosos del Penedès. ‘Cal que la gent sàpiga tota la veritat sobre la situació del cava i per això m’ofereixo a fer un debat públic, on hi hagi la premsa, amb Corpinnat i Clàssic Penedès. Perquè no vull parlar-ne com en un frontó i perquè les coses s’han comunicat malament fins ara, s’han explicat a mitges, amb declaracions i contradeclaracions’, diu el propietari d’Alta Alella. I fa una primera envestida: ‘Els de Corpinnat ara es mostren molt purs i immaculats. Però l’any 1991, quan es va crear la DO Cava, no n’hi va haver cap que s’oposés a la zonificació que ara critiquen tant. Ja els anava bé, tot i que anava contra els interessos del camp català.’ Pujol-Busquets coneix bé el ‘pecat original’ de la DO Cava, que va ser acceptar l’any 1991 una zonificació que implicava que aquest producte català deixés de ser-ho en exclusivitat, i que es pogués elaborar cava i plantar vinya per elaborar cava en uns altres territoris de la península. En el moment de la creació de la DO Cava, Josep M. Pujol-Busquets era el president de la DO Penedès: ‘Només s’hi va oposar una denominació d’origen, la nostra, i els sindicats agraris. En aquell moment, Josep M. Albet era el president d’Unió de Pagesos. Ningú més. I el temps ens ha donat la raó. Però no us podeu imaginar què em van arribar a fer pel fet de defensar que el cava anés lligat a un territori concret i no a moltes zones d’Espanya. Aleshores l’interès de l’empresariat català era un altre. Les coses no són fruit de la casualitat.’ I una segona envestida contra Corpinnat: ‘Fa dos anys, quan es va presentar el Cava de Paratge, cap no feia vi ecològic, tot i que ara se n’omplin la boca. No tenien ni un sol producte ecològic per accedir a ser Cava de Paratge. Perquè no creien en l’ecològic. Nosaltres vam començar Alta Alella el 1991 amb les primeres plantacions de vinya, a Vallcirera, i ja eren vinyes ecològiques. Vam ser els primers, el 2006, a l’estat espanyol, de produir el primer cava sense sulfits, treballant el mètode ancestral. I fa deu anys que, juntament amb el celler Albet i Noya i el celler Piñol, investiguem i desenvolupem els VRIAACC, ceps resistents nascuts de les varietats tradicionals, per adaptar-les al canvi climàtic. Ara tampoc no donen suport a aquestes varietats resistents, perquè tenen por que la seva imatge se’n ressenti.’ I una tercera envestida: ‘Diuen que ells són l’essència. I jo els retrec que no pensin, que defensin tothom. Hi ha 30.000 hectàrees de vinya a la DO Cava, hi ha molta gent que la conforma. I la caiguda del preu del raïm també va lligada a la campanya de desprestigi que alguns han fet. Fins i tot algú ha viscut d’aquest desprestigi. Però ells no paguen pas el preu del raïm a preu de xampany.’ I amb tot, l’enòleg creu que tot això que ha passat serà bo. ‘Ara tothom té por de perdre-ho tot. I, per una altra banda, tenim una marca internacional, el cava, i és molt difícil de situar una marca. No podem llençar-lo, aquest patrimoni. I m’he esperat a parlar després d’haver-se presentat el nou projecte de zonificació del cava, un projecte que valora i protegeix l’origen del raïm.’ Per un cava de qualitat, gran reserva i sense licor d’expedició Pujol-Busquets trencava el silenci donant a conèixer la seva defensa de la qualitat: va convocar la premsa a un dinar, amb tota la seva família (nét petit inclòs) i va manifestar que per a ell era un dia important, perquè podia presentar la seva gamma de caves, a partir d’ara tots gran reserva. El propietari d’Alta Alella Mirgin fa dos anys i mig que es va vendre la marca Privat i va decidir de no fer un salt per a créixer molt, sinó de créixer dins la DO Alella, mantenint-se entre els cellers més grans dels més petits o dels més petits entre els més grans. ‘Som fruit de la realitat d’un país i, encara que no us ho cregueu, avui estic emocionat’, va dir. El celler, que amb la venda de la marca Privat es va capitalitzar, durant aquests dos anys ha aconseguit trenta hectàrees més de vinya i s’ha dotat de més equipament per tenir els caves trenta mesos en criança, per sortir com a gran reserva. A més, Alta Alella Mirgin té una finca de 12 hectàrees al Penedès, 22 hectàrees de vinya participades a Tenerife, vinyes a Mallorca, etc. Avui Alta Alella Mirgin (la marca juga amb el nom de les seves filles, Mireia i Georgina) té 50 hectàrees de vinya a la DO Alella, amb les quals elabora els seus caves gran reserva. Sense comptar els naturals (sense sulfits), ofereix: AA Mirgin Gran reserva 2015 (macabeu, xarel·lo i parellada); AA Mirgin Laietà Gran Reserva 2015 (chardonnay, pinot noir, pansa blanca, macabeu); AA Mirgin Laietà Rosé Gran Reserva 2015 (100% Mataró); AA Mirgin Opus Paratge Qualificat Vallcirera 2015 (chardonnay i pansa blanca); i AA Mirgin Exeo Paratge Qualificat Vallcirera 2014 (pansa blanca i chardonnay). Tots els caves d’Alta Alella Mirgin seran gran reserva i es presenten amb una nova imatge. Característiques dels caves gran reserva d’Alta Alella Mirgin Els caves gran reserva d’Alta Alella Mirgin tenen netedat i frescor a la boca i gran capacitat d’envelliment. I així volen expressar-ho les noves etiquetes. Són una suma de l’acidesa natural del sauló, una certa amargantor de la pansa blanca i salinitat per la proximitat a mar. A més, no contenen licor d’expedició. D’aquesta manera aquests caves ofereixen una gran naturalitat. Sobre el fet de no incloure licor d’expedició, Pujol-Busquets explica: ‘És la manera de no homogeneïtzar el producte i això l’eleva a la categoria de gran vi. Un gran vi no pot estar emmascarat. Cal agrair la sacsejada que ha significat l’arribada del vi natural. És que, fixeu-vos, la paraula “licor” lligada a un producte com el vi, no quadra.’ Durant el dinar, Pujol-Busquets també va donar dades: ‘Hem facturat 3 milions d’euros el 2018. La producció ha estat de 180.000 ampolles de cava, totes procedents de vinyes d’Alella. S’ha exportat el 35% de la producció el 2018 i estimem que el 2019 superarem el 50%. Exportem a 25 països. Entre els més importants: els Estats Units, el Canadà, Bèlgica, els països nòrdics.’ I s’exclama: ‘El mercat estranger és molt honest. Vull dir que et col·loca al lloc que et correspon. Perquè valora per sobre de tot el producte. Fora d’aquí no hi ha el posicionament tradicional, d’uns productes que després a fora fracassen. I el comprador estranger és sens dubte molt més professional que no el d’aquí. Fa deu anys només exportàvem un 5% de la nostra producció. La incorporació de la Mireia ha estat determinant per a augmentar les exportacions.’ Alta Alella Mirgin té una producció actual, entre vins i caves, de 250.000 ampolles. L’objectiu del celler és produir-ne entre 400.000 i 500.000, sempre que pugui continuar incorporant vinyes DO Alella. Divendres es va saber que el govern espanyol havia cedit a la DO Cava la potestat de decidir sobre les llicències de plantació de vinya que s’atorguen i així poder-les limitar. Era una de les reivindicacions del sector. Fins ara la decisió la tenia el Ministeri d’Agricultura espanyol, que aquests darrers anys havia atorgat un 1% més de llicències (el Consell Regulador en demanava la congelació), fins al punt de generar un excedent, que ha permès i afavorit la caiguda del preu del raïm per a cava en aquesta verema.

Summary: Josep M. Pujol-Busquets (DO Cava) demana un debat públic amb Corpinnat i Clàssic Penedès


Un grup de manifestants va expulsar aquest dissabte la delegació de Ciutadans del Pride de Madrid pels pactes amb Vox. Inés Arrimadas, que era a la manifestació, va qualificar-los de feixistes i va acusar el ministre Grande-Marlaska d’assenyalar els representants de Ciutadans perquè fossin atacats. ‘És la versió sanchista de Torra amb l’apreteu. Ens va posar la diana’, va declarar. Un nou vídeo demostra que Arrimadas provocava a l’Orgull LGTB de Madrid Però no ha estat l’únic estirabot per part d’un membre de Ciutadans. Fran Carrillo, senador per Andalusia, va penjar a Twitter un vídeo on explicava que hores més tard del Pride havia tornat per acabar el recorregut. ‘Res ni ningú guanyar ni doblegarà les nostres ànsies de llibertat’, va escriure. Aquí os dejo el recorrido del #Orgullo2019 que teníamos que haber hecho y que los intolerantes no nos permitieron hacer. Horas después, volvimos y lo completamos. Porque nada ni nadie va a vencer ni a doblegar nuestras ansias de libertad. Es el ADN de @CiudadanosCs pic.twitter.com/KxspNX50F3 — Fran Carrillo Guerrero (@francarrillog) July 7, 2019 Un usuari li va retreure el victimisme i li va recordar: ‘Pacteu amb nazis, i punt’. El senador no va trigar gaire a respondre. ‘La majoria dels jerarques nazis eren homosexuals. Punt i coma‘, va escriure. Hores més tard, Carrillo ha retirat el piulet i ha acusat ‘l’esquerra’ de malinterpretar-lo.

Summary: Un senador de Ciutadans, sobre l’expulsió del Pride: ‘La majoria de jerarques nazis eren homosexuals’


Un grup de joves va insultar i llançar totxanes i més objectes contra un apartament turístic a Màlaga, on hi havia un altre grup que tenia una bandera de València penjada al balcó. Ho ha publicat el diari Málaga Hoy, que explica que, segons els veïns, els joves semblaven embriacs i cridaven ‘Visca Espanya, cabrons!’. Els fets van passar ahir cap a les vuit del vespre, al carrer Pozos Dulces, al centre de Màlaga, quan els joves van passar per sota de l’apartament turístic i, en veient la bandera, van començar a cridar i insultar els estadants de l’apartament. Això va dur a una discussió i els joves del carrer van agafar totxanes i més objectes d’una obra per a llançar-los als turistes. L’enfrontament va acabar sense cap ferit. Els joves que l’havien començat se’n van anar quan una veïna va amenaçar de trucar la policia. Després, els nois que hi havia a l’apartament van plegar la bandera i van entrar a l’habitatge. En un piulet, el president de les Corts, Enric Morera, ha dit que l’agressió és ‘símptoma del “a por ellos”, entre la ignorància i el nacionalisme excloent que menysprea la diversitat’. Joves valencians agredits per exhibir una senyera, seria titolar més correcte. Simptoma del “A por ellos” entre la ignorància, i el nacionalisme excloent que desprecia la diversitat. htpps://www.malagahoy.es/_52683910 via @malagahoy_es — Enric Morera (@enricmorera) August 16, 2019

Summary: Agressió a cops de totxana contra un pis de Màlaga on hi havia la bandera de València


El judici per decidir la propietat de les 111 obres d’art de la Franja que es troben al Museu de Lleida es farà al jutjat número 1 de Barbastre el 16 i 17 de maig de 2019. Així ho va decidir el jutge després de la vista prèvia d’aquest dijous. Està previst que s’allargui dos dies ja que se citarà una vintena de persones entre testimonis i pèrits. El jutge ha acceptat la majoria de les proves documentals sol·licitades així com la declaració al judici del bisbe de Lleida, Salvador Giménez-Valls, el bisbe de Barbastre-Montsó, Ángel Pérez Pueyo, i també l’anterior bisbe de Barbastre, Alfonso Milián, entre d’altres testimonis. El jutge ha acceptat la petició del bisbat de Barbastre-Montsó que va demanar a la vista prèvia que el bisbe de Lleida, Salvador Giménez Valls, declari en el judici per decidir la propietat de les 111 obres d’art de la Franja que es troben al Museu de Lleida. El Consorci del Museu de Lleida no ha fet públiques encara les seves peticions. Segons fonts del bisbat de Barbastre, la part catalana hauria demanat també la declaració al judici del bisbe de Barbastre-Montsó, Ángel Pérez Pueyo, i el jutge ho hauria concedit. Barbastre també aportarà com a testimoni l’anterior bisbe, Alfonso Milián, que hauria signat un acord amb Piris en què reconeixeria que les parròquies aragoneses eren les propietàries de les 111 peces. De fer, l’advocat del bisbat de Barbastre-Montsó, Joaquín Guerrero, ja va assegurar aquest dijous que hi ha 24 documents signats davant el nunci i reconeixements del bisbat de Lleida dient que aquestes peces son de les parròquies d’on procedeixen. Lamentava també el fet que, un cop coneguda la demanda, Piris digués que 83 de les peces eren de Lleida. Antecedents El Bisbat de Barbastre-Montsó va interposar el 13 de febrer una demanda civil contra el Bisbat de Lleida i el Consorci del Museu de Lleida, Diocesà i Comarcal per exigir a la Generalitat i al mateix bisbat que lliurin els 111 béns artístics. Són peces originàries de parròquies de la Franja de Ponent, que fins al 1995 havien format part de la Diòcesi de Lleida, fins que aquesta es va dividir. La denúncia es va fer després que el 31 d’octubre de 2017 no s’arribés a cap acord en un acte de conciliació celebrat al jutjat de Lleida i al qual no va assistir cap representant del consorci. Abans s’havia intentat resoldre el conflicte per la via eclesiàstica però la part lleidatana no ha fet cas les tres resolucions vaticanes que donen la raó a l’Aragó.

Summary: El judici per la propietat dels 111 béns de la Franja es farà al jutjat 1 de Barbastre el 16 i 17 de maig


Aquella lògica que diu que atacar Catalunya dóna vots, no sabem si és certa del tot, però sí que és cert que una part dels partits espanyols s’ha abraonat a aquesta teoria per retallar distàncies en els sondatges. És el cas del PP i Ciutadans, que donen prioritat a atacar l’independentisme en els seus discursos. Per contra, PSOE i Podem s’estimen més passar-hi de puntetes, cadascun amb matisos. Per a fer una radiografia sobre què proposa cada partit per a Catalunya a partir del 28-A, ens hem fixat en els seus programes electorals, que dilluns es van acabar de presentar. Els dos partits més bel·ligerants amb Catalunya són PP i Ciutadans. Fins al punt que els seus programes comencen parlant de quines mesures volen aplicar al Principat. El partit d’Albert Rivera comença pel bloc que anomena ‘L’Espanya de ciutadans lliures i iguals’ i la primera mesura és clara: ‘Aplicarem l’article 155 fins a assegurar el restabliment de la constitució a Catalunya per garantir la convivència entre tots els catalans.’ Diu que no es pot tolerar més temps un govern com el de Torra, que ‘sembra l’odi i l’enfrontament entre els catalans’. També es refereix a la declaració d’independència del 27 d’octubre com a ‘cop d’estat de la tardor del 2017’, i proposa de tornar a definir els delictes de sedició i rebel·lió. Així mateix, prejutja els Mossos i considera evident que el Primer d’Octubre no van obeir les resolucions judicials; per això diu que reformaran la llei de seguretat i de la llei d’estabilitat pressupostària. El PP també comença el programa electoral, de cent pàgines, parlant d’allò que anomena ‘Enfortiment de la nació’, un bloc encapçalat per una fotografia de Barcelona. Igual que Ciutadans, es refereix a la declaració d’independència com un cop d’estat i promet d’aplicar el 155 tant de temps com calgui. Posa èmfasi en tres qüestions: les competències en educació, els mitjans públics de comunicació i la hisenda pública. Símbols i llengua Tots dos partits preveuen de blindar més els símbols espanyols. El PP diu que impulsarà una llei de símbols que preveurà sancions a les autoritats que no exhibeixin la bandera espanyola a les institucions públiques i el retrat de Felipe VI en els plens municipals. Ciutadans posà èmfasi també en l’himne espanyol i demana d’augmentar les sancions. El PP, en el camí per a endurir el discurs, comparteix mesures que proposen partits ultres com ara Vox. N’és un exemple la que demana de ‘reforçar’ la llei de partits i il·legalitzar aquells que ‘promoguin la violència’. Malgrat que en el panorama català no hi ha cap partit que propugni aquesta via, el concepte de violència pot conduir a interpretacions i a prohibir partits plenament democràtics. La lluita contra la immersió lingüística va ser la raó del naixement de Ciutadans i, com no pot ser de cap més manera, ocupa un lloc destacat en el programa. ‘És inadmissible que hi hagi comunitats autònomes on les llengües s’utilitzin com a arma política per a crear ciutadans de primera i de segona. Aprovarem una nova Llei Orgànica de Llengües Oficials que garanteixi l’ús de l’espanyol com a llengua oficial i comuna a tot Espanya.’ El requisit lingüístic és l’altre objectiu a suprimir, un propòsit que també fa seu el PP. Casado proposa d’imposar el castellà en tots els espais i vol que els senyals, plafons i plaques, urbanes i interurbanes, siguin sempre, almenys, en castellà. Podem i PSOE Podem reserva un apartat en el programa –amb una edició en forma de llibret que recorda la constitució espanyola– a la qüestió catalana i proposa, com ja va fer abans, un referèndum vinculant. ‘La gestió viable del conflicte a Catalunya passa per construir un procés de reconciliació que permeti el diàleg i arribar a acords. Apostem per un referèndum pactat en el qual Podem defensarà un nou encaix per a Catalunya a Espanya’, diu el programa. En les eleccions anteriors, les del 26 de juny de 2016, Podem parlava de convocar un referèndum ‘amb garanties a Catalunya perquè els seus ciutadans i ciutadanes puguin decidir el tipus de relació territorial que volen establir amb la resta d’Espanya’. Els socialistes, ben situats en els sondatges, han decidit de no parlar gaire alt sobre Catalunya. Hi reserven un espai breu al bloc número 4, titulat ‘Model territorial’, i es limiten a dir que ni el dret d’autodeterminació ni un ‘estat d’excepció territorial amb caràcter permanent a través de l’article 155’, no són solucions. Però com que ja se sap que els programes no són fets per a complir-se, dilluns al vespre, hores després de presentar-lo, Pedro Sánchez va dir en una entrevista a Antena 3 que si havia d’aplicar el 155 ho faria.

Summary: Fora la immersió, un 155 indefinit i llei de símbols: les propostes dels partits espanyols per a Catalunya


L’anunci del president del govern espanyol, Pedro Sánchez, que no hi haurà reforma del finançament autonòmic aquesta legislatura ha caigut com una galleda d’aigua freda en el govern, que ha fet de la reivindicació d’un finançament just un dels eixos de la legislatura. El president, Ximo Puig, diu que comprèn les dificultats que té Sánchez però està convençut que cercarà ‘fórmules per a superar l’infrafinançament del País Valencià’. Per això ha demanat d’actuar de seguida en favor d’un canvi de model de finançament ‘irrenunciable’, perquè l’actual és esgotat del 2014 ençà. La vice-presidenta de la Generalitat, Mónica Oltra, ha estat més contundent i ha advertit que el govern continuaria reivindicant un nou model amb la mateixa insistència que amb l’executiu de Rajoy. ‘No ha canviat res, demanarem a Sánchez el mateix que a Rajoy’, ha insistit. Per ella, si es vol canviar el model cal voluntat política i prou: ‘Hi ha temps de sobres’, ha dit. ‘Allò que valia per a Montoro val per a Montero’, ha dit Oltra, referint-se a la nova titular d’Hisenda espanyola, María Jesús Montero.

Summary: El govern del Botànic avisa Sánchez que continuarà reivindicant una millora del finançament


Joan Tardà (1953) arriba a la redacció de VilaWeb amb una crossa. Es recupera d’una operació al maluc. Però aquest diputat d’ERC al congrés espanyol manté tota l’empenta habitual. I en aquesta entrevista per a valorar l’actualitat política ho torna a demostrar. Amb tota la força ven la seva idea: no es podrà culpar l’estat espanyol si no arribem a fer el referèndum, perquè avui a Catalunya hi ha majoria al parlament i un govern d’independentistes. La força per a fer-lo hi és. Només cal fer-la servir. És la mateixa lògica que aplica en el cas del judici a Carme Forcadell, que declara demà. Si la inhabiliten, diu Tardà, el Parlament de Catalunya té els vots necessaris per a ratificar-la immediatament en el càrrec. Una cosa diferent, diu, seria un frau. —Quina valoració feu del judici a Carme Forcadell, presidenta del parlament? —La credibilitat del procés requereix que, si hi ha inhabilitació, al cap de poques hores el Parlament de Catalunya la ratifiqui. Tot el que no sigui això serà un frau. Començant per mi mateix, que al debat d’investidura ho vaig dir: ‘Sàpiguen, senyors del PP i del PSOE, que quan la presidenta del parlament s’inhabiliti, el Parlament de Catalunya procedirà a ratificar-la tot seguit en el seu càrrec.’ Si la segona autoritat de Catalunya és inhabilitada i el parlament català no la ratifica al cap de vint-i-quatre hores és evident que no hi haurà referèndum. Vostè signarà la convocatòria del referèndum si no són capaços, JxSí i la CUP, i tal vegada els comuns, de ratificar la presidenta del Parlament de Catalunya? El 2017 que iniciem és el 2017 de les constatacions. —La vostra tesi és que tot depèn dels independentistes. —Mai en la història contemporània de Catalunya no havíem tingut les eines que tenim per a proclamar la República: majoria al parlament i govern independentista. Una part important del poble ha posat en mans dels dirigents polítics la possibilitat de fer-ho. Si no ho féssim no valdrien excuses de mal pagador i dir que la culpa és d’Espanya. Espanya només pot dificultar molt, molt, el fet. Però no impedir-lo. Ara tot depèn només de nosaltres. Només podem perdre si no tenim coratge o si no sabem fer-ho. El gran temor de l’administració espanyola, de fet el gran terror, rau en el fet que res no depèn d’ells. Ells només poden dificultar. I dificultaran molt: serveis d’intel·ligència, dir que no som prou, violència judicial. Tot el que vulgueu. Aquí només perdem si ens arronsem o no sabem fer-ho. —ERC es volia abstenir, però ara votarà que sí, a crear una comissió al congrés espanyol per a parlar del referèndum. Com l’expliqueu, el canvi de posició? —Nosaltres sempre hem dit que la negociació, si arribés, cosa que dubto, sigui de govern a govern. Es tracta d’enfortir el govern de Catalunya. I entenem que la negociació al parlament espanyol no té gaire sentit. Tot i això, el que no farem és donar peu que algú pretengui tergiversar i es negui la nostra determinació per la unitat d’acció. De fet, quan nosaltres volíem abstenir-nos no era per a anar contra Homs. I, malgrat creure que aquesta via ja ha estat superada, nosaltres, unitat d’acció. Per això ho fem. —Com es manifesta ERC en el cas dels mossos d’esquadra detenint independentistes que cremaven fotografies del rei espanyol. —Ens toca fer de ròtula, ser flexibles, assumir contradiccions. I és evident que de contradiccions n’hi ha. Aquest cas ho demostra. Que les contradiccions hi siguin justament vol dir que hem acumulat sectors que no estaven junts abans. És impossible que un procés tan interclassista, i que casa la tradició nacionalista autonomista de Convergència, la republicana socialdemòcrata d’ERC, amb l’anticapitalista de la CUP, sigui fàcil. Dit això, sóc dels que creu que no ens convé posar, encara, l’ull de l’huracà damunt els mossos. —Quina importància hi doneu, al pressupost? —Significa, més enllà de gestionar més o menys diners, emplenar el dipòsit de carburant per arribar el big bang, que és el referèndum. —Treballant a Madrid, em podeu ajudar a llegir aquesta ‘operació diàleg’? —Fins ara hem vist violència judicial, setge econòmic, i deixar que siguin els grans mitjans espanyols de TV que frenin el creixement de l’independentisme. Ara apareix un altre front: ‘operació diàleg’. Diuen que és possible d’entendre’ns i que ells reconeixen els seus pecats. Soraya ja va començar l’altre dia. Però no veuen que la pilota continua essent sempre a les nostres mans. Hi ha gent que es pregunta: de què han servit les mobilitzacions dels darrers anys? De tenir la pilota. I la tenim. Per això dic que si el nostre govern no compleix se n’haurà d’anar cap a casa. Puigdemont i Junqueras s’hauran de tancar a casa i no sortir-ne. I els dirigents de la CUP, també. El poble no perdonaria. I si el govern no fa el referèndum, es caga, o no sap fer-ho, l’independentisme no guanyarà les següents eleccions i molts independentistes abandonaríem el partit. Ens sentiríem traïts. I els independentistes no podrien anar pel carrer demanant el vot. Què dirien? Teníem les eines, però ens vam cagar i no ho vam saber fer. Però ara dóna’ns el vot, i ara sí que ho farem. No seria creïble. Encara més: serien unes eleccions amb molta abstenció, mesos de tensió, els partits farien implosió. Hi hauria moltes baixes. En canvi, si fem el referèndum, encara que el perdéssim, el guanyaríem. —Què voleu dir? —Hi hauria decepció? Sí. Però no sentiment de derrota. Ens passaria com als escocesos. Podríem perdre el referèndum, i a la vegada, fer créixer l’hegemonia. Si un poble decideix el seu futur una vegada, ho pot fer dues vegades. El 2017 o l’independentisme passa al fracàs absolut i ho crema tot durant molts anys o fa el referèndum. I, sigui quin sigui el resultat, guanya. —Puigdemont. Com el veieu? —M’agrada en el sentit que crec que tinc davant un independentista. Dels de tota la vida. Evidentment, tenim idearis diferents. En tot cas, la república, el procés constituent, serà més intens en la mesura que els independentistes siguem capaços de convergir amb els sobiranistes. Amb Barcelona en Comú. Ha d’haver-hi una convergència. —Que no hi és. —No hi és perquè no han acceptat un fet que hauran d’acceptar: el referèndum o referèndum no té retorn. No s’ho creuen, no els convé creure-ho, que hi haurà referèndum. Jo a en Domènech li ho dic: ‘Xavier, el referèndum hi serà.’ ‘Ui, Convergència us deixarà plantats’, respon. Perquè no pren cap decisió aquest món? Perquè estan instal·lats en un escenari còmode: el referèndum no es farà. Els interessa creure-s’ho. I en aquest cas, com abans, la pilota la tornem a tenir els independentistes. —Hi ha gent que diu que el fet que Colau a Barcelona mani amb el PSC també es pot llegir com un error d’ERC i la CUP. No han sabut fer aliança. —Hi ha accidents, disfuncions. Però el que és evident és que pot costar més o menys, però no solament estem condemnats, sinó que anem cap a una convergència no orgànica, per la ruptura democràtica. I hem de fer tots molts esforços per superar prejudicis. Tampoc Rabell i Coscubiela no hi han ajudat gaire. Quantes vegades ens hem sentit dir el govern de Convergència. O el govern dels fills de Pujol. Faltaria el rigor o el respecte de dir-ne el govern nacionalista-republicà, o el govern Puigdemont-Junqueras. Doncs encara parlen del govern Mas. Hem de superar prejudicis. Hem de contribuir a anar-nos sumant. I un dels prejudicis que ells hauran d’acceptar és que el referèndum es convocarà igualment. —L’equip rival: coses bones, quines veieu que tinguin? —Se’m fa difícil. Han controlat els temps, que d’això Rajoy en sap molt. Ara, tinc la impressió que el més ximple fa rellotges. —Una de les notícies de la setmana és el rescat de les autopistes a Madrid. 5.000 milions. —Brutal. Aquesta batalla de la denúncia del rescat de les radials la portem des de fa molts anys. Arrenca el 2010, o 2011. Ho recordo perquè jo era a la comissió de pressupostos. Parlava CDC i després nosaltres. I Sánchez Llibre defensa una esmena de rescat de les radials de Madrid. Vaig obrir els ulls com unes taronges. Com pot ser això? Va ser una esmena parcial. D’uns quants milions. Governava el PSOE. La van votar CiU, PSOE i PP. I suposo que per passar més dissimulat va ser CiU que la va presentar. —Com preveieu els mesos vinents? —El govern català, a mesura que superi tanques, s’enfortirà. Primera tanca a superar: pressupost. Segona: ratificar Forcadell. Però si les tanques no se superen, el govern serà més feble. Quina diferència hi havia entre l’escenari anterior i ara? Abans hi havia més independentistes fora del govern que a dins. Ara els independentistes són dins, i són més, que els que hi ha fora del govern. Per això els independentistes no podrem dir que no sabem què passa. Si algú del govern pretén enganyar, cosa que crec que no passa ni passarà, els altres se n’adonarien. No hi hauria excusa, Perquè si t’adones que algú t’enganya pots denunciar-ho o esdevenir còmplice. I jo dic que el govern s’anirà enfortint a mesura que s’acosti el Big Bang i superi tanques. Ara, els adversaris, com alguns mitjans de comunicació, aniran dient el contrari: tenen cada vegada menys suport. Els que no volen el procés són tan hipòcrites que diuen: ara no és el moment perquè no hi ha prou base per al referèndum. Per què? Perquè saben que no importa el resultat del referèndum, sinó fer-lo. És el desafiament del 2017.

Summary: Joan Tardà: ‘Si el govern no fes el referèndum molts independentistes deixaríem el nostre partit. Ens sentiríem traïts’.


El govern espanyol ha anunciat que ha emprès ‘tots els mecanismes necessaris’ per a defensar la ‘sobirania jurisdiccional espanyola’ en la demanda presentada per Puigdemont i els consellers exiliats contra el magistrat Pablo Llarena. Entre aquests mecanismes, s’inclou la contractació d’un despatx d’advocats belga. Tanmateix, l’executiu espanyol no aclareix si assumirà la defensa del jutge Llarena. Fins ara, havia dit que defensaria el sistema judicial espanyol, però no el magistrat per uns ‘actes privats’. En un comunicat, el govern espanyol ha indicat que ‘fins aquest moment’ ha seguit totes les indicacions del Consell General del Poder Judicial en relació a la demanda contra Llarena. A més, ha dit que atendrà les peticions ‘de salva-guarda de la sobirania jurisdiccional espanyola’ que en un futur pugui fer el poder judicial. Llegiu ací el comunicat del govern espanyol: «El govern d’Espanya ha posat en marxa tots els mecanismes necessaris per a la defensa de la nostra sobirania jurisdiccional, en la qual està immers el jutge Llarena, tenint en compte que encara s’ha de resoldre l’acceptació de la demanda presentada a Bèlgica. L’executiu ha atès totes les indicacions del Consell General del Poder Judicial fins aquest moment, defensant els interessos del nostre país sobre la base de criteris jurídics del nostre ordenament intern, així com del dret europeu, i garanteix que atendrà les peticions de salvaguarda de la sobirania jurisdiccional espanyola, que en el futur pugui realitzar el poder judicial, d’acord amb la legislació vigent. El Ministeri de Justícia espera que en breu culminin els tràmits per a la contractació d’un despatx d’advocats a Bèlgica en defensa dels interessos d’Espanya, en relació amb la demanda presentada contra el jutge Llarena pels polítics catalans fugits a aquell país i encausats per el Tribunal Suprem. El magistrat va sol·licitar empara al Consell General del Poder Judicial que, per decisió de la Comissió Permanent, va resoldre traslladar al govern el passat dia 21 d’agost, la seva petició per a l’adopció de ‘les mesures necessàries per assegurar la integritat i immunitat de la jurisdicció espanyola davant els tribunals del Regne de Bèlgica’. De manera immediata, el Ministeri de Justícia, al tractar-se d’un cas conduït pels tribunals ordinaris d’aquell país, va posar aquesta petició en mans de l’Advocacia de l’Estat, per poder contractar els serveis d’un despatx d’advocats que representi el Regne d’Espanya davant els tribunals belgues. El govern ha donat des del principi una resposta positiva i ha actuat amb total diligència en aquest assumpte en els termes traslladats pel poder judicial i d’acord amb la legislació vigent.»

Summary: El govern espanyol contracta un despatx d’advocats belga pel judici contra Llarena


A les onze del matí ha començat amb una hora de retard el debat nacional de la CUP amb tota la seva militància convocada al Nou Congost de Manresa. Segons que ha pogut saber aquest mitjà, a la tarda es posaran sobre la taula quatre escenaris possibles davant la investidura d’Artur Mas. Així ho reflecteix el document que s’ha repartit entre la militància i que us oferim a continuació en exclusiva: 1-) El tancament d’un acord amb Junts pel Sí que inclogui mesures de pla de xoc, de ruptura i de procés constituent i una presidència del govern diferent d’Artur Mas i Gavarró -amb independència que aquest pogués ocupar altres llocs en el mateix govern. 2-) El tancament d’un acord amb Junts pel Sí que inclogui mesures de pla de xoc, de ruptura i de procés constituent i el vot afirmatiu a una presidència del govern d’Artur Mas i Gavarró. 3-) La continuïtat de la negociació amb Junts pel Sí com a mínim fins després del 20 de desembre a l’espera que els escenaris posteriors a les eleccions espanyoles permetin interpel·lar CSQEP i l’assumpció d’una solució col·lectiva condicionant en qualsevol cas l’abstenció de l’esquerra parlamentària a un calendari de compromisos en matèria de pla de xoc, de ruptura i de procés constituent a tres, sis i nou mesos. 4-) La continuïtat de la negociació amb Junts pel Sí fins a la celebració d’una assemblea nacional descartant l’assoliment d’un acord sempre que inclogui la presidència d’Artur Mas i Gavarró i, per tant, anar a unes eleccions anticipades. L’hora de la veritat Aquesta tarda, una vegada la militància hagi pogut conèixer quin és l’estat de la negociació, es procedirà a un debat obert entorn aquests quatre escenaris possibles que han de desencallar la situació actual. Aniran acompanyats de propostes de les assemblees territorials, les quals s’han reunit al llarg d’aquesta setmana. Segons fonts de la CUP, els torns de paraula seran d’aproximadament tres minuts. El cinquè punt de l’ordre del dia és el més interessant pel que fa a les conclusions que es puguin extreure del debat d’avui. Es farà una ‘consulta d’adhesió final als diferents escenaris polítics’, diu textualment. De moment no es coneix en quins termes es farà aquesta consulta, però ha de servir per decidir quina estratègia haurà de seguir la comissió negociadora a partir de demà. Des de la mateixa CUP s’explica que la consulta es farà si no hi ha consens. Debat exclusiu per a la militància Tot i que per a la trobada d’avui s’havien inscrit 1.600 persones, segons que havia informat la CUP dijous, finalment s’han presentat 1.254 militants al pavelló Nou Congost de Manresa. Tots ells estaven convocats a les 9 del matí, però el debat no ha pogut començar fins als volts de les onze, una hora més tard del previst. Es tracta de l’acte més multitudinari que ha fet mai la CUP, superant amb escreix el que es va fer a Castelló de la Plana el passat mes de juliol. Aquella trobada va servir per escollir la configuració de la candidatura per a les eleccions del 27-S i es va renovar el Secretariat Nacional. L’hermetisme de trobada és gairebé total, ja que la premsa no pot accedir al pavelló. Durant el matí la comissió negociadora, anomenada dins de la CUP com la ‘comissió de converses’, ha presentat tres informes sobre l’estat de les negociacions amb Junts pel Sí. Previsiblement, Benet Salellas, Antonio Baños i Anna Gabriel haurien estat els encarregats de fer-ho. Aquests informes comprenen les cinc principals àrees que s’han discutit amb Junts pel Sí: pla de xoc; procés constituent, ruptura, plenària i altres trobades. Posteriorment les tretze assemblees territorials han pres la paraula i s’han pronunciat sobre les negociacions. Fonts del partit informen que l’ambient que es respira dins del pavelló és de conformitat i que es vol continuar negociant amb els termes marcats fins ara. La CUP ha confirmat que el 3 de novembre va posar sobre la taula el nom de Carles Viver Pi-Sunyer com a candidat de consens La mateixa CUP ha confirmat que en una reunió feta el 3 de novembre va posar sobre la taula el nom de Carles Viver Pi-Sunyer, ex-magistrat del Tribunal Constitucional i des de març de 2013 president del Consell Assessor per a la Transició Nacional, com a possible candidat a la presidència de la Generalitat. Amb tot, Artur Mas hauria rebutjat la resposta, tal com ja havia avançat la Directa.

Summary: La CUP estudia quatre escenaris possibles per a la investidura


Bel Pozueta, mare d’Adur Ramírez de Alda, condemnat a dotze anys de presó per una baralla de bar a Altsasu, serà la candidata d’EH-Bildu a les eleccions espanyoles per la circumscripció de Navarra, segons que informa el diari Naiz. Pozueta fa habitualment de portaveu dels pares i mares dels joves d’Altsasu. En aquesta entrevista a VilaWeb explicava les irregularitats del procés judicial i denunciava que amb la sentència que no els condemna per terrorisme però que els havien posat penes tan altes d’altres delictes que els anys de presó eren similars. Bildu negocia un acord amb ERC de cara a les eleccions espanyoles. Per ara, l’acord es limita a una aliança estratègica, que implica elaborar un programa de mínims comú i treballar conjuntament per a preparar les eleccions. En els dies vinents, però, és previst que les dues parts defineixin com es concretarà l’acord de cara a les candidatures i a l’actuació posterior al congrés espanyol.

Summary: Bel Pozueta, mare d’un dels joves d’Altsasu, cap de llista de Bildu a les espanyoles


Durant les vacances, fer plats a la cuina pot ser una oportunitat per a tots aquells a qui agrada cuinar, pot ser una activitat per compartir amb la parella o per compartir amb els fills petits i no tan petits. Però la cuina també pot ser el lloc on no es vol passar gaire estona durant aquests dies de lleure. L’arribada de la calor ens convida a fer uns menús més frescos amb preparacions més senzilles i que no necessitin coccions amb llargues estones als fogons. Com que hem de menjar, caldrà buscar com podem alimentar-nos bé sense gaire esforç. Hi ha diverses opcions: menjar fora de casa i pagar per ser servits, fer-se convidar, menjar a casa dedicant una estona a la cuina, comprar a les botigues de menjar cuinat o comprar productes envasats ja preparats. També es pot fer una mica de cada cosa, però recordeu que cal confiar amb la intuïció: la vista i l’olfacte no enganyen. Trieu els establiments que us convidin a entrar-hi perquè estan nets i no fan olor d’oli recremat i, quan compreu, trieu aquells productes que us entrin més pels ulls, llegiu-ne les etiquetes i opteu per la qualitat. Està molt bé comprar un gaspatxo preparat i prendre-se’l fresc a casa: és bo, és saludable i no cal sentir-se culpable perquè no l’heu fet vosaltres. Com a dietista us animo a menjar de tot i variat. Aquestes setmanes d’agost trobareu aquí unes quantes receptes per a tots els gustos. No són només receptes, són suggeriments podeu fer allò que us vingui de gust: canviar o afegir ingredients, provar noves combinacions… Al cap i a la fi, cuinar és imaginar, és crear, és fer família o és bastir el preuat espai de solitud. És estiu: mengeu, camineu, descanseu i gaudiu! Ensalada russa Té el seu origen en un plat creat per un cuiner belga, Lucien Olivier, que l’any 1864 va obrir un restaurant, l’Hermitage, a Moscou. De seguida va tenir molt d’èxit amb un plat elaborat amb carn de faisà, gall fer o perdiu que alternava amb capes de caviar, tàperes i gelatina feta amb el brou de cuinar la carn. Al voltant hi posava cues de cranc, llengua de vedella, patates cuites, ous durs i cogombres. La salsa que ho acompanyava era una maionesa que duia mostassa i espècies. Als clients els agradava barrejar tots els ingredients amb la salsa, cosa que va irritar molt el xef, però aquella barreja va assolir gran popularitat i es va batejar amb el nom de l’Ensalada Olivier. El pas dels anys ha propiciat l’evolució de la recepta perquè els ingredients eren cars i aristocràtics i, després de la revolució del 1917, aquest plat va canviar. Es van substituir les carns exquisides per la carn de pollastre i van desaparèixer els productes més cars, com el caviar. La recepta internacionalitzada que a tot arreu anomenem ensalada russa, es fa amb patates, pèsols, pastanagues, tonyina, ou dur i maionesa. A casa nostra tenim el costum d’afegir-hi olives verdes o farcides (som mediterranis) i, en alguns llocs, encara s’hi posen cogombrets tallats a petites rodanxes que li aporten un toc cruixent i molt refrescant. Ingredients (per a 2 persones) • 2 patates de 150g cadascuna. Van millor les blanques tipus Monalisa • 2 pastanagues • 100g de pèsols congelats • També podeu comprar una bossa de verdura ja tallada congelada, en format especial per a fer l’ensalada. Les verdures congelades mantenen totes les seves qualitats nutricionals • 1 llauna de tonyina en oli d’oliva • 1 llauna d’olives farcides d’anxova • 2 ous • 2 cullerades soperes de maionesa • 1 grapat de cogombrets (és opcional) Ingredients de la maionesa casolana • Un ou sencer • Oli de gira-sol si es vol una salsa més fina que no domini o oli d’oliva si es vol amb més gust • 1 polsim de sal • -1 raig de vinagre o de llimona Preparació • Tant si bullliu la verdura congelada com la fresca, cal fer-ho amb un dia d’antelació per tal que es pugui refredar a la nevera un cop ha estat cuita • Renteu les patates i peleu les pastanagues • Poseu les patates amb pell i les pastanagues senceres a bullir dins d’una olla amb aigua que cobreixi les hortalisses. Va bé fer-ho així per tal que no es desfacin i no quedin farinoses • Quan arrenqui el bull, compteu deu minuts i punxeu les patates i les pastanagues i retireu-les quan estiguin cuites. Si s’enfonsa el ganivet i l’interior de la patata no és dur ja estan al punt. És millor que no es deixin fer massa • Deixeu que es refredin al taulell i quan no cremin, les guardeu a la nevera • En un altre cassó bulliu els pèsols congelats, vigilant que no quedin durs • Si compreu la verdura tallada i congelada, seguiu les instruccions del paquet: cal llençar la verdura sense descongelar directament a l’aigua amb sal quan bulli. Quan l’aigua torni a agafar el bull, compteu l’estona que indiqui l’embolcall i estigueu al cas per tal que la patata no es desfaci • Poseu els ous en un cassó amb aigua freda i afegiu-hi un rajolí de vinagre blanc perquè es puguin pelar millor. Quan comenci a bullir l’aigua, compteu 5 minuts i llavors els traieu i els refredeu amb aigua freda a raig d’aixeta • Guardeu les patates amb pell perquè no s’esgrogueeixen i talleu-les a daus. També es tallen les pastanagues a rodanxes o a quadrets • Barregeu tots els ingredients: patates, pastanagues i pèsols i afegiu-hi la tonyina (escorrent l’oli) i les olives (senceres o partides pel mig) • Afegiu la maionesa al vostre gust. És molt millor que utilitzeu la maionesa comercial perquè està feta amb ou pasteuritzat i eviteu el risc de contaminació de les maioneses casolanes per la calor de l’estiu • Si voleu fer la maionesa casolana heu de posar l’ou sencer en un vas llarg apte pel túrmix, però no heu de trencar la closca al voraviu d’aquest vas sinó en un plat a part per evitar contaminació, ja que aquesta salsa no es courà i no convé que hi caigui closca a dins. Deixeu l’ou al fons, poseu-hi el polsim de sal i cobriu-lo amb l’oli que us agradi. Afegiu-hi un raig de vinagre que aportarà una acidesa que protegirà una mica l’emulsió de la contaminació bacteriana. Quan hi hagi tots els ingredients, bateu amb el túrmix, primer sense aixecar el braç del fons del vas i després, quan comenci a quallar, fent-lo anar amunt i avall fins que tingui la textura espessa desitjada • Decoreu la safata amb les rodanxes d’ou dur • Es serveix ben fresc Suggeriments • La maionesa casolana cal guardar-la de seguida a la nevera i consumir-la en dos dies. L’ensalada russa amb la maionesa posada també es guarda a la nevera fins que tothom s’haig assegut a taula i si en queda, es torna a guardar en fresc sense esperar • Es pot servir amb uns bastonets de pa o unes torradetes • Si en queda es guarda de seguida a la nevera encara que fem sobretaula • Si al davant se serveix una amanida verda o un gaspatxo, l’ensalada russa pot ser un segon plat Valoració nutricional L’ensalada russa és un plat molt complet perquè conté els tres macronutrients que necessitem: –hidrats de carboni o glúcids que aporten energia –proteïnes necessàries per sintetitzar i regenerar teixits –greixos que aporten energia i formen parts de les membranes cel•lulars i altres teixits Com podeu veure és un plat força calòric i per això proposo que sigui un segon plat després d’un primer lleuger com l’amanida o el gaspatxo. Hem de tenir en compte que no som a Rússia en ple hivern i que no necessitem fer un àpat que ens serveixi per resistir. El fet que sigui un plat amb 460 quilocalories es deu a la quantitat de greix que conté. Fixeu-vos que la patata, que serà bullida, no aporta gaire energia i gens de greix, però la maionesa fa pujar molt les xifres. És per això que cal ser moderat i posar-ne només una cullerada sopera per persona i, també, és una bona idea escórrer l’oli de la tonyina. Un altre recurs pot ser el d’utilitzar la maionesa light. L’aportació de proteïnes és molt bona i es tracta de proteïna animal d’alt valor biològic, és a dir, que té tots els aminoàcids i és una proteïna completa.

Summary: Receptes d’estiu: Ensalada russa


La fiscalia espanyola ha demanat al Tribunal Suprem que no autoritzi la sortida de la presó d’Oriol Junqueras el 17 de juny per a adquirir la condició d’eurodiputat perquè això li comportaria la immunitat. Una volta adquirís la condició d’eurodiputat, el Suprem hauria de demanar el suplicatori al Parlament Europeu per a retirar-li la immunitat i s’aturaria el judici contra el procés. La immunitat de Junqueras, un entrebanc per al Suprem espanyol Vegeu ací l’escrit de la fiscalia en què assumeix que Junqueras tindria immunitat: En un altre escrit, la fiscalia accepta que s’autoritzi la sortida de la presó del conseller Joaquim Forn aquest dissabte per a adquirir la condició de regidor a l’Ajuntament de Barcelona. Tanmateix, diu que per la seva situació no pot ‘exercir materialment les funcions ni desenvolupar les activitats pròpies del càrrec’. Finalment, el tribunal n’ha autoritzat la sortida i podrà anar a l’Ajuntament de Barcelona. Vegeu ací l’escrit de la fiscalia:

Summary: La fiscalia s’oposa que Junqueras prengui possessió com a eurodiputat però accepta que Forn sigui regidor


Podem ha utilitzat el baròmetre postelectoral del CIS per començar a fer campanya de les eleccions espanyoles del 20 de desembre. En una imatge publicada a Twitter, el partit fa seva la popularitat dels batlles Joan Ribó, Ada Colau i Manuela Carmena, que són alguns dels polítics més ben puntuats del baròmetre. ‘Les batllies del canvi obtenen el suport més gran als seus municipis. Donant exemple Podem’, diu el lema del cartell. A la xarxa ha crescut la indignació amb Podem, perquè cap dels tres polítics no en forma part. El cas més flagrant és el de Joan Ribó, car Compromís no ha establert mai cap llaç amb Podem i en aquests moments es discuteix si les dues forces aniran juntes a les eleccions espanyoles. Ada Colau, de Barcelona en Comú, tampoc no forma part de Podem. Amb tot, és cert que durant la campanya de les eleccions municipals va rebre el suport de Pablo Iglesias en uns quants actes. Quant a la batllessa de Madrid, Manuela Carmena, es va presentar d’independent a la candidatura Ahora Madrid, apadrinada per Podem. Malgrat això, hi ha tingut diferències: ‘Hi tinc una relació lleugera, gairebé inexistent’, deia en una entrevista recent. A més, ha dit que no assistiria a cap acte d’Iglesias durant la campanya de les eleccions vinents. Vegeu el piulet del compte oficial de Podem amb la imatge dels tres batlles: Ada Colau, Manuela Carmena y Joan Ribó los políticos mejor valorados, CIS. El cambio sigue en marcha, hacía el 20D pic.twitter.com/IeBsOEfY09 — PODEMOS (@ahorapodemos) October 7, 2015

Summary: Indignació amb Podem per haver-se apropiat les figures de Colau i Ribó


Emmanuel Macron serà el nou president de l’estat francès. El percentatge de vot que ha obtingut, amb el 77% del vot escrutat, és del 63,39%. Marine Le Pen s’ha quedat amb un 36,61%. Pel que fa al nombre de vots, Macron ha sumat 16.273.126 paperetes i Le Pen s’ha quedat amb 9.397.388 sufragis.La participació ha estat del 75,53%, cinc punts menys que a la segona volta de les presidencials del 2012 (80,35%). El guanyador ha comparegut per agrair el suport de la majoria dels votants: ‘Dedicaré tota la meva energia a ser digne de la vostra confiança’, els ha dit. Ha recordat que França havia passat moltes dificultats, ha dit que era conscient de les divisions, la còlera, l’ansietat i els dubtes dels francesos i que ell tenia el deure és donar-hi solucions. ‘Defensaré França, els seus interessos i la seva imatge. Defensaré Europa: la nostra civilització i la nostra manera de viure perillen’, ha afegit. I tot seguit ha promès que França seria capdavantera en la lluita contra el terrorisme. Le Pen ha admès la derrota immediatament. En un breu discurs, ha dit que –amb vista a les eleccions legislatives del mes que ve– crearia un nou espai polític a partir del Front National, un partit més ampli per a continuar creixent: ‘Vull unir tots els qui vulguin defensar França’, ha dit. Com a nou president de França, Macron també serà copríncep d’Andorra, títol que compartirà amb el bisbe de la Seu d’Urgell, Joan-Enric Vives.

Summary: Macron serà el nou president de França i copríncep d’Andorra


L’ex-ministre per a negociar la sortida del Regne Unit de la Unió Europea Dominic Raab ha anunciat la seva candidatura per a dirigir el Partit Conservador quan la primera ministra i actual número u de la formació, Theresa May, haurà abandonat els càrrecs el 7 de juny. ‘Lluitaré per un acord més just del Brexit, un acord més just per als treballadors britànics i una societat més justa, en què cada nen pugui aconseguir el seu potencial’, ha asseverat Raab, que es presenta com el ‘arxiabanderat’ del Brexit en un text que avui publicarà el dominical Mail on Sunday, i del qual Sky News ha aconseguit alguns extractes. Juntament amb Raab, com a candidats confirmats hi ha el ministre d’Afers Estrangers Jeremy Hunt, el ministre de Desenvolupament Internacional Rory Stewart, el ministre de Salut Matt Hancock, l’ex-ministre d’Afers Estrangers Boris Johnson i l’ex-ministra de Treball i Pensions Esther McVey. En una enquesta recent del diari The Times Raab ocupava el segon lloc a la successió amb un 13% de suport, molt per darrere de Johnson, favorit amb un 39% de suport. Tots dos van ocupar llocs de responsabilitat sota el comandament de May però van acabar abandonant-la per la seva suposada tebiesa amb relació al Brexit.

Summary: L’ex-ministre del Brexit Dominic Raab anuncia la seva candidatura per a dirigir el Partit Conservador britànic


L’ex-diputat de la CUP David Fernández ha criticat durament Ciutadans i ha advertit de l’auge de la formació d’Arrimadas. Des de l’Hospitalet de Llobregat, Fernàndez ha avisat la classe treballadora que Cs és ‘el cavall de Troia de l'”aznaritat”‘ i ha acusat aquest partit de tolerar les pitjors agressions antisocials dels últims anys. En aquest sentit, l’ex-diputat ha denunciat que Ciutadans vulgui passar com un partit d’esquerres quan és ‘el partit de la fiscalia, de la Direcció General de la Policia espanyola, de la patronal, de l’Ibex 35 i de la monarquia corrupta’. Fernàndez ha demanat a la classe treballadora que no voti ‘la soga amb que ens penjaran’, en referència a Ciutadans, a qui ha titllat de ‘marca blanca de José Maria Aznar’. A més de Fernández, l’acte de la CUP a l’Hospitalet també ha comptat amb la també ex-diputada Mireia Vehí, que ha insistit en la unilateralitat per construir una república més justa: ‘Ens diran que estem bojos, que som somiadors i utòpics, però la bogeria seria seguir en aquest estat espanyol autoritari. Els sonats són ells’. El número tres de la CUP, Vidal Aragonés ha demanat als comuns i a ERC que s’avinguin a discutir sobre els ‘Decrets de la Dignitat’ que proposa la CUP, una sèrie de mesures socials urgents que volen que prengui el parlament. ‘No serveix dir que es volen polítiques socials si a la pràctica no es defensen’, ha afegit.

Summary: David Fernàndez avisa la classe treballadora que Cs és la ‘marca blanca de José Maria Aznar’


El govern de la Xina no ha dubtat a amenaçar directament els manifestants d’Hong Kong amb l’ús de la força. El portaveu de l’oficina d’afers d’Hong Kong i Macau del govern xinès, Yang Guang, ha fet una compareixença de premsa bel·ligerant en què ha advertit que la contenció de Pequín no podia confondre’s amb debilitat. ‘Ens agradaria avisar tots els criminals que no han de malinterpretar la situació i confondre la nostra contenció amb debilitat’, ha dit. L’endemà d’una vaga general sense precedents a Hong Kong, la Xina ha dit que tenia un exèrcit poderós capaç de mantenir el territori sota control. Guang ha insistit que el govern de Pequín combatria els ‘violents’ que portaven Hong Kong ‘al perillós abisme’. ‘Ens agradaria deixar clar al petit grup de criminals sense escrúpols i violents i a les forces que hi ha darrere que qui juga amb foc es crema’, ha amenaçat. Segons Pequín, les protestes contra la llei d’extradició les organitza un grup de radicals i vincula la participació multitudinària a la vaga general a ‘ciutadans benintencionats que han estat enganyats i pressionats’. Ahir, la policia va fer servir gasos lacrimògens per dispersar els manifestants i va detenir 148 persones, la xifra més gran en un mateix dia d’ençà que van començar les protestes a Hong Kong. A Hong Kong, un grup d’activistes vestits de negre ha comparegut per anunciar que continuarien les protestes. Han exigit que s’arxivi definitivament la llei d’extradició, que no es tractin les protestes com a ‘disturbis’, que es retirin els càrrecs contra els detinguts i que comenci un procés de reforma política.

Summary: La Xina amenaça els manifestants d’Hong Kong: ‘Qui juga amb foc es crema’


Crida per Sabadell assegura que afronta amb “il·lusió i valentia” l’elecció del segon tinent d’alcalde de la ciutat, Maties Serracant, com a successor del fins ara batlle, Juli Fernàndez (ERC). En un comunicat la formació ha agraït la “generositat i confiança” que els socis de govern i les seves bases, així com l’encara alcalde i l’assemblea d’Unitat pel Canvi, han dipositat en ells per afrontar la segona part del mandat. Aquestes valoracions arriben després que aquest dimarts Fernàndez anunciés que totes les forces que conformen l’executiu sabadellenc (ERC, Crida per Sabadell, Unitat pel Canvi i Guanyem Sabadell) han arribat a un acord per fer possible el relleu. El text apunta “la ferma voluntat” de seguir “treballant conjuntament amb totes les forces de govern”, per continuar implementant “les prioritats polítiques del govern de transformació de Sabadell”. Així mateix, ha dit que vol fer-ho “colze a colze i de forma coral” i en consens amb la “resta de regidores i regidors de totes les forces”. La formació ha titllat de “positiva” la primera part del mandat que des del seu punt de vista ha significat “un trencament amb el passat i un canvi en les formes i objectius de les polítiques”. Tot plegat, ha assenyalat, amb la voluntat de “transformar la ciutat i millorar la vida dels seus veïns i veïnes”.

Summary: Crida per Sabadell assegura que entoma amb “il·lusió” l’elecció de Maties Serracant com a alcalde de la ciutat


El grau d’execució pressupostària de l’estat espanyol a Catalunya entre el 2015 i el 2018 va ser del 65,9%, per sota a la mitjana espanyola, que va ser el 75,3%; sempre inferior al pes del PIB català, que és del 19%, i en la gran majoria dels anys per sota del percentatge de població, que oscil·la entre el 10 i el 16%. Les dades contrasten amb la inversió a la Comunitat de Madrid, que va rebre un 114% de les inversions. A més, entre el període entre el 2013 i el 2018, s’han deixat d’executar una tercera part de les inversions previstes, és a dir, 2.214 milions d’euros, segons dades d’un informe de la Intervenció General de l’Estat (IGAE) recollits pel Departament d’Economia i que avança avui ‘La Vanguardia’. La inversió a Catalunya és de 402 euros per persona, molt per sota de la mitjana espanyola, que és de 620. De fet, només al País Valencià, les Illes, Canàries i les comunitats forals han tingut una inversió per capita més baixa. El vice-president del Govern, Pere Aragonès, ha lamentat que la manca d’execució pressupostària vagi acompanyada d’un ‘ofec financer’. ‘No fan ni deixen fer, no va en contra del govern i de la ideologia dels qui estem portant les finances, va en contra dels interessos dels ciutadans de Catalunya, votin el que votin’, ha afegit en declaracions a l’ACN.

Summary: L’execució pressupostària a Catalunya és del 66% davant el 114% de Madrid


MADRID, 7 (EDIZIONES/Portaltic) Píxel XL, el model ‘premium’ dels nous terminals que presenta Google, aviat estarà al mercat. L’esperat smartphone de la companyia estatunidenca, arribarà a Espanya en els pròxims mesos. Una nova era per als de Mountain View (després d’abandonar Nexus) que comença amb Píxel i Píxel XL, terminals de 5 i 5’5 polzades respectivament, amb pantalla Quad HD. Amb un aspecte exterior que recorda molt a l’iPhone i un preu que el portarà a competir amb aquest tipus de terminals –des dels prop de 700 euros el model més bàsic–, Google intenta fer-se un forat en la indústria. Els dos dispositius munten un processador Qualcomm Snapdragon 821 i disposen d’una memòria RAM de 4 GB així com tres opcions d’emmagatzematge: de 32, 64 o 128 GB. A més, tant Píxel com Píxel XL tenen una càmera al darrere de 12,3 megapíxels amb autofocus i obertura f/2.0 i una càmera davantera de 8 megapíxels. El Píxel XL, té 3.450 mAh de bateria, que permet un ús amb internet LTE de fins a 14 hores –respecte dels 2.770 mAh del model bàsic–. Al tacte, el mòbil és agradable gràcies al seu disseny curvilini, que també facilita l’agafada, sense ser massa pesat malgrat la seva carcassa d’alumini. Els dos telèfons de Google arriben amb connectivitat USB Tipus-C i amb port d’auriculars jack, així com connexió Wi-Fi, GPS, Bluetooth 4.2 o NFC, entre d’altres, i arriben amb un sistema operatiu Android 7.1 Nougat. També inclou l’Assistent de Google amb el qual es pot mantenir converses i resoldre dubtes.

Summary: Píxel XL, el nou mòbil de Google


El Consell Nacional del PDECat ha aprovat amb un 85% dels vots ‘transitar’ cap a un partit nou sota les sigles de JxCat, i que tingui una estructura ‘única’ liderada per Carles Puigdemont. L’òrgan ha avalat aquest matí la proposta d’encaix que la direcció va presentar ahir, i que s’ha votat en conjunt. Hi ha hagut certa tensió al debat quan crítics propers al manifest Segon Origen –que demana una assemblea ‘urgent’ per a integrar el partit a JxCat– han alçat la veu en contra de la gestió de David Bonvehí del procés participatiu i la proposta d’encaix. Consideren que hi ha hagut poc temps per a debatre-la i han demanat –sense èxit– que se n’ajornés la votació. Afins al president del PDECat i membres de l’executiva –com Lluís Guinó o Lluís Font, diputats de JxCat– n’han sortit en defensa. El president del grup parlamentari de JxCat, Albert Batet, ha pres la paraula al debat per a demanar que s’aprovés la proposta de la direcció. Finalment, l’executiva ja té l’aval per a seguir negociant amb JxCat i la Crida, amb l’aspiració que el PDECat sigui una ‘peça clau’ dins del nou partit. La clau serà com conflueix aquest diàleg intern, on també s’hi impliquen actors com ara la Crida. L’executiva de Bonvehí, reunida de forma extraordinària ahir al matí, va prendre els cinc acords que el Consell Nacional ha avalat avui, a l’edifici AXA de Diagonal: continuar apostant perquè l’acció política es faci a través del PDECat; que el projecte del partit aspiri a ser una ‘peça clau’ de JxCat; que el Partit Demòcrata transiti a JxCat, entès com a ‘projecte ampli’; que la formació de Bonvehí reconeix el lideratge de Puigdemont; i reafirmar l’objectiu d’aconseguir la independència ‘efectiva’ de Catalunya. Al Consell Nacional hi han assistit la portaveu del govern, Meritxell Budó, els consellers Miquel Buch, Jordi Puigneró i Àngels Chacón; el president del grup parlamentari de JxCat, Albert Batet; les diputades Mònica Sales i Imma Gallardo; la senadora i ex-coordinadora general del partit Marta Pascal; els diputats a Madrid Josep Lluís Cleries, Ferran Bel i Genís Boadella; a més d’altres electes municipals del PDECat; i de la JNC. No hi han assistit el conseller Damià Calvet ni l’ex-president Artur Mas.

Summary: El PDECat reconeix Puigdemont com a dirigent i s’acosta a la integració dins JxCat


El pilot d’una avioneta que feia el trajecte entre Sabadell i Pamplona s’ha mort avui a la tarda en estavellar-se l’aparell a la vora de l’aeroport de Noain (Navarra). Fonts d’Aena han explicat que l’avioneta ha caigut a prop de l’aeroport, i que els equips de Bombers i d’emergències de la mateixa instal·lació aeroportuària han sortit a atendre el sinistre. De moment es desconeixen les causes de l’accident. Els Bombers del parc de Cordovilla també han atès l’accident, al costat de tres ambulàncies i patrulles de la Policia Foral de Navarra i de la Guàrdia Civil. L’aparell s’ha incendiat completament a conseqüència del xoc amb el terra.

Summary: S’ha mort el pilot d’una avioneta que feia el trajecte Sabadell-Pamplona


La Botiga de VilaWeb, situada al carrer Ferlandina 43 de Barcelona, romandrà tancada fins a nou avís en el marc de les mesures de contenció de la pandèmia de la Covid-19, coneguda popularment com a coronavirus. La Botiga virtual continua acceptant demandes, però no pot assegurar que els lliuraments arribin en el temps que és habitual perquè l’enviament depèn d’altres empreses que també estan aplicant les seves pròpies polítiques de prevenció. La redacció de VilaWeb, situada en el mateix edifici, restarà tancada a les visites de públic en general fins a nou avís. Fa uns dies, VilaWeb ja va anunciar que es cancel·laven les Assemblees de Lectors, que s’havien de fer les pròximes setmanes en diverses ciutats dels Països Catalans.

Summary: Coronavirus: la Botiga de VilaWeb tanca fins a nou avís


El president de la Generalitat, Quim Torra, té previst viatjar als Estats Units, concretament a Washington, del 26 al 30 de juny, segons han explicat fonts de la Presidència a l’ACN. El motiu principal del viatge és el festival de folk Smithsonian però està previst que s’afegeixin altres actes o trobades en la seva agenda. Torra estarà acompanyat per la consellera de Cultura, Laura Borràs. Serà el primer viatge a l’estranger de Torra com a president de la Generalitat al marge de Berlín, on hi ha anar per reunir-se amb l’expresident de la Generalitat, Carles Puigdemont, i de Brussel·les, on s’hi va desplaçar per reunir-se amb els consellers Toni Comín, Lluís Puig i Meritxell Serret per tractar sobre la formació del seu govern.

Summary: Torra farà un viatge oficial als Estats Units entre el 26 i el 30 de juny


L’any que acaba serà recordat per les sis setmanes que els seguidors de ‘Game of thrones‘ van aguantar l’alè durant la conclusió de la sèrie de televisió més premiada de la història. Més enllà de la guerra pel tron de Ponent, el 2019 ha donat hores d’entreteniment als amants de les sèries. Tot seguit us oferim un recull de les millors estrenes de sèries de televisió que ens ha deixat l’any: ‘Game of thrones’ (T.8) L’estrena a HBO de la vuitena i última temporada de ‘Game of thrones’ va ser un dels temes de conversa més habitual del mes d’abril. Tal com ja havia passat en la temporada anterior, el guió de la sèrie ja no estava condicionat per les novel·les de George R. R. Martin, que encara no han arribat a aquest punt de la trama, de manera que hi havia una gran expectació per saber el desenllaç de la història. Amb només sis episodis, la sèrie va abordar la lluita dels vius contra els caminants blancs i el xoc final entre els exèrcits de Daenerys Targaryen i Cersei Lannister per a decidir finalment qui ocupava el tron de ferro. Traïcions, assassinats i salvatges blaus rere un mur: les històries reals de ‘Joc de trons’ ‘Chernobyl’ La sèrie ‘Chernobyl’, produïda per HBO i Sky, va causar sensació per narrar la catàstrofe arran de l’explosió del reactor nuclear de Txornòbil, a Ucraïna, l’abril de 1986. La sèrie, de cinc capítols, mostra com la catàstrofe hauria pogut ser molt més greu sense l’actuació dels ‘liquidadors’, que van impedir una segona explosió d’uns efectes devastadors per a Europa tot i saber que moririen de manera dolorosa dies després de la seva intervenció a causa de la radiació. La sèrie també mostra els efectes polítics que l’explosió va tenir a l’URSS, atès que va evidenciar la distància amb la realitat dels càrrecs polítics. ‘Chernobyl’: la sèrie de moda que posa d’actualitat el dia que Europa va arribar al llindar de la catàstrofe nuclear ‘Years and years’ També a HBO hi ha disponible ‘Years and years’, una distopia produïda per la BBC que ens mostra el pas dels anys en una família anglesa. La trama comença el 2019 i cada episodi fa salts endavant en el temps fins a arribar al 2034. La sèrie és un dur retrat de la degeneració de la societat i com, de mica en mica, es posen les bases per a l’ascens del feixisme al Regne Unit, representat per la figura de Vivienne Rook (Emma Thompson). La sèrie també ens mostra una crisi de refugiats ucraïnesos, la sortida de Grècia de la Unió Europea, la independència de Catalunya, una revolució d’extrema esquerra a Espanya que finalment desemboca en un govern d’extrema dreta i la hibridació d’éssers humans amb elements tecnològics. ‘The Crown’ (T.3) Tot i que va ser estrenada el 2016, enguany Netflix ha publicat la tercera temporada de ‘The Crown’, una biografia de la família reial britànica que comença amb el casament de la reina Isabel II amb Felip d’Edimburg. La tercera temporada narra els fets entre 1964 i 1977, on destaquen les investidures de Harold Wilson i d’Edward Heath com a primers ministres, la mort de Winston Churchill, la catàstrofe d’Aberfa i l’estada a Gal·les del príncep Carles prèvia a la coronació com a príncep de Gal·les. ‘Watchmen’ Després de ‘Game of thrones’, ‘Watchmen’ és l’estrena de més audiència de HBO. Darrere hi ha Damon Lindelof, autor d’un altre èxit, ‘Lost’, que va revolucionar el món de les sèries de televisió la primera dècada del segle XXI. Tot i que la sèrie es basa en els còmics homònims de DC, no es tracta d’una adaptació, sinó que s’ubica trenta-quatre anys després de la fi de la trama original. ‘Watchmen’ ens mostra una realitat alternativa dels Estats Units on els policies han d’amagar la seva identitat per l’alt nivell nivell de violència i on un grup de supremacistes blancs amenaça la societat. ‘Fleabag’ La comèdia dramàtica britànica ‘Fleabag‘ s’ha convertit en una de les sèries de l’any amb la publicació de la segona temporada tres anys després de la primera. L’èxit de la sèrie té un nom: Phoebe Waller-Bridge, actriu protagonista i guionista de la sèrie. Amb un humor àcid i sense complexos, ‘Fleabag’ aborda qüestions universals com l’amor, la família, la religió i la sexualitat en gran complicitat amb l’espectador, amb qui la protagonista comparteix reflexions trencant la quarta paret. ‘Marianne’ Després de l’èxit de ‘The Haunting of Hill House‘ Netflix ha tornat a encertar amb el terror amb ‘Marianne‘, una sèrie de producció francesa. La història ens posa en la pell d’Emma Larsimon (Victoire Du Bois), una novel·lista d’èxit que després d’haver acabat la saga de terror veu com el dimoni que ella ha escrit es manifesta en la realitat per forçar-la a continuar la història. La sèrie aconsegueix de crear un efectiu clima de terror sense abusar dels ensurts constants, un error on cauen sovint altres ficcions, que es combina amb les petites dosis d’humor provocat pel caràcter àcid de la protagonista. Val la pena destacar el paper brillant de Mireille Herbstmeyer, que posa els pèls de punta amb la seva interpretació de la senyora Daugeron. ‘Euphoria’ La cantant i actriu Zendaya ha deixat enrere el seu passat a Disney Channel interpretant una jove drogoaddicta a ‘Euphoria‘, el drama adolescent de HBO. Amb una cruesa que recorda ‘Skins’, cada episodi de la sèrie ens mostra la història d’una constel·lació de joves que pivota al voltant de Rue Bennett (Zendaya). Cadascuna de les històries narra un drama personal per problemes amb les drogues, el sexe, la violència o la imatge d’un mateix. ‘Sex education’ Amb un registre totalment diferent, una de les sèries adolescents de l’any de Netflix ha estat ‘Sex education‘. L’Otis (Asa Butterfield) és un adolescent fill d’una reputada terapeuta sexual, professió que ell intenta mantenir en secret mentre la mare analitza constantment els progressos que l’Otis fa en aquest àmbit. Tot i no tenir experiència personal en el món de la sexualitat, l’Otis acaba obrint una consulta on atén els problemes variats dels seus companys d’institut mentre es descobreix a si mateix. ‘Big little lies’ (T.2) ‘Big little lies‘ va ser una de les sèries més aclamades del 2017, fet que va portar HBO a llançar-se a la piscina amb una segona temporada, tot i l’oposició del director de la primera temporada, Jean-Marc Valléez, i que ja havien explicat la novel·la en què es basava. Tot i els mals presagis, HBO s’ha sortit amb la seva i ha aconseguit repetir l’èxit del 2017. La sèrie reprèn la història pocs mesos després d’on va quedar a la primera temporada i incorpora a l’elenc la guanyadora de tres premis Oscar Meryl Streep com a sogra de Celeste Wright (Nicole Kidman). ‘Succession’ (T.2) La dèbil salut del multimilionari Logan Roy i el control del seu llegat en una família tant rica com desestructurada és el punt de partida de ‘Succession‘, que enguany ha estrenat la segona temporada. Un cop Roy acaba morint, la història ens mostra ara les dificultats per a gestionar l’imperi mediàtic de la família i les ambicions personals de cadascun dels familiars. El guió fa múltiples picades d’ullet a l’actualitat social i política amb qüestions com l’assetjament sexual, les notícies falses i la carrera de Connor (Alan Ruck), un dels fills de Logan Roy, per a convertir-se en president dels Estats Units a l’estil Donald Trump. Es pot veure a HBO. ‘The Mandalorian’ Disney+, la nova plataforma audiovisual del gegant nord-americà que no arribarà a la majoria dels països europeus fins al 31 de març, es va estrenar als Estats Units el 12 de novembre exhibint múscul amb un catàleg impressionant. A més de tenir els drets de tots els films, sèries i programes de Disney i les seves filials (20th Century Fox, Pixar Animation Studios, Marvel Studios, LucasFilm, Blue Sky Studios) la nova plataforma s’ha estrenat amb continguts originals com ‘The Mandalorian‘, una sèrie de la franquícia Star Wars. La trama s’ubica entre la caiguda de l’imperi de ‘El retorn del Jedi’ i l’adveniment de la Primera Ordre que vèiem a ‘El despertar de la força’. La sèrie s’ha fet especialment popular per l’aparició de Baby Yoda, un nadó de la mateixa espècie que el mestre Yoda que el Mandalorian ha de protegir. ‘Mira lo que has hecho’ (T.2) Tot i passar força desapercebuda per la crítica, la segona temporada de ‘Mira lo que has hecho‘ fa un gir més en la divertidíssima comèdia familiar de Berto Romero disponible a Movistar+. Si en la primera temporada l’humorista de Cardona explicava el naixement del seu primer fill des d’un punt de vista autobiogràfic, la segona va més enllà amb una metaficció: narra l’experiència del mateix Berto gravant una sèrie sobre la seva paternitat. Per entendre’s, en aquesta segona temporada hi ha tres versions de la família de Berto Romero: la real, la de ‘Mira lo que has hecho’ i la de la ficció que s’enregistra en la trama de la sèrie. ‘Mindhunter’ (T.2) Dos anys després de l’estrena de ‘Mindhunter‘, Netflix ha estrenat enguany la segona temporada del thriller policíac. La trama reprèn la història dels agents de l’FBI Holden Ford i Bill Tench i la psicòloga Wendy Carr, que s’entrevisten amb assassins en sèrie per entendre què els porta a cometre els seus crims. Entre els assassins i psicòpates que apareixen a la segona temporada hi ha Charles Manson, ideòleg d’una secta i autor intel·lectual del crim de l’actriu Sharon Tate i quatre persones més. ‘Barry’ (T.2) L’humor negre i hilarant de ‘Barry‘ ha tornat a HBO amb l’estrena de la segona temporada, tan còmica i violenta com la primera. Barry (Bill Hader) és un ex-marine reconvertit en assassí a sou a qui encarreguen d’assassinar l’amant de la dona del cap de la màfia txetxena de Los Angeles. Tanmateix, quan l’investiga per assassinar-lo descobreix que és un actor amateur i queda encisat pel món de la interpretació.

Summary: De ‘Game of thrones’ a ‘Watchmen’ i ‘Chernobyl’: les quinze millors sèries del 2019


Camil Ros (Vallromanes, 1972) serà segurament el nou secretari general de la UGT de Catalunya, en substitució de Josep M. Álvarez. Al congrés que comença avui a Terrassa, que durarà fins divendres, es preveu que només s’hi presentarà la candidatura de Ros. En aquesta entrevista ens explica el seu pas d’Esquerra Republicana de Catalunya a la UGT, la visió que té del sindicalisme i la seva proposta de futur. Ros rep VilaWeb a la seu central del sindicat al barri del Raval de Barcelona, poques hores abans de començar el congrés. —Els vostres cognoms són Ros i Duran. Alguns creuaran que teniu tots quatre avis catalans. I no. —Exacte. El meu avi Ros va emigrar a principi de 1900 des de Múrcia. Jo faig la trampa de dir que es deia Ros perquè Jaume I va baixar fins a Múrcia. Ha! I part dels Duran vénen de l’Aragó. Mon pare i ma mare neixen físicament a Vallromanes. Un poble petit. Els meus avis parlaven català i castellà, els meus pares han parlat sempre català. Vallromanes és un poble catalanoparlant de l’àrea metropolitana, tocant a Montornès del Vallès, cinturó roig. Allà vaig estudiar FP. Ho explico com a element d’integració i naturalitat. És la immigració que ve a treballar i s’integra, com va passar a la majoria. Jo vaig començar a ser actiu políticament i socialment als anys vuitanta i noranta, quan s’intentava polititzar la immigració. I vaig descobrir que molta de la immigració, si de cas, és anacional. Al sindicat he descobert que la majoria de la gent que conec no és ni independentista ni unionista. La majoria és del ‘potser’. A la UGT és dels primers llocs on m’he trobat que companys castellanoparlants, quan estaven sols amb mi, em parlaven en català. En públic no, en privat sí. I parlo dels anys noranta. És a dir, efectivament, els cognoms tenen trampa. —A 24 anys entreu a ERC. —No. A 19 anys, l’any 1991, entro a militar a ERC. A 24 anys, el 1996, és quan sóc secretari general de les JERC. I fundem Avalot poc després. —Encara hi militeu, a ERC? —No. Fa cinc anys que no hi milito. Vaig decidir de focalitzar-me més en l’activitat sindical. En part sí que sóc partidari que la gent tingui militàncies polítiques. Però en aquell moment vaig prendre la decisió, per un seguit de circumstàncies , de donar-me de baixa. No les vaig dir aleshores, i ara tampoc. Aquí hi ha gent que conviu amb la doble militància. Però també es troben que potser aleshores el seu partit retalla, perquè les esquerres també retallen, i ells es troben al mig. Jo m’estalvio aquesta part. —A 25 anys entreu a la UGT. Quina és la vostra experiència laboral fora del partit i del sindicat? —Jo vaig començar a treballar a quinze anys. En una empresa de la qual no puc dir el nom, perquè era il·legal. Sóc de poble, vaig fer l’FP d’administratiu, tot i que aleshores no vaig acabar els estudis. És després que vaig fer un nocturn. Vaig posar-me a treballar d’administratiu en empreses entorn de la construcció. També he venut llibres d’Enciclopèdia Catalana per telèfon, i més. I arriba un moment que m’integro a ERC, a 20 anys, com a secretari d’organització del Puigcercós. Allà m’alliberen. —Segur que us ho critiquen: aquest, alliberat des que tenia 20 anys! —Els alliberaments d’aquesta època no són res de l’altre món. En vivia, això sí. No parlem d’alta política, no. Però és més militància que res. A les JERC teníem dos alliberats… per a tot Catalunya! I amb això vam muntar l’acampada d’Arbúcies. Sí que se’m fa, la crítica, però aquí el fet important és que no t’eternitzis en un mateix càrrec. Però també és important tenir bagatge. Per negociar als comitès d’empresa es necessitat sang freda. És un bagatge. Si ara em presento a la secretaria general de la UGT, i hi ha gent que ha confiat en mi, és perquè fa divuit anys que en sóc dirigent. —L’independentisme dins la UGT ha deixat de ser tabú? —A la UGT l’any 1996 es va forçar la pluralitat. Ho fa Pepe Àlvarez, amb una visió històrica important. —Forçar? —Sí. Ho força. Es posa en contacte amb gent de les joventuts d’ERC, que som nosaltres, i ens hi incorporem. El 1998 hi ha un congrés que es diu ‘La força de la pluralitat’, que és el tret de sortida. Es força en el sentit que els òrgans de direcció siguin plurals. Petita empresa, i no només gran empresa. Gent que no érem alliberats de la UGT ni havíem fet la carrera sindical, cap dins. La cosa es força, però és molt ben rebuda, perquè molts érem joves. Es juga amb els dos elements: rejovenir el sindicat i portar-hi pluralitat. És veritat que alguns ens acusaven de pallaquistes, els altres del contrari. Però quan veus com ha evolucionat la societat, t’adones que la pluralitat es va entomar amb total normalitat. I per això ara no hi ha cap conflicte sobre els orígens de cadascú. —Vós sou independentista? —La pluralitat s’aconsegueix deixant el carnet, i la ideologia, a la porta. Aquí hem de sumar. I el punt de trobada de la UGT és el dret de decidir. Majoritàriament, a la UGT la gent creu que l’esgotament del model autonòmic existeix. I és a partir d’aquí on hi ha la divergència. Si nosaltres tenim 20.000 delegats a les empreses, i més de 100.000 afiliats, és perquè som plurals. Si ara poséssim a debat si som d’una manera o d’una altra, en el fons trencaríem el sindicat. Les opinions personals, i més la dels màxims responsables, i per tant perdona que no et doni la meva opinió personal, no és la qüestió. És important que hi hagi organitzacions que puguin garantir la cohesió social. Sense cohesió social, els processos no avançaran. Nosaltres, i CCOO, és la contribució que fem. L’hem de continuar i no podem anar més enllà, com tampoc no podem anar més enrere. —Dieu: ‘El sindicalisme no és solament una cosa metropolitana’ —Mira si en conec de sindicalistes del Ripollès! La UGT de Catalunya gairebé a tot arreu del país és primera força sindical. On som segona, i per poc, és a l’àrea metropolitana. Hem de trencar estereotips. Aquest n’és un. Ara, alguna cosa fem malament quan els nostres missatges no arriben. —M’agradaria que féssiu autocrítica. Han fet prou els sindicats? Han plantat prou cara? Són prou combatius? —Depèn. Els sindicats al final som la gent treballadora. Nosaltres ens movem si la gent es mou. La reforma laboral ha trencat unes regles del joc. Ara una cambrera de pis que neteja habitacions a Barcelona, segons el conveni, hauria de cobrar almenys uns 1.100 euros bruts. Però a través d’una empresa de serveis integrals pot cobrar-ne 700. Això ho permet la reforma laboral. I diem: si vam guanyar la lluita de les ETT, tornem-hi. Aquí hem frenat la ultraactivitat del conveni. És a dir, quan el conveni caducava, si no hi havia acord, es perdien totes les condicions. Totes. A Catalunya hem aconseguit frenar-ho. Ens hem hagut de mobilitzar. ERO a ERO. Hem fet no sé quantes vagues generals. També et dic que potser l’any passat n’havíem d’haver fet alguna. Hi ha hagut la sensació que havíem defallit. No hem defallit. Però l’allau ha estat brutal. Fent autocrítica, diem: si ens han robat tot això, mirem com comencem la reconquesta d’aquests drets. —La UGT sou 100.000 afiliats. Amb la força que teniu, no sé si els resultats són tants. —Tenim 100.000 afiliats, que és molta gent. Abans de nosaltres només hi ha el Club Súper 3 i el Barça. Però també és cert que hi ha molts milers de treballadors. Si tots fossin afiliats i es mobilitzessin… Ens hauríem de creure molt més que sí que podem. Que no fem prou? Aquí hi ha un debat de fons. Nosaltres hem defensat el diàleg social amb els governs. Però aquests últims anys signaves un acord i l’incomplien. Val la pena, doncs? Això ens desgasta. Mentre al polític el beneficia la fotografia amb nosaltres, a nosaltres ens perjudica. Fem la foto pel bon contingut. Potser hem de reflexionar si hem de fer aquestes fotos. Si no hi ha contingut… Hem de reorganitzar-nos. I pensar en una estratègia de recuperació de drets. —Enteneu la crítica dels sindicats petits, CGT i més, que us diuen: aquests pacten en canvi de càrrecs? —A vegades podríem collar més a les negociacions. I no saps mai si has collat prou. Hi ha una part de crítica –no tant d’aquestes organitzacions, sinó de la societat– que ens demana més. Segurament hem de fer més. Per exemple: la política salarial del conveni col·lectiu del darrer acord en l’àmbit estatal, que situava l’augment en l’1%, doncs va fer curt. Puc entendre la crítica. Ara és un moment de recuperar salaris. Jo sempre dic: a nosaltres ens voten, a les empreses. I ens continuen votant. I aquestes organitzacions, com la CGT, o Somos (el sindicat havia pensat fer Podem) no creixen. Nosaltres havíem pensat que potser ara, amb la crisi i les retallades, creixerien. I no. Camil Ros (esquerra) i Matías Carnero (dreta). —Si guanyeu, sereu el secretari general, i Matías Carnero el president. Us decanteu per la bicefàlia, amb una figura que no existia. Què farà el president? —Com que és un relleu històric, el de Pepe Àlvarez, vam creure oportú d’anar cap al màxim consens possible per a encarar la nova etapa. Matías Carnero va decidir que no optava a la secretaria general perquè volia continuar a la SEAT, i no volia dedicació exclusiva. Jo seré el secretari general i ell farà funcions concretes que anirem situant. Ell ve dels sectors de les grans empreses i indústria, jo hi aporto el coneixement dels càrrecs de gestió interna. Enviem un missatge de pluralitat a la societat. Provenim de sectors diversos, però confluïm. —He vist titulars a la premsa de dretes espanyolista que deien això: ‘La UGT se la parteixen ERC i el PSOE’. —I ni el Matías és del PSOE ni jo d’Esquerra. Si de cas, ell és del PSC i jo no milito. De fet, deien: l’estranya parella que substituirà l’independentista Àlvarez. En el fons certa premsa buscava la confrontació entre nosaltres. Hi ha gent á qui li interessa que hi hagi confrontació. Els partits que han tingut el debat intern sobre el dret de decidir quasi tots s’han partit. Nosaltres aguantem. Però hi ha gent que voldria que petéssim. No ho han aconseguit. I no crec que ho aconsegueixin. —El nou secretariat nacional serà de catorze persones. Quantes dones hi haurà? —Nosaltres apliquem el 60%, 40%. Com a mínim ha d’haver-hi un 40% d’homes, o de dones. El secretariat serà un 60% d’homes, 40% de dones. Però en els sis càrrecs més importants hi haurà paritat. Tres i tres. A hores d’ara qui dirigeix la federació de serveis públics és una dona. La federació de serveis i la secretària general de la UGT a Lleida, també. En tenim bastants. Ja fa deu anys que apliquem la quota, 60%, 40%. —Gran tema: la robotització. Potser ja no ens guanyarem la vida treballant. Això ho faran els robots. I no serà pas fàcil, la transició. —Crec que ens continuarem guanyant la vida amb el treball. Però el treball serà d’una altra manera. En les lluites per les conquestes socials i el treball, l’objectiu és treballar millor, treballar menys i cobrar més. Aquesta és l’evolució històrica. Les vacances ens les van donar als anys trenta. Abans no n’hi havia. Ha d’haver-hi una evolució, i el treball no s’ha de centrat tant en l’esforç físic. Això ho faran les màquines. Però sempre haurà d’haver-hi operaris. No tothom serà personal qualificat. Sempre hi haurà d’haver el cambrer que et serveix la birra. —M’he deixat res? —Ja t’he col·locat les fitxes que volia: la reforma laboral, ha ha! Bé, les reformes laborals. Perquè la del PSOE posa les bases. I la que es passa tres pobles és la del PP. Nosaltres diem que s’han de derogar. L’han feta tan grossa que no serveix de res retocar. L’han fet massa grossa.

Summary: Camil Ros (UGT): ‘Les esquerres també retallen’


La conselleria de Medi Ambient, Agricultura i Pesca ha celebrat que el consell de ministres espanyol hagi aprovat la revisió anticipada del Pla Hidrològic de les Illes Balears (2015-2021). D’aquesta manera, es compleix el compromís adquirit de corregir-ne les deficiències detectades pels tècnics de la Unió Europea. El govern espanyol va incomplir el calendari del cicle de planificació hidrològica (2009-2015) quan va aprovar els plans de les comunitats autònomes entre 2013 i 2014, tot i que s’havien d’haver aprovat el 2009. Per evitar una sanció, es va acordar amb la Comissió Europea que es compliria el termini previst del segon cicle de planificació (2015-2021) tenint en compte les deficiències detectades per Brussel·les. En el cas concret del Pla Hidrològic Balear, els tècnics de la Comissió Europea van censurar l’absència d’actualització de l’estudi de pressions i l’avaluació dels costos del cicle integral de l’aigua; la manca de seguiment de les masses d’aigua superficials; la insuficiència de mesures de reducció de nitrats a les masses subterrànies i de recuperació de costos i, molt especialment, la manca de mesures de protecció de les masses d’aigua subterrània amb sobreexplotació. El pla tramitat per l’equip de govern anterior no donava resposta a aquestes demandes, especialment a les relatives a la protecció dels aqüífers amb sobreexplotació, per la qual cosa l’equip actual va acordar una revisió anticipada del pla. En la revisió del Pla Hidrològic de les Illes que avui s’aprova definitivament s’han incorporat les mancances detectades a l’anterior.

Summary: La revisió avançada del Pla Hidrològic evita una sanció de la Comissió Europea a les Illes Balears