L’Audiència de Barcelona comença a jutjar avui Narcís Serra i Adolf Todó, ex-president i ex-director general de Catalunya Caixa, respectivament, per les retribucions presumptament desproporcionades a directius de l’entitat. ‘No em penedeixo perquè el que vaig fer és el que havia de fer’, ha dit Serra a l’entrada al judici. La fiscalia demana quatre anys de presó per a disset dels quaranta-un acusats, entre els quals Serra i Todó, a qui atribueix dos delictes d’administració deslleial. Per als altres vint-i-quatre acusats, demana dos anys de presó, perquè només els atribueix un dels dos delictes. A més, demana que els acusats paguin al Fons de Reestructuració Ordenada Bancària (FROB) 2.568.000 euros més interessos en concepte de responsabilitat civil. Es preveu que el judici duri vint-i-vuit sessions, fins al 30 de novembre, però el calendari pot variar. Avui i demà tractaran de les qüestions prèvies, i no serà fins el dijous 11 d’octubre que començaran a declarar els acusats, de quatre en quatre, començant per Serra i Todó. Tot seguit, serà el torn d’una trentena de testimonis; més tard, declararan sis pèrits, i finalment arribaran les conclusions i els informes finals. En el seu escrit, la fiscalia acusa els ex-directius de l’entitat d’haver practicat una ‘política de retribucions irresponsable’. A més, argumenta que, tot i la difícil situació econòmica global, ‘en particular del sistema financer i especialment en aquesta caixa’, els sous dels ex-directius Adolf Todó i Jaume Massana no van deixar de pujar durant els anys 2009, 2010 i 2011. El ministeri públic espanyol sosté que a Catalunya Caixa hi va haver retribucions i indemnitzacions desproporcionades i alienes a la seva situació real d’insolvència. També troba ‘sorprenent’ que se subscrivissin aquests contractes i al mateix temps es demanés la injecció de diners públics del FROB, que entre el 2010 i el 2012 va abonar uns 12.000 milions d’euros a l’entitat. Cal recordar que la normativa d’aquest fons per a rescatar bancs exigia de racionalitzar les estructures d’administració i gerència i ajustar les polítiques de retribució dels alts directius a la normativa europea. En concret, el fiscal argumenta que hi va haver dos acords del consell d’administració, el gener i l’octubre del 2010, que van ser clarament il·legals. Entremig, hi va haver la fusió de Caixa de Catalunya amb Caixa de Tarragona i Caixa de Manresa, el maig del 2010, i dues injeccions del FROB per valor de gairebé 3.000 milions d’euros, que representaven prop del 90% dels recursos propis del nou banc. Disset dels acusats van participar en tots dos acords; un en el del gener; i vint-i-tres en el de l’octubre. La sessió del gener va aprovar la proposta de la comissió de retribucions consistent a apujar el salari fix i el variable anual de Todó del 35% al 50%, i el de Massana del 35% al 45%. Més tard, a l’octubre, es va aprovar la pujada salarial per al 2011 del comitè de direcció i Todó va passar de cobrar 800.481 euros anuals a 812.501, i Massana de 598.428 a 610.201. Segons el Banc d’Espanya, el primer acord va representar un perjudici econòmic entre 1,31 milions i 1,45 milions en favor de Todó, i 1,1 milions en el cas de Massana. A Narcís Serra, que va rebre grans quantitats de diners en concepte de dietes pel fet de presidir les comissions i el consell d’administració –que van oscil·lar entre 24.801 i 135.707 euros l’any–, a partir del 2007 li van assignar un sou com a president no executiu d’uns 175.000 euros anuals. En total, va cobrar 1,2 milions entre els anys 2004 i 2010, primer només en dietes i més tard en dietes i retribució. La fiscalia també al·ludeix a ‘les escandaloses i milionàries indemnitzacions’ percebudes per altres membres del consell d’administració en el marc de ‘la irresponsable política de retribucions’. Lluís Gasul va cobrar 7,4 milions; Ricard Climent, 1,3; i Gloria Ausio, també 1,3. Les sol·licituds de pena La fiscalia demana quatre anys de presó per a Serra, Todó, Massana i catorze ex-directius més, a qui atribueix dos delictes d’administració deslleial, i que paguin al FROB 2.568.000 euros més interessos en concepte de responsabilitat civil. La CUP, que forma part de l’acusació particular, demana quatre anys de presó per a Serra, Todó i dos ex-directius més per administració deslleial, i a la resta de la quarantena d’ex-directius els demana tres anys de presó pel mateix delicte com a cooperadors necessaris. En concepte de responsabilitat civil, demanen la devolució de tot allò que haurien cobrat de manera indeguda, uns 7 milions d’euros entre tot el consell, més 9,8 milions en un pla de pensions per a Todó i Massana, i la nul·litat de tots els contractes relatius a sobresous i pensions. La Confederació Intersindical de Caixes (CIC), que també actua com a acusació particular, és més dura amb Todó i en demana sis anys de presó per apropiació indeguda, a més de quatre anys de presó per als altres quaranta acusats per administració deslleial. A l’ex-director, li reclama 112.015 euros en concepte de responsabilitat civil i 696.548 euros més de les retribucions rebudes irregularment. La investigació partia d’una denúncia de la fiscalia contra mig centenar d’ex-directius de Catalunya Caixa per un delicte d’administració deslleial per haver aprovat, el 2010, un augment de sou per a Adolf Todó i Jaume Massana. Durant la instrucció, el jutge va arxivar la causa contra onze dels ex-membres del consell d’administració, perquè va concloure que no havien estat presents en les votacions o bé que hi havien votat en contra. Afegia que aquests acords havien estat adoptats per un consell d’administració presidit per Narcís Serra, un ‘mer càrrec representatiu’ però amb ‘elevats emoluments en concepte de dietes’. El titular del jutjat d’instrucció número 30 de Barcelona els va demanar una fiança de 10,3 milions d’euros. Concretament, reclamava 9,5 milions d’euros de manera solidària a Todó i els altres 39 ex-directius: 2.568.000 euros en concepte de possibles responsabilitats civils respecte al FROB i 7 milions d’euros en favor de Catalunya Caixa o el seu successor empresarial. Els 808.563 euros restants els demanava només a Adolf Todó. Serra, pendent d’un altre judici A Narcís Serra se li acumulen les caues. L’Audiència espanyola el continua investigant per un presumpte delicte d’administració deslleial, per haver causat un forat de 721 milions entre el 2000 i el 2013 per diverses operacions financeres i immobiliàries irregulars. Al juny, el magistrat Ismael Moreno va arxivar parcialment la causa contra deu ex-consellers, entre els quals Adolf Todó, per les operacions immobiliàries vinculades a Torca Procam Polska i Vertix Procam (Landomus), però la manté oberta contra Serra, l’ex-director general Josep Maria Loza i tres ex-consellers més. Catalunya Banc –hereu de Catalunya Caixa– va ser nacionalitzat el 2012 i va rebre més de 12.000 milions d’euros de diners públics del FROB abans de ser venut al BBVA sense haver recuperat aquesta inversió. El jutge Moreno va decretar el 2017 l’obertura de les investigacions per a determinar ‘el perjudici total causat a l’entitat com a conseqüència de les operacions realitzades i dels acords de separació de socis’, que segons el magistrat s’enfilaven a 721,38 milions d’euros. El magistrat atribuïa a Serra i a la resta dels investigats un delicte d’administració deslleial per una sèrie de compra-vendes d’actius immobiliaris en què l’entitat participava en un 50% amb altres socis. Segons que va dir el jutge de primer, les operacions es feien sense els informes independents previs ni tràmits urbanístics ineludibles, i sense mecanismes per a aturar possibles pèrdues. També assenyalava que part de les operacions s’havien fet sense sotmetre-les al consentiment de la comissió executiva ni del consell d’administració de l’entitat. La fiscalia deia que entre els anys 2000 i 2007 s’havien fet adquisicions remarcables –de vegades de terrenys no urbanitzables o afectats– que entre el 2008 i el 2013 es va demostrar que no es podrien rendibilitzar.

Summary: Narcís Serra i Adolf Todó, davant una pena de quatre anys de presó


El Consell de Garanties Estatutàries assegura en un dictamen que el projecte de llei del vot electrònic per als catalans que viuen a l’estranger no vulnera articles de la constitució espanyola ni el principi de seguretat jurídica que recull la mateixa norma. El dictamen de l’organisme consultiu de la Generalitat assenyala que el text no vulnera els articles referents al desenvolupament del dret de sufragi (23), règim electoral general (81.1) ni de la competència sobre la regulació de les condicions bàsiques necessàries per garantir la igualtat en l’exercici del dret de sufragi (149.1.1). No obstant això, ha recomanat de fer les proves i els tests necessaris per a garantir el ‘correcte funcionament i fiabilitat del sistema’, que serien útils per a millorar i perfeccionar aspectes i contribuir al seu coneixement per part dels ciutadans. Acord previ En el dictamen, aprovat per set vots a favor i un en contra amb vot particular, també diu que les previsions del projecte no es podran dur a terme si prèviament no s’han acordat amb l’estat els convenis i protocols referits en el seu article 6 i les disposicions addicionals segona i tercera. El Consell de Garanties Estatutàries diu que aquesta necessitat queda implícita en el contingut del projecte de llei, però que per assegurar una millor comprensió del funcionament del sistema i evitar dubtes dels electors, recomana d’incloure una disposició que ‘determini amb claredat’ aquesta circumstància. El dictamen conclou que el projecte de llei manté les exigències i els requisits establerts per a l’article de la llei orgànica del règim electoral (Loreg) per al vot dels ciutadans residents a l’estranger en el seu model de correspondència.

Summary: El Consell de Garanties avala que la llei de vot electrònic no vulnera la constitució espanyola


La Xina ha aconseguit de fer arribar per primera vegada a la història una nau a la cara oculta de la Lluna. La sonda Chang’e 4 fou llançada el 8 de desembre i va entrar en òrbita el·líptica lunar diumenge, quan arribà a tan sols quinze quilòmetres per sobre de la superfície lunar, on ha aterrat finalment aquesta matinada. Concretament, ha aterrat a la zona sud de l’immens cràter Aitken, el més antic i més profund que hi ha sobre la superfície de la Lluna. La sonda ja ha enviat les primeres imatges d’aquesta part del satèl·lit que no es pot observar mai de la Terra estant. Vegeu la fotografia que ha enviat: I una imatge de l’aproximació: #China's Chang'e-4 probe sends back world's first close shot of moon's far side after historic soft landing on uncharted area https://t.co/OckokVjnh8 pic.twitter.com/ReORkkPcq3 — CGTN (@CGTNOfficial) January 3, 2019 Video: #China's Chang'e-4 makes historic landing on moon's far side https://t.co/OckokVjnh8 pic.twitter.com/x3YferTF1o — CGTN (@CGTNOfficial) January 3, 2019

Summary: La Xina fa arribar una nau a la cara oculta de la Lluna per primera vegada a la història


Més d’un centenar d’organitzacions socials que van llançar el passat mes de maig la campanya ‘Veniu Ja!’, per la qual exigeixen que el Govern espanyol compleixi el seu compromís d’acollir 17.337 persones refugiades, han recordat aquest dimecres, 16 d’agost, que encara falten per arribar 15.613 persones refugiades perquè l’Estat espanyol compleixi amb el seu compromís, que expira el pròxim 26 de setembre. ‘L’Estat espanyol es va comprometre a acollir 17.337 persones refugiades. Només queden per la data límit 41 dies (…). Falten per arribar 15.613 persones refugiades (el 90.06%). Ahir van arribar 0″, afirma el missatge principal que figura a la pàgina web, en la qual un comptador en temps real mostra el nombre persones que estan arribant a l’estat enfront dels dies que queden perquè el compromís es compleixi, un total de 41. Les ONG denuncien que al món hi ha 21,3 milions de persones refugiades que han fugit de les seves cases per culpa d’un conflicte. L’Estat espanyol es va comprometre a acollir-ne 17.337, un 0,08% del total. ‘I el temps s’esgota’, alerten els impulsors de la iniciativa, que compta actualment amb 318 organitzacions i entitats adherides. En un primer termini, el Govern espanyol es va comprometre a reassentar 1.449 persones, que haurien d’arribar a l’Estat de tercers països com Turquia, el Líban o Jordània, abans del 20 de juliol del 2017. Atenent el segon termini donat per la UE, el 26 de setembre l’Estat espanyol hauria d’haver ressituat des de diferents països d’Europa 15.888 persones.

Summary: ONGs denuncien que falten per arribar 15.613 persones refugiades perquè l’estat compleixi amb la xifra compromesa


Centenars de milers de dones, sobretot als Estats Units però també arreu del món, manifestant-se en contra seu. Així va començar l’any Donald Trump com a president dels Estats Units d’Amèrica. I amb centenars de milers de persones indignades amb ell per reconèixer diplomàticament Jerusalem com a capital d’Israel. Així acaba l’any Donald Trump. El 2017, el primer any de l’era Trump, comença i acaba amb el món capgirat per les seves sortides de to. Però aquest 2017 ha dut moltes més coses. Per desgràcia, una sèrie d’atemptats van sacsejar Europa, i el món. La corrupció va devorar Espanya, amb la primera sentència de la història per un membre de la casa reial espanyola, i l’amenaça de la ultradreta ha planejat sobre Europa en el seguit d’eleccions de les grans potències europees. —TRUMP ESPANTA EL MÓN Dia 20 de gener: Comença l’era Trump Donald Trump pren possessió com a 45è president dels Estats Units. El polèmic multimilionari promet el càrrec al Capitoli, sobre dues bíblies, una de seva i una altra d’Abraham Lincoln, en un acte amb milers d’assistents. En el primer discurs, promet uns Estats Units forts i orgullosos. És el president dels EUA que arriba al càrrec amb la popularitat més baixa. Marxa de les Dones contra Donald Trump (fotografia d’EuropaPress) Dia 21 de gener: Primera gran mobilització contra Trump

Summary: L’any de la República (III): Trump espanta el món, una Europa sacsejada pels atemptats, la corrupció devora Espanya, i molt més…


L’Institut de Recerca de l’Hospital de la Santa Creu i Sant Pau i la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) han creat una unitat de recerca en medicina genòmica amb l’objectiu d’investigar en l’àmbit de les malalties genètiques, rares i síndromes de predisposició al càncer. Aquesta unitat estarà formada per investigadors i equipament científic d’ambdues institucions i s’ubicarà en uns nous laboratoris a l’edifici de l’Institut de Recerca de Sant Pau. En els últims anys hi ha hagut un gran desenvolupament en tots els aspectes relacionats amb les aplicacions mèdiques de la genètica. Cada dia es descobreixen nous gens implicats en malalties humanes, obrint la porta al diagnòstic ràpid i precís i oferint noves dianes terapèutiques pel descobriment de fàrmacs.

Summary: L’Institut de Recerca de Sant Pau i la UAB creen una unitat de recerca de medicina genòmica


Ensarronada, destralada, insult, indignant… Totes aquestes paraules i més s’han sentit en les institucions valencianes l’endemà del dia que el ministre d’Hisenda espanyol, Cristóbal Montoro, va presentar el pressupost de l’estat. La xifra que Montoro ha escrit en la casella del País Valencià per a enguany és de 589 milions d’euros. I això vol dir una retallada de 290 milions en inversions respecte de l’any passat. És a dir, un 32% menys. Declaració institucional a les corts En vista d’això, les Corts Valencianes han aprovat una declaració institucional perquè ho consideren una marginació dels valencians en el pressupost. L’han signada els cinc grups presents a les corts, inclòs el Partit Popular. El document fa una crida a rebutjar els comptes i alhora demana a totes les formacions que es conjuren per a fer accions destinades a aconseguir unes inversions més justes. Cap al 25 d’abril hi haurà una reunió de senadors i diputats a les Corts per a fer visible l’enuig. Protestes en cadena tot el dia El president de la Generalitat, Ximo Puig, ha dit que l’enuig que sentia contra Montoro era ‘de 10 sobre 10’. El País Valencià –ha afegit– necessita inversió pública per a acabar d’enlairar-se i aquest pressupost frenarà l’eixida definitiva de la crisi. El conseller d’Hisenda i Model Econòmic, Vicent Soler, ha criticat Montoro, però també el delegat del govern espanyol a València, que ha volgut maquillar els comptes. Soler ha dit que l’actitud del delegat era vergonyosa, perquè havia volgut comparar el pressupost d’enguany amb la xifra que es va executar l’any passat. Segons Soler, això és una ensarronada. ‘Això evidencia dues coses –ha dit–. Una, que volen amagar la gran caiguda pressupostària de les inversions; i dues, que l’any passat ja van retallar moltíssim.’ Per al conseller és extremadament greu que el govern espanyol mostre tan poca sensibilitat amb els valencians: ‘El càstig que representa un infrafinançament crònic, molt inferior al d’algunes altres comunitats, s’afegeix la retallada de les inversions a la Comunitat Valenciana, cosa que la col·loca en l’últim lloc en la dotació de recursos per a escometre obres i més actuacions.’ La companya de gabinet de Soler, la consellera d’Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori, Maria José Salvador, ha dit que el pressupost era pèssim, als nivells dels anys 2013 i 2014, els pitjors de la crisi. Ha acusat el govern espanyol de girar-se d’esquena al País Valencià i ha afegit: ‘Es demostra un any més la marginació de la Comunitat Valenciana en el pressupost de Rajoy, i això es va convertint en una pràctica permanent.’ La consellera ha remarcat tres exemples d’aquesta marginació: ‘La falta de vertebració del transport metropolità, l’irrisori pressupost per a rodalia i les escasses inversions en el corredor mediterrani, i sobretot en la línia Sagunt-Saragossa.’ Sobre el corredor mediterrani ha recordat que la línia Sagunt-Terol-Saragossa rebria 8 milions d’euros, al costat dels 68 que rebrà la connexió Chamartín-Atocha. El batlle de València, Joan Ribó, ha dit que estava profundament indignat i enutjat per aquest pressupost, que considera discriminatori. Els comptes, ha afegit, s’han oblidat d’inversions fonamentals per a la ciutat de València. I ha ironitzat sobre els 36 milions que es dediquen als centres penitenciaris: ‘No sé si això té a veure amb els nous residents que el govern de Mariano Rajoy ha pensat que tindran al llarg d’aquest any en les presons valencianes.’ Ribó no descarta d’articular iniciatives amb la Generalitat, la Diputació i la Federació Valenciana de Municipis i Províncies per a rebutjar els comptes. Entre els empresaris valencians, Vicente Boluda, president de la gran patronal, s’ha mostrat indignat. ‘Em sembla que el pressupost és roí, però com que plou sobre banyat també és indignant.’ Boluda ha dit que ja s’esperava qualsevol cosa.

Summary: El pressupost de Montoro posa el govern i els empresaris valencians en peu de guerra


70 persones, com a mínim, s’han mort en naufragar l’embarcació precària amb la qual pretenien viatjar a Europa des de les costes de Líbia, segons que ha informat avui l’agència de notícies estatal de Tunísia TAP. Segons aquesta mateixa font, el pot pneumàtic va ser albirat per vaixells de pesca locals quan navegava a la deriva en aigües internacionals, a unes 40 milles de la ciutat meridional de Sfax, capital econòmica de Tunísia. Han estat rescatades 16 persones. Més de 440 persones s’han mort enguany quan intentaven d’arribar a les costes del sud d’Europa. 257 han perdut la vida a la part central de la Mediterrània, segons l’Organització Internacional per a les Migracions (OIM). En la seva majoria es tracta d’embarcacions que han salpat des de Líbia, país des del qual també hauria sortit la pastera que s’ha enfonsat enfront de les costes de Tunísia, segons el periòdic tunisià ‘Al Chourouk‘.

Summary: 70 morts en el naufragi d’una embarcació amb migrants a la costa de Tunísia


La pluja intensa ha causat la cancel·lació d’almenys trenta-dos vols a l’aeroport del Prat, també s’han desviat com a mínim cinc vols més. El tancament total de l’espai aeri durant mitja hora i la prohibició d’enlairament durant prop d’una hora ha causat retards generalitzats, sobretot per a les sortides, algunes de les quals ja tenen una previsió de retard de cinc hores. La vaga de personal de terra al Prat transcorre sense incidències rellevants Consulteu l’estat de tots els vols ací. Dels vols cancel·lats, catorze són de Vueling, que és la companyia que domina clarament l’aeroport barceloní, i eren vols d’anada i tornada de Barcelona a Sant Sebastià, Maó, Eivissa, París-Orly, Palma, Xerez i Niça. La companyia ha recol·locat els passatgers en altres vols o els ha ofert alternatives de transport o de data. Dels cinc vols desviats, un de Ryanair d’Hamburg (Alemanya) ha acabat a Reus, i un d’Easyjet de Basilea (Suïssa) a Girona. Aeroport de El Prat… veiem si ara puja rl vídeo pic.twitter.com/fxDe6glVMm — Comando Tibidabo (@comandotibidabo) July 27, 2019 Les cancel·lacions per la pluja se sumen a la seixantena ja previstes des de dijous per la vaga del personal de terra d’Ibèria.

Summary: La pluja obliga a cancel·lar almenys 32 vols a l’aeroport del Prat


Durant tot el mes de setembre s’estendrà la campanya gastronòmica de La Cuina del Cim i Tomba a Tossa de Mar (Selva). Catorze restaurants de la vila hi participen oferint-hi als comensals un menú especial amb el ‘cim i tomba’ de segon plat, a més d’un primer i unes postres. Enguany el menú és ofert pels restaurants Bahia, Ca la Carme, Can Carlus, Can Pini, Capri, Castell Vell, El Petit de Can Carlus, L’ajustada, Mestre d’Aixa, Minerva, Sa Barca, Túrsia, Victor i Victòria. Cal dir que el cim i tomba és un suquet de peix molt fàcil de fer preparat tradicionalment pels pescadors durant les llargues jornades que passaven a alta mar. Abans s’hi emportaven un fogó, carbó, un morter i una olla de ferro. Això a més d’un cistell carregat de verdures com patates, cebes, alls, tomates, pebrots… oli i espècies, que el pujaven a bord. A l’hora de dinar, posaven la ceba dins l’olla i les patates a rodanxes, el pebrot i la tomata trinxats i uns grans d’all. Llavors hi afegien el peix de la pescada, que sortia trencat de la xarxa i que sabien que no podrien vendre, i hi tiraven un bon raig d’oli, ho cobrien d’aigua i ho deixaven coure a foc ràpid. Mentrestant, agafaven un morter i hi feien un allioli negat ben abundant, el posaven per sobre del peix quan ja el tenien cuit, i l’hi deixaven bullir entre dos i cinc minuts més. Tot seguit ho enretiraven del foc i ja estava llest per menjar. Era un plat de peix i vegetals molt primari però ara s’ha convertit en un de tradicional que se sol cuinar amb rap, rom o turbot.

Summary: Setembre, el mes del Cim i Tomba a Tossa de Mar


El cantant i autor de cançons xativí Feliu Ventura fa un concert homenatge a Ovidi Montllor aquesta nit, a les 22 hores, al Palau de la Música de València. Un espectacle que neix de la idea de celebrar l’artista d’Alcoi per tot el país enguany, precisament en el vintè aniversari de la seva mort. També participen en aquest homenatge els artistes Paco Muñoz, Rafa Xambó, Pau Alabajos, Hugo Mas i l’actor Juli Mira acompanyat del pianista Arcadi Valiente. El convit i la crida foren extensament acollides des de sectors culturals, polítics i socials ben diversos arreu dels Països Catalans i, fins el moment, l’efecte ha estat l’esperat: arreu del territori català s’han celebrat ja o es preveuen actes pluridisciplinars en homenatge a Ovidi Montllor durant el 2015. Feliu Ventura és dels qui mai no ha oblidat l’Ovidi des que ronda els escenaris i el reivindica en tant que ‘ningú com ell a la cançó catalana no ha sabut combinar amb tanta mestria acció, dicció i cançó’, tal com va apuntar en declaracions a VilaWeb el juny passat. El de Xàtiva també reconeixia que l’Ovidi ‘és un referent per a molts dels qui fem cançons i les cantem, però també és un referent com a treballador compromès amb el seu país i el món i amb la seua gent: és una peça fonamental per a entendre el desencís de bona part de la cultura amb la transició dels anys setanta però també per a entendre l’esperança en la transformació del present’.

Summary: Homenatge de Feliu Ventura a Ovidi Montllor


La consellera Clara Ponsatí ha fet avui al matí al Parlament Europeu, a Brussel·les, els tràmits per a acreditar-se com a nova eurodiputada. Ponsatí hi ha anat acompanyada del president Carles Puigdemont i del conseller Toni Comín, que ara fa un mes van enllestir també els tràmits per a poder-se acreditar com a eurodiputats d’aquesta legislatura. En el cas de Ponsatí, el jutge del Tribunal Suprem espanyol Pablo Llarena ha demanat al Parlament Europeu el suplicatori per a poder-li retirar la immunitat. Aquesta immunitat, tant en el seu cas com en el de Puigdemont i Comín, fa que no puguin ser detinguts a tota la Unió Europea, tret d’Espanya, que els vulnera aquesta prerrogativa. Llarena demana el suplicatori a l’eurocambra per retirar-li la immunitat i, paradoxalment, també demana al Regne Unit que continuï el procés d’extradició contra ella perquè considera que, arran del Brexit, la consellera ja no té immunitat a Escòcia. ‘És un suplicatori especial i peculiar perquè la causa criminal contra nosaltres a Espanya és una causa política, i no fruit d’una investigació criminal normal, i així ho enfocarem’, ha declarat Ponsatí davant la seu del Parlament Europeu. ‘S’han vulnerat els drets civil i els drets humans no tan sols nostres, sinó de milers de catalans.’ Guia de Puigdemont, Ponsatí i Comín a Perpinyà

Summary: La consellera Clara Ponsatí recull l’acreditació com a eurodiputada


El sindicat Intersindical-CSC va convocar el 8 de novembre de 2017, enmig del 155, una vaga general que recolzava en tres motius: els decrets del govern espanyol del PP que permetien la fugida d’empreses; el fet que el Tribunal Constitucional tombés lleis socials aprovades al Parlament de Catalunya; i la degradació de les condicions laborals dels treballadors. La patronal Foment del Treball, presidida per Josep Sánchez Llibre, ha intentat tres vegades que la justícia la declarés il·legal, aquella vaga, per política, i cobrar una indemnització de 100.000 euros. El Tribunal Suprem acaba de sentenciar contra Foment: la vaga era legal i es podia convocar. És la tercera vegada que el sindicat guanya la partida a Foment. VilaWeb entrevista l’advocat que ha portat el cas. Un cas que trenca el tòpic que els sindicats només poden convocar vagues estrictament laborals. No és cert. —Què diu la sentència del Tribunal Suprem espanyol? —Recull allò que ja deia el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya: la vaga del 8-N va ser mixta. És a dir, era convocada per motius laborals i polítics. Però aquests darrers tenien incidència en la classe treballadora i per tant es podia convocar. Foment deia que era una vaga política. Podem fer una reflexió prèvia: què no és política avui dia? Quan ens apuntem, o no, a una entitat, equip de futbol, no fem un acte polític? Tota posició té un aspecte polític. Aquí és Foment qui feia política presentant la demanda. Això sí que era fer política. El TSJC, i ara el Suprem, ja va reconèixer que la convocatòria de la vaga tenia punts de convocatòria estrictament laborals i uns altres de caràcter polític. I que pots protestar contra una decisió del poder judicial, legislatiu o executiu. Els motius d’una vaga no cal que siguin estrictament laborals. —Això marca un abans i un després? —Les sentències mantenen el dret de vaga com a dret fonamental. L’ha blindat. Ha consolidat allò que diu la llei: el dret de vaga és fonamental. Ara, pot haver-hi un abans i un després de la sentència? Penso que sí. Un exemple: d’aquí a pocs dies es convocarà la vaga feminista del 8-M. Una sentència que hagués declarat il·legal el 8-N hauria convidat a declarar il·legal la vaga del 8-M. Ara, en canvi, serà més difícil. —Foment hi pot recórrer en contra? —No. Ni podrien anar a Europa, perquè no són subjecte passiu de vulneració de drets fonamentals. —Hi ha més vagues generals mixtes que recordeu? —La vaga general contra la guerra de l’Irac. —Per què Foment va a judici? Què els mou? —El context polític que es vivia en aquell moment. Recordem que el 8-N hi ha en vigor l’aplicació del 155 després del Primer d’Octubre, i molta pressió sobre el moviment de l’àmbit independentista. Era brutal. Foment és un braç més de l’asfíxia de l’estat espanyol contra tota iniciativa per exercir la llibertat d’expressió, el dret de protesta, el d’autodeterminació o reivindicacions laborals. Foment incidia en aquesta asfíxia promoguda per l’estat espanyol. —Al judici s’ha parlat de qui va impulsar el decret per a facilitar que les empreses marxessin? —No se’n va parlar al tribunal. La meva impressió és que va ser una pressió de Madrid amb el poder d’aquí. Es va parlar fins i tot de pressions per part de la corona amb determinades empreses. Tot això formava part del joc. Aquesta demanda de Foment del Treball era una eina més que l’estat utilitzava. I avui dia les empreses que havien canviat les seus no han tornat. —Moments clau del judici? —Un de molt significatiu. Una de les proves documentals que va intentar aportar Foment va ser el famós àudio de Tamara Carrasco, en què ella parlava de possibles accions reivindicatives o de protesta. Tamara no parlava en absolut de la vaga general. Foment va provar de fer-ho passar com a prova i es va començar a reproduir. Però a protestes de la nostra defensa, i a criteri del tribunal, la prova no es va admetre. Foment volia aprofitar la repressió penal contra determinats moviments i estendre la repressió contra la vaga. Foment es va presentar al judici amb informació de diaris, un àudio del membre del sindicat Marc Sallas al 3/24, el de Tamara i un pèrit que, amb dades no oficials, pretenia justificar una indemnització de cent mil euros contra el comitè d’empresa. El tribunal no li va donar validesa. —Per part vostra, quin testimoni va ser clau? —El del representant de la USTEC, sindicat d’ensenyament, va ser clau per a demostrar que totes les vagues tenen un component polític. Li van demanar com incidia el 155 en el sindicat i els interessos que defensen. Quina conseqüència tenia que tot el govern de la Generalitat desaparegués. I ho va explicar molt bé: ‘Si suprimeixen tot el govern amb el qual he de tractar constantment, això incideix en el sector.’ Va poder explicar que el 155 va repercutir en els interessos laborals. —La constitució espanyola diu que no es poden convocar vagues polítiques. —Cert. És prohibit expressament. És una normativa internacional consolidada. Les vagues que tenen, per exemple, la finalitat d’atacar un partit, no són legals. El TEDH té un paràgraf molt interessant, en una sentencia del 2002. I l’Organització Internacional del Treball ho recull: la declaració d’il·legalitat d’una vaga nacional en protesta per les conseqüències socials i laborals de la política economia del govern, i la seva prohibició, constitueixen una greu violació de la llibertat sindical. És a dir, pots convocar una vaga general pensant en les conseqüències negatives de les condicions socials i laborals d’un decret, per exemple. En canvi, una vaga política seria convocar-la contra un partit. Això no ho pots fer. —Quin paper hi van tenir CCOO i UGT, en aquella vaga? —Nul. No van donar suport a la vaga general. No han posat bastons a les rodes des d’un punt de vista administratiu, però sí que van criticar la convocatòria. —Res a afegir? —Crec que la vaga és una eina que utilitzem poc. Un dels punts de la convocatòria que va fer la Intersindical era posar en relleu que les polítiques neoliberals dels darrers anys, amb les reformes laborals, afecten molt durament en la precarietat laboral. Gent que té feina i és pobra. Amb els problemes que hi ha en l’àmbit laboral, o de l’habitatge, utilitzem poc la vaga general per defensar interessos socials i laborals. I més en els temps que corren del punt de vista social i nacional. Animo la gent. En l’àmbit penal, hi ha és una retallada de drets (el de protesta, expressió) i el dret penal de l’enemic és una eina molt forta. I en el dret laboral no retallen drets, ja molt restringits pel legislatiu, però amb aquestes sentències sí que hem vist que un dret fonamental com el dret de vaga no ha quedat tocat de mort.

Summary: Carles Hurtado: ‘Foment del Treball és un braç més de l’asfíxia de l’estat espanyol’


El candidat d’ERC a la batllia de Barcelona, Ernest Maragall, ha proposat l’economista Miquel Puig com a número 3 de la seva candidatura. La incorporació de Puig completaria els tres primers llocs de la seva llista, després que la setmana passada s’anunciés la incorporació del grup Nova i de la seva cap visible, la diputada dels comuns Elisenda Alamany, com a número dos. La llista completa haurà de ser ratificada dissabte vinent en el marc del congrés regional que els republicans faran la capital catalana. Puig és un dels signants del manifest ‘Ernest Maragall, alcalde’, presentat a finals de gener i que apostava per postular la ciutat com a ‘capital de la llibertat i la democràcia’ davant el ‘creixement de l’extrema dreta i l’erosió de les democràcies’.

Summary: Maragall proposa l’economista Miquel Puig com a número 3 d’ERC a la candidatura de Barcelona


El govern espanyol té encarregades per a enguany 12.000 medalles policíaques de la creu amb el distintiu blanc i 500 més amb el distintiu vermell. Són creus al mèrit policíac que serveixen per a condecorar agents i comandaments de la policia espanyola per la seva feina. Són més del doble de les que es van encarregar l’any passat, cosa que ha fet pensar que el ministeri de Juan Ignacio Zoido vol condecorar els agents enviats a Catalunya a reprimir el referèndum del primer d’octubre. De moment, el govern espanyol no ho ha volgut confirmar, ni ha assignat encara aquestes medalles a cap agent. El preu que té la compra de les medalles és de 272.000 euros, però el cost de la condecoració pot ser molt més alt, perquè algunes tenen associada una pensió vitalícia a qui la rep. Ciutadans també pressiona el PP amb aquestes condecoracions, i demà presentarà al congrés espanyol una proposta sobre això. Vol que es premiïn els milers d’agents de la policia espanyola i la Guàrdia Civil que van actuar violentament contra els votants catalans durant el referèndum. Rajoy i Zoido de moment són prudents, perquè també tenen pressions dins el cos, d’aquells sectors que consideren que sí que s’haurien de condecorar els agents però que s’hauria de fer també amb molts altres que durant molts anys van ser destinats al País Basc. Ara com ara, les medalles ja les tenen encarregades. Són 12.000 amb el distintiu blanc, que no tenen associada cap pensió; i 500 amb el vermell, que impliquen un augment per tota la vida del 10% del sou dels policies que la reben. El 2017, l’encàrrec de medalles fou de 5.000 creus de distintiu blanc i 200 de vermell. L’augment és notable, però fins ara no s’ha justificat. La possibilitat que acabin essent condecorats contrasta amb el fet que els agents dels Mossos d’Esquadra que van intervenir en el dispositiu del 17 d’agost, arran dels atemptats de Barcelona i Cambrils, ni tan sols han cobrat les dietes d’aquells dies. Aquestes distincions a agents de la policia espanyola són regulades per una llei del 1964. Per a obtenir-ne una de distintiu vermell, cal haver resultat ferit ‘en un acte de servei’, haver dut a terme ‘un fet abnegat o que posi de manifest un alt valor en el funcionari’, o bé ‘fets extraordinaris’ que hagin posat els agents en una situació de risc. Amb el distintiu blanc es premia ‘haver realitzat qualsevol fet que evidenciï un alt sentit del patriotisme o de lleialtat’. La llei la va rubricar, com a cap d’estat, Francisco Franco. Un decret del 1995 la posava una mica al dia en relació amb les retribucions i amb l’estructura del cos de la policia. Justament, les retribucions que van associades a aquestes medalles, i a l’ordre del mèrit de la Guàrdia Civil, actualitzades el 2012, són un dels aspectes més polèmics. Per l’opacitat que hi ha sobre els diners que es paguen en pensions als agents condecorats i per l’arbitrarietat en els criteris amb què es lliuren les medalles. Quants diners es paguen en pensions? Quants diners significa el pagament de la pensió als agents? No fou fins l’any passat que el diputat del PSOE Antonio Trevín va obtenir una resposta de l’executiu a aquesta pregunta. El ministeri s’havia gastat el 2016 17,8 milions d’euros per pagar les pensions per les condecoracions atorgades: 11,2 milions per les distincions atorgades a policies i 8,6 milions a guàrdies civils. Segons la informació facilitada pel govern espanyol, aquesta quantitat s’havia anat augmentant els últims anys, a compte del pressupost de l’estat, i fins i tot en el cas de les condecoracions de la policia espanyola s’havia hagut de fer ús dels fons de reserva de la seguretat social. Segons les estimacions que han fet alguns sindicats policíacs, aquestes condecoracions impliquen un suplement fins a cinc-cents euros mensuals per a comissaris i inspectors, i uns 200 euros per a la resta. Però un mateix policia pot ser condecorat més d’una vegada, i la pensió, en aquest cas, és acumulable: és a dir, que tindria un augment del 20%, del 30%, etc., del seu sou. Recentment, alguns dels condecorats amb aquestes distincions han estat policies esquitxats per l’escàndol de l’Operació Catalunya, mitjançant la qual es van investigar polítics independentistes per a poder-ne treure draps bruts. Per exemple, l’ex-director adjunt operatiu de la policia Eugenio Pino, cap d’aquella policia política. Pino es va jubilar havent estat guardonat amb el distintiu vermell i amb la medalla de plata, que implica un augment del 15% del sou. Això vol dir un pensió anual extra de 3.700 euros.

Summary: Les medalles a la policia espanyola: un sistema opac i costós que pot premiar els agents de l’1-O


El ple d’avui ja respira les olors dels animals del zoo, al costat del parlament, pròpies de quan comença a fer calor. Encara que sabem que el millor amic de Quim Torra, que pronuncia el discurs d’investidura (pdf), no és cap animal sinó un llibre. Torra obre avui un capítol especial en la seva trajectòria. ‘No s’ho havia imaginat mai’, em confessa just uns minuts abans un familiar pròxim seu. L’expectació és centrada avui en el discurs que farà el candidat. Perquè la CUP dubta ara si manté l’abstenció que l’ha de permetre o si canvia el vot en contra del nou candidat. Fins demà no ho decidirà, i per això avui s’observa el discurs de Torra amb gran atenció, mentre les converses al passadís, al despatx, als carrers i per Telegram i Signal miren d’acostar posicions i de cercar punts de trobada. Excepcionalitat ‘Jo avui no hauria de ser aquí. No hauria d’estar fent el discurs d’investidura ni hauria de demanar-vos la confiança per a poder fer govern. Hi hauria de ser el molt honorable Carles Puigdemont, president legítim de la Generalitat.’ Torra comença, com no podia ser de cap altra manera, amb una menció i agraïment als presos i exiliats que haurien de ser avui a l’hemicicle. ‘Ho repetirem tantes vegades com calgui. Mai no ens cansarem de recordar-los perquè mai no ens cansarem de lluitar per la seva llibertat.’ Aplaudiment llarg a la cambra, sense C’s, PSC, CeC ni PP, és clar. El govern necessari Quim Torra entra a l’hemicicle acompanyat de la plana major de Junts per Catalunya (fotografia: Albert Salamé). ‘La millor manera de refer el nostre país de l’atac del 155 és tenir govern. La millor manera que el país avanci republicanament és tenir govern. Ho puc dir a la manera de Joan Fuster: «tota política que no fem nosaltres, serà feta contra nosaltres.»’ Torra ha descrit la situació actual de Catalunya, on ‘el dret de qualsevol poble de l’autodeterminació és criminalitzat’. I ha afegit que som en un moment polític absolutament excepcional que ho afecta tot. ‘Ningú no està tan dolgut com jo que s’hagi arribat en aquesta legislatura’, ha dit, per repassar a continuació els quatre intents d’investidura precedents. ‘Persistirem, insistirem i l’investirem’, ha dit llavors Torra en referència a Carles Puigdemont. El candidat ha defensat que la solució del conflicte exigeix el retorn dels presos i exiliats a casa i el respecte de la decisió democràtica dels ciutadans de Catalunya. ‘Cal un govern que expressi la seva voluntat inalterada de respectar el mandat del 1r d’octubre. Cal un govern fort i un país fortíssim i unit per encarar els desafiaments que se’ns presenten’, ha expressat Torra. Responsabilitat i diàleg A més, segons que ha dit, els únics responsables de les decisions que prengui el govern d’ara endavant han de ser-ne els seus membres. I no es poden derivar responsabilitats per als presos i els exiliats. És així com Torra ha volgut protegir expressament els represaliats del xantatge de l’estat espanyol. Torra ha decidit de dirigir-se directament al rei espanyol i a Rajoy. Ha apel·lat a les seves paraules a favor del diàleg. Ho ha fet en castellà. I a continuació, dirigides al president de la Comissió Europea, Jean Claude Juncker, en anglès, per dir que no es pot acceptar el silenci de les institucions europees davant de la repressió de l’estat espanyol. I per demanar-li respecte per la decisió democràtica dels catalans i una mediació en la direcció que Juncker mateix ha expressat aquesta setmana. Els insults Quim Torra acaba el discurs observat per l’oposició (fotografia: Albert Salamé). ‘Crec que no es pot fer servir l’insult per comunicar-nos’, ha dit Torra, que ha estat interromput per un aplaudiment sarcàstic dels diputats de Ciutadans, alguns diputats del PSC i el PP, amb el somriure burleta de Ramon Espadaler. Un aplaudiment que volia fer present per primera vegada a l’hemicicle –segur que en vindran moltes més– els piulets de Torra de fa sis anys que del minut zero han servit a l’unionisme per a una campanya organitzada contra el candidat. Un exemple d’allò que avisava Malcolm X quan deia que ‘si no s’està previngut, els mitjans del poder acabaran fent-nos creure que les víctimes són els botxins i els botxins són les víctimes’. Radicalitat i procés constituent Quim Torra saluda la diputada de la CUP, Natàlia Sànchez (fotografia: ACN). A continuació, Torra ha desgranat les grans traces que inspiraran el programa de govern si la majoria li fa confiança. I ha posat l’accent a un dels aspectes que la CUP exigeix als socis de majoria republicana per a donar suport al candidat: el procés constituent des de la base. ‘Impulsarem un procés constituent participat pels ciutadans. Un procés que ha de dibuixar el model institucional, econòmic i social. Fem-ho radicalment, anem a l’arrel dels problemes. Un procés que aspira a tant, que ho vol tot. I ha d’acabar amb una proposta de constitució per a la república. A qui fa por que el model de país s’elabori amb la màxima radicalitat democràtica?’ ‘Arrencar la legislatura ens dóna la força per engegar totes les formes republicanes. El país es posarà a prova i tots n’haurem de ser dignes’, ha dit Torra per tancar aquest apartat. Els diputats de la CUP, que no han deixat de prendre apunts durant tot el discurs, han gastat més tinta que en cap altre moment quan Torra ha parlat del procés constituent. Pla de xoc contra el 155 També ha explicat que un dels seus objectius prioritaris és reparar i restituir tot allò que s’ha desmuntat de la Generalitat ‘sense el permís dels catalans’, en referència al pla de xoc per desfer els efectes del 155 d’aquests mesos. El govern nomenarà un comissionat que dependrà del Departament de Presidència que s’ocuparà d’inventariar totes les decisions preses aprofitant el cop d’estat del 155 per a poder-les revertir. El candidat de Junts per Catalunya també ha anunciat la retirada de les demandes de la Generalitat interposades pels seus advocats per instrucció del govern espanyol en la seva intervenció contra Artur Mas, Irene Rigau, Joana Ortega i Francesc Homs exigint una reparació econòmica pel 9-N. Escola de qualitat per a tothom, sanitat pública a l’abast de tots, igualtat d’oportunitats, progrés i dinamisme econòmic, mitjans de comunicació públics potents… han estat també part del discurs de Torra. I ha anunciat que es restablirà una estructura potent per a tenir veu al món i exercir la diplomàcia com mereix el país, en una referència clara a les delegacions desmuntades per la intervenció del 155, així com el Diplocat. ‘Hem de seguir junts’ Quim Torra llegeix una frase de Marià Villangómez (fotografia: Albert Salamé). ‘Benvolgudes i benvolguts compatriotes, la llibertat de Catalunya no serà obra d’aquest parlament, ni d’aquest govern; la llibertat de Catalunya us l’heu guanyada vosaltres’, ha dit Torra dirigint-se als ciutadans. ‘No renuncieu mai a la vostra llibertat personal, defenseu-la tal com l’heu defensat, pacíficament i radicalment. Així és com els pobles guanyen les victòries més belles. I la vostra victòria és el fracàs d’un estat que no solament no ha volgut negociar mai, ni tan sols reunir-se per parlar; sinó que ha usat la violència contra el poble. Però el 1r d’octubre van fracassar i fracassaran si mai gosen tornar a emprar la violència, perquè sempre fracassarà qualsevol règim de força que pretengui destruir les idees i la dignitat de les persones. Sempre fracassarà.’ També ha tingut un record per a Muriel Casals: ‘Potser de totes les persones que he conegut, fora de la meva família, cap no m’ha ajudat tant a créixer com a persona com la Muriel Casals. Vaig tenir la sort de treballar-hi uns anys, braç a braç. Muriel no era només el somriure d’una revolució, era una revolucionària que somreia. Ella va sobrevolar una Catalunya en refundació, lligant tot allò que es podia lligar, fossin persones, sentiments, idees o temps. I sobretot el llegat de la Muriel és un llegat increïble, perquè la Muriel ens va regalar esperança.’ I s’ha dirigit als diputats: ‘I a vosaltres, diputades i diputats, us dic: nostra és ara la feina. Ara és l’hora de l’obra. Avui ens desfem del passat, de l’article 155 i obrim al nostre davant un nou futur. Construïm-lo junts. Tan junts com els valors que signifiquen ‘Catalunya’ i ‘República’, dos ideals per sempre inseparables.’ I ha recordat una frase de Marià Villangomez: ‘Voler l’impossible ens cal, i no que mori el desig.’ Albiol mira el rellotge abans d’anar a dinar (fotografia: Albert Salamé). Un aplaudiment a peu dret ha tancat la intervenció de Torra. Els diputats de Junts per Catalunya ho han fet amb decisió i energia. Els d’Esquerra s’han alçat a poc a poc i recol·locant-se la roba per acabar aplaudint a trompicons. Els de la CUP no s’han alçat ni han aplaudit. Els de Ciutadans, PSC, Catalunya en Comú i PP han mantingut el capteniment asseguts als seients fins que no s’ha aixecat la sessió fins a les tres de la tarda. Aleshores serà el seu torn. El dinar servirà per preparar els atacs habituals, repassar la filera de piulets de fa sis anys i les paraules que més podrem sentir: ‘titella’, ‘xenòfob’, ‘racista’…

Summary: Els compromisos republicans de Quim Torra i la voluntat de sintonia amb la CUP marquen el discurs d’investidura


El president del Parlament de Catalunya, Roger Torrent, ha defensat que no posarà en risc cap funcionari per a esquivar o desobeir el vet del Tribunal Constitucional als debats sobre l’autodeterminació, la monarquia i la plena sobirania de Catalunya. ‘Hem de procurar no posar en el focus els treballadors, els funcionaris. Ells fan la seva feina, la responsabilitat política és nostra’, ha al·legat. Torrent ha respost així a les crítiques formulades pel vicepresident primer de la cambra, Josep Costa, que considera que ha de ser la mesa qui ha de ser responsable de les tramitacions parlamentàries i no els funcionaris, després que la secretaria general del parlament decidís ahir no publicar al butlletí oficial del parlament (BOPC) la moció de la CUP que havia estat suspesa pel TC tres minuts després de ser aprovada. Segons Torrent, hi ha decisions que no li correspon prendre a la mesa sinó als funcionaris, i no els emplaçarà a seguir les decisions polítiques que prenguin per a garantir que la cambra pugui debatre tots els temes que plantegin els grups. ‘No faré seguir els funcionaris a aquesta defensa dels drets fonamentals més enllà del que sigui estrictament necessari i el que hagin de fer en l’exercici de les seves funcions’, ha dit. Igual que Torrent i els membres de la mesa, el secretari general del parlament, Xavier Muro, ha estat reiteradament advertit pel TC de la seva ‘obligació d’impedir o paralitzar qualsevol iniciativa que suposi ignorar o eludir’ la suspensió, amb el risc d’incórrer en responsabilitats penals. JxCat, ERC i la CUP tenen ara el repte d’afrontar la tramitació de la proposta de resolució que van pactar com a resposta a la sentència, i que ha estat parcialment suspesa pel TC. Una suspensió que el BOPC sí que va publicar ahir, també per indicació dels serveis jurídics del parlament. Torrent ha assegurat que garantiran el debat quan els grups proposin que es debati. ‘Defensarem la llibertat d’expressió per totes les vies’, ha dit. Segons Torrent, no deixaran que la censura entri al parlament malgrat les investigacions que ha posat en marxa la fiscalia o les notificacions del Constitucional perquè aturin els debats sobre les qüestions suspeses. De fet, Torrent ha rebut aquest matí la notificació de la suspensió d’ahir de la moció de la CUP. Els tres minuts que han tornat a enfrontar l’independentisme al parlament

Summary: Torrent diu que no posarà en perill cap funcionari per desobeir el TC


Junts per Catalunya ofereix a ERC de revertir tots els pactes municipals amb el PSC. Així ho ha dit el conseller de Territori i Sostenibilitat, Damià Calvet, que ha instat el seu soci de govern a fer una proposta demà mateix al matí, després de les crítiques pel pacte de JxCat amb el PSC a la Diputació de Barcelona. ‘Demano a ERC que deixi d’enviar-nos missatges per les xarxes socials i que faci propostes concretes per a revertir els pactes amb els partits del 155 a tot arreu; per exemple, on ha guanyat JxCat però ERC ha aconseguit la batllia gràcies a pactes amb el PSC’, ha dit en una atenció a la premsa abans de visitar el vaixell de Greenpeace Rainbow Warrior. Calver ha dit que, tan bon punt arribi la proposta, l’estudiaran i prendran les mesures oportunes: ‘Hi som a temps. Esperem que demà la direcció d’ERC ens faci una proposta concreta de reversió.’ Candini defensa els pactes amb el PSC Aquest matí, la batllessa de Calella i membre de l’executiva del PDECat, Montserrat Candini, ha defensat els acords amb el PSC com el que va permetre-li accedir a la batllia i ha fet una crida a no fer ‘blocs’ i cordons ‘sanitaris i ideològics’. A més, ha afirmat que ningú li donarà ‘lliçons’ de principis de sobirania i de si pactar amb el PSC significa ‘trair algú’ i ha carregat contra alguns dirigents polítics de JxCat que han apostat per revertir els pactes municipals amb el PSC. ‘Alguns obliden que són diputats gràcies a moltíssima gent al conjunt del país que hem fet tots els esforços, especialment a les eleccions del 21-D. Sempre s’ha de ser agraït’, ha comentat. Candini no ha donat cap nom, però entre els diputats que van criticar els pactes amb el PSC hi ha el vice-president del parlament, Josep Costa, o a la diputada al congrés espanyol Laura Borràs. Vaig entrar en política per l’1O i fa massa temps que sent que m’arrosseguen cap a la renúncia al mandat del referèndum. Crec que la situació exigeix revertir tots els pactes amb el 155, acabar amb les renúncies i tornar a la unitat que va fer possible l’1O. — Josep Costa🎗 (@josepcosta) July 5, 2019 Tothom lamenta els pactes però no explica els pactes que es volien fer excloent altres. Els qui estem en contra de pactar amb els del 155 ho estem arreu. Ho faci qui ho faci. Revertim aquests pactes? Tots? Vinga! Som-hi! — Laura Borràs 🎗 (@LauraBorras) July 5, 2019

Summary: Calvet insta ERC a fer una proposta per a revertir tots els pactes amb el 155


Dotze anys de presó. És la condemna imposada a la consellera Dolors Bassa. La sentència del judici contra el procés ha caigut com un gerro d’aigua freda al seu advocat, Mariano Bergés. Reconeix que no s’ho esperava i està indignat per l’escassa atenció que el tribunal ha dedicat a la prova i les tesis de la defensa, mentre que ha assumit els atestats de la Guàrdia Civil i les tesis de l’acusació. Bergés rep VilaWeb al seu despatx de Barcelona. És, de moment, l’única entrevista que ha decidit de concedir després de la sentència. No és advocat mediàtic, prefereix la discreció. És un lletrat prudent en les opinions. A poc a poc, però, el malestar per una sentència tan brutal i injustificada fa aflorar-li la indignació continguda quan parla del tribunal. —Com vau encaixar la sentència? —La vaig rebre malament, no esperàvem aquest resultat. Em va fer la impressió que tota la feina que havíem fet no s’havia vist reflectida a la sentència. Els companys tenen la mateixa impressió. A la sentència es dediquen molts esforços a justificar-se davant Europa dient que no hi ha vulneracions de drets fonamentals. No obstant això, quan arriba el gruix, què comporta la condemna, el raonament que es fa d’un delicte molt controvertit i amb pocs antecedents, la sedició, amb conceptes com la violència, que era una oportunitat per a aclarir en el cas del tribunal, hi dediquen només unes deu pàgines. I més quan proven d’imputar fets delictius a persones concretes, és decebedor. Acaben essent tres pàgines. —Vau poder visitar Dolors Bassa dilluns mateix? Com la vau veure? —Sí, dilluns mateix. Estava abatuda i fotuda, l’havia afectada. Vam estar-hi unes hores i al final ens va demanar que la deixéssim sola. Vaig tornar a parlar amb ella fa un parell de dies, em consta que ha estat una setmana molt dura per a ella, emocionalment parlant. S’ha recompost una mica, però és que són dotze anys de presó. —És sorprenent que tingui la pena més alta després d’Oriol Junqueras, juntament amb Jordi Turull i Raül Romeva. —No s’explica gaire. En dret penal hi ha un principi bàsic, la responsabilitat pel fet propi. El famós error d’adjudicar a Bassa funcions d’un altre departament  vol dir adjudicar-li més responsabilitats i conseqüències penals que no li pertoquen. Nosaltres vam defensar que la seva aportació no era tan important. Vam refutar que es posessin a disposició  centres cívics, que eren un zero i escaig per cent dels col·legis electorals. Vam presentar una prova anticipada perquè es confirmés quants centres de votació eren de titularitat del Departament de Treball segons el llistat dels Mossos. La resposta va ser cap ni un. En conseqüència, la responsabilitat de Dolors Bassa no pot ser la mateixa. —Sou molt prudent expressant-vos, però us veig indignat. —Intento donar raons jurídiques. La meva manera d’expressa la indignació és a través d’una argumentació jurídica, perquè sóc advocat. Trobo molts arguments per a rebatre la sentència. És més, la sensació que tinc és que no s’ha valorat la prova proposada per les defenses. En això coincidim moltes defenses. No s’ha fet una valoració de la prova de descàrrec que vam aportar. Sembla que es remeti als atestats, com si tornéssim a la instrucció. Coses que clarament van ser rebatudes durant el judici, era indubtable que havien de formar convicció. —Podeu posar un exemple? —La lectura que es fa d’un correu electrònic, dient que Bassa va donar instruccions a CCOO. A més, tampoc saben distingir que no tenia res a veure la vaga general amb l’aturada de país, això ho van dir tots els testimonis. La sentència ho torna a confondre, com ho feia l’atestat. Quan es diu a la sentència, perquè així es deia als atestats, que Bassa havia donat instruccions a CCOO… Això va ser la interpretació interessada que va fer un guàrdia civil d’un correu electrònic que és a les actuacions i només cal llegir el text literalment. No es pot deduir de cap manera que Bassa donés instruccions a CCOO. El destinatari d’aquell correu va declarar que no havia rebut cap instrucció. Quan resulta que prima una interpretació feta per un agent de la Guàrdia Civil per sobre d’un text que el tribunal podia llegir i la declaració del testimoni, quan tot això s’esfuma i no serveix per a res i es torna al mateix error, a la interpretació del guàrdia civil a l’atestat… —És un error o hi ha una voluntat de càstig i ja hi havia la voluntat preconcebuda de condemnar? —Això no ho sé, forma part del món intern del tribunal. L’única cosa que sé és que hi havia molts elements per a arribar a altres conclusions, i que una conclusió lògica portava necessàriament a una altra conclusió. —Ara presentareu un incident de nul·litat perquè anul·lin la sentència. Teniu cap esperança que tiri endavant? —Després de no esperar una sentència així, és difícil de respondre, però l’hauria de remoure. Hauria de traduir-se d’alguna manera pel que fa a la responsabilitat i la pena. No seria una resposta justa que el tribunal digués que és un simple error material intranscendent. Vam provar que s’havien donat instruccions perquè es complissin les actuacions judicials i policials. Vam aportar proves amb pericials d’autenticitat. I als centres cívics i als casals que havien demanat permís per a activitats lúdiques, cosa que és habitual cada cap de setmana. Es van concedir les autoritzacions amb els procediments habituals, perquè no hi havia motius per a denegar-les. I es va posar explícitament als correus electrònics d’autorització que hi havia un límit horari, les sis del matí. Això significa que si Dolors Bassa va assumir cap responsabilitat, no va ser per a facilitar el referèndum, tal com deien les acusacions, sinó per a fer complir les ordres policials i judicials. I això està documentat a la causa. El pèrit informàtic va declarar al plenari dient que eren autèntics. I la persona que havia escrit els correus va declarar com a testimoni i ho va confirmar. —També la condemnen per haver animat la gent a votar. —Sí, és que sembla una broma. —Sorprèn també que li atribueixin la impressió de butlletes i el cost de les comunicacions d’Unipost, però que la sentència no doni cap xifra ni es faci referència a cap factura. —Sí, la veritat és que és sorprenent la manera com teixeixen la malversació. El servei no es va prestar de cap manera, ho ha dit Unipost. El Departament de Treball va refusar les factures expressament. Això ho diu la Guàrdia Civil mateix, la persona que va refusar la factura, Unipost va reconèixer errors de facturació… Hi havia molts motius per a dubtar de la malversació. Cal tenir en compte que per donar un fet per provat i condemnar algú no pot haver-hi dubtes, s’ha d’anar més enllà de qualsevol dubte raonable. —Ha estat un judici just? — Per parlar d’un judici just, cal que es respectin tots els drets i garanties. I a mi em sembla que no s’ha fet. —Vist amb perspectiva, s’hauria d’haver fet una defensa més política que tècnica, que qüestionés el tribunal? —A misses dites, és molt fàcil opinar. Des de la barrera, també. Crec que vam fer el millor judici que podíem fer i tots els advocats n’estem satisfets. Es van explotar diferents formes de defensa i es va fer una bona feina. —Va haver-hi prou coordinació entre les defenses? —La que calia. Quan parlem de coordinació, vol dir que quan els fets o els arguments d’un advocat poden afectar la defensa d’una altra part, és lògic parlar-ne. I així és com vam treballar. —El pròxim pas serà el recurs d’empara al Tribunal Constitucional espanyol. Què al·legareu? Es pot demanar la llibertat mentre es resol el cas? —Al·legarem vulneracions de drets fonamentals. Pel que fa a la llibertat, és una sentència ferma i en aquest moment procedeix la fase executiva. Presentarem el recurs quan el Suprem hagi resolt l’incident de nul·litat. És difícil fer pronòstics, i més en aquesta causa. Quan vam demanar la llibertat provisional de Bassa al TC, el van admetre a tràmit. Pocs advocats a Espanya poden dir això, i ho dic amb ironia. A tots els advocats del procés ens han admès a tràmit els recursos d’empara, que tenen un percentatge d’admissió del 0,2%, més o menys. Van retenir la resolució un any, coincidint amb les vagues de fam. Però no van resoldre sobre el fons, només ho van inadmetre, i això ja ho podien haver fet al principi. —Veieu una voluntat de dilació en el TC? —No ho sé. La voluntat dels altres no la conec i no m’agrada fer pronòstics. —Si més no, acceptareu que és molt estrany el comportament del TC. —No és habitual. La conclusió ja depèn de cadascú. —Després del TC vindrà la demanda al Tribunal d’Estrasburg. —Sí, però hem de fer moltes coses abans. L’incident de nul·litat al Suprem, el recurs d’empara al TC… En funció de la manera com es resolgui, veurem com preparem la demanda. Hem d’anar pas a pas, en funció dels resultats. —Continuarà la coordinació amb les altres defenses? —Les vulneracions de drets fonamentals coincidents amb les altres defenses, sí. No hi ha hagut cap descoordinació, això no vol dir que hàgim anat de la mà absolutament. Ara, que anéssim tots alineats… Ja vau veure que cadascú mantenia el seu estil i és veritat que era difícil contradir-se. —Creieu que guanyareu al Tribunal d’Estrasburg? —No m’agrada fer pronòstics. —Les defenses vau qüestionar molt el dret de tenir un jutge natural. S’hauria d’haver anat més a fons en el qüestionament permanent del tribunal durant el judici? —Si algú pensa que vam recusar poc, coneix poc els procediments. Es va fer sempre amb arguments, des de la competència del tribunal fins a les recusacions. —La sensació que queda és que el tribunal ja havia decidit que eren culpables i que només han cercat com encaixar-ho al codi penal per empresonar-los. També van descartar molts testimonis i proves del judici. —Això xoca. D’aquí a dir que ja estava tot prejutjat… No em toca a mi dir-ho ni m’agrada dir-ho. Vull creure que no és així. Sí que puc dir que, des de la meva perspectiva, imposar un ritme tan frenètic durant tant temps en una prova que no ha servit i que s’ha despatxat d’una manera tan senzilla no és normal. Les defenses vam aportar moltes proves i trobo molt a faltar la valoració de les proves de les defenses. Em sorprèn que s’hagi recorregut a textos dels atestats. Em sorprèn molt. —Perquè el tribunal ha assumit les tesis de l’acusació. —Sí. Te’n vas amb la sensació que la feina que hem fet amb el judici no s’ha tingut gaire en consideració. —Va ser un gran teatre. —No ho sé . Però el cas és que no hi ha una valoració de la prova de la defensa. Sortia moltes vegades amb la impressió que s’havia demostrat que allò que deien no era així, que les conclusions de la Guàrdia Civil eren precipitades. El fet que dels milers de correus electrònics fossin rellevants una dotzena, i que d’aquests Bassa només n’enviés quatre, perquè dels rebuts no te’n poden fer responsable… És com quan Marchena va refusar la seva recusació perquè apareixia al WhatsApp de Cosidó. La cosa rellevant a efectes penals és què has fet tu. I d’aquests quatre correus, la interpretació és literal però no te’ls deixen llegir, sinó que ve un guàrdia civil a explicar-te la seva interpretació del text que en realitat no requereix cap interpretació…  Aquestes són les meves queixes. No em fico si hi havia una voluntat de càstig, intento no sortir del marc jurídic i de la probàtica, que és amb què treballo i sobre l’única cosa que crec que puc opinar.

Summary: Mariano Bergés: ‘No ha estat un judici just. No s’hi han respectat tots els drets i garanties’


El Festigàbal torna aquest cap de setmana com ja és habitual durant la Festa Major de Gràcia. La programació es dividirà en dues jornades. Avui s’arrencarà amb l’espectacle poètic ‘Anarquia és independència’ que es va estrenar al festival popArb el mes de juny passat. A la nit serà el torn dels grups musicals. Tocaran Joan Colomo i la Radiofórmula, Las Ruinas i Dofí Malalt, el projecte en solitari de Kim Gomà. Diumenge a la nit serà es podrà veure Rombo, un dels grups revelació de la temporada, Mujeres i Joe Crepúsculo. El festival l’organitza l’Heliogàbal, un dels bars musicals de Barcelona que dóna més oportunitats als grups emergents i una referència de l’escena musical ‘índie’ de la ciutat. Enguany l’emplaçament serà diferent de l’habitual. Si any rere any s’organitzava a la plaça de Rovira i Trías, en aquesta edició es traslladarà al Centre Cívic de La Sedeta. La raó del canvi es deu a una incompatibilitat de marques patrocinadores entre la marca cervesera que finança el festival i la que dóna suport a les festes de Gràcia.

Summary: L’escena ‘indie’ es troba al Festigàbal


La NASA emprendrà la seva primera missió espacial destinada a aproximar-se al sol. Segons que s’ha anunciat en una conferència de premsa, la sonda Solar Probe Plus, entre el 31 de juliol i el 19 d’agost de l’any vinent, provarà de penetrar en l’atmosfera solar i arribar a només 6,2 milions de quilòmetres del Sol amb la finalitat d’obtenir noves dades sobre aquest estel, vital per a la supervivència a la Terra. We've renamed our first mission to touch the sun as the Parker Solar Probe in honor of astrophysicist Eugene Parker: https://t.co/gpF1eqloid pic.twitter.com/F1KgjJLaO0 — NASA (@NASA) May 31, 2017 Sis milions de quilòmetres pot semblar una distància molt gran, però és gairebé deu vegades menor que l’òrbita de Mercuri, el planeta que té el Sol més a la vora. A mesura que la nau s’acosti al Sol, l’escut tèrmic que duu, construït amb un compost basat en carboni, haurà de suportar temperatures de més de 1.400 graus centígrads i esclats de radiació intensa. És evident que no es pot arribar a la superfície solar, però sí acostar-s’hi prou per a respondre algunes preguntes importants. En primer lloc, hom vol saber per què la superfície del Sol, que s’anomena fotosfera, no és tan calenta com l’atmosfera solar, la corona. La temperatura de la superfície és d’uns 5.500 graus, però la de l’atmosfera supera els dos milions de graus, segons la NASA. En segon lloc, els científics volen entendre d’on obtenen la velocitat els vents solars, que emeten partícules que arriben fins a la Terra.

Summary: La NASA anuncia una missió històrica per a aproximar-se al Sol


El conseller de Política Territorial, Obres Públiques i Mobilitat, Arcadi España, ha reclamat que la llei de ports de l’estat espanyol obligui els que tenen beneficis a destinar-ne un percentatge a inversions sostenibles en la seva àrea d’influència. Els recursos s’haurien de distribuir d’acord amb els ajuntaments de l’entorn. Arcadi España ha llançat aquesta proposta durant el Fòrum Europa – Tribuna Mediterrània, aprofitant la presència del nou president de Ports de l’Estat, Francisco Toledo. El conseller ha assenyalat que els ports són fonamentals per a l’ocupació, però han de continuar avançant cap a la sostenibilitat i millorar la relació amb l’entorn. Ha explicat que treballen al port de València per ajudar els camions a modernitzar la flota progressivament i a reduir les emissions contaminants. España considera que les renúncies de l’Autoritat Portuària de València (APV) a allargar el dic d’abric i a augmentar el dragatge del canal d’accés a la futura terminal nord de contenidors són dues bones notícies perquè demostren que el port de València ha sabut escoltar. Sigui com sigui, el conseller sosté que correspon als tècnics de valorar si amb aquests canvis continua essent necessària una nova declaració d’impacte ambiental (DIA).

Summary: El Consell vol que els ports inverteixin els beneficis en el seu entorn


El ple de Vic ha aprovat aquest dimecres a la tarda una declaració de suport al regidor de Capgirem Vic, Joan Coma, investigat per sedició per l’Audiència Nacional, i també a tots els investigats pel 9-N. La declaració ha rebut el suport de la majoria de grups al consistori, i només la regidora d’Unió s’ha abstingut i el regidor de Plataforma Vigatana hi ha votat en contra. Durant la seva intervenció, Joan Coma, ha agraït amb emoció les mostres de suport i ha aprofitat per refermar-se en les seves paraules, “sense por, malgrat algú vulgui coartar la nostra llibertat política”. Una vintena d’antics regidors dels consistori, presents al ple, també ha volgut donar a Coma el seu suport. Un cop aprovada la moció, la sala s’ha desfet en un llarg aplaudiment pel regidor. El regidor de Capgirem Vic, Joan Coma, ha començat la seva intervenció al ple donant les gràcies pel suport que ha rebut aquests dies i també en especial al suport dels regidors presents al ple, els actuals i els antics. Segons Coma, això ha demostra que la seva imputació no ha estat simplement d’un atac a l’independentisme, sinó sobretot a la democràcia i a la obligació que assumeixen els càrrecs electes de defensar a les institucions aquelles idees per les quals se’ls ha fet confiança. El seu, ha assegurat, només és “el primer cas a nivell municipal dels molts que possiblement vindran”, i ha recordat que hi ha 280 ajuntaments que van donar suport a la moció aprovada al Parlament.Al ple, Coma s’ha reafirmat en el suport a la declaració del 9-N a la qual ja van votar a favor el passat desembre: “Avui, ara i aquí ens hi reafirmem, sense por, malgrat hi hagi qui vulgui coartar la nostra llibertat política”. El regidor cupaire ha assenyalat que en la situació en la que es troba “és evident que necessito la solidaritat de quanta més gent millor”. “No em fa res dir-ho, ni molt menys demanar aquesta ajuda”, ha puntualitzat. Tanmateix, Coma ha afegit que ningú ha d’esperar que aquesta necessitat de suport i solidaritat “limiti” la seva llibertat d’expressió, “aquest seria precisament l’objectiu de l’Audiència Nacional”. Per últim, Joan Coma ha demanat a la ciutat i a les institucions que respectin, les comparteixin o no, qualsevol decisió “pacífica” que pugui prendre en relació a la seva situació. “Sempre he estat un ferm defensor al dret a desobeir, i com a tal entenc que no es pot imposar ni es pot dificultar, simplement cal respectar i donar suport a la decisió que qualsevol persona prengui en cas de ser imputada per qualsevol causa política per minoritària o hegemònica que aquesta sigui”, ha explicat. El regidor ha tancat la seva intervenció amb un lema esperançador: “Sense por, ens en sortirem”. Suport dels grups municipalsL’alcaldessa de Vic, Anna Erra, ha posat de relleu que el país està vivint uns moments en què hi ha “una gran persecució als ajuntaments, ens locals i càrrecs electes”. Segons la batllessa, amb la declaració s’ha volgut reafirmar un “clam” a la democràcia i a la llibertat d’expressió. Per la seva banda, el portaveu d’ERC, Joan Ballana, ha assenyalat que l’exercici de la política local comporta “sacrificis”, però cal arribar “fins a les últimes conseqüències”. I per això ha reafirmat el seu suport “fins al final” “al company Joan” i a tots aquells que són investigats pel 9-N.El regidor de Vic per a Tots, Arnau Martí, ha deixat palesa la seva sorpresa pel fet que les paraules que es diuen al consistori “hagin estat escrutini d’un fiscal espanyol”. Martí ha desitjat a Joan Coma que es pugui alliberar aviat d’aquest “trasbals personal”, i ha reiterat la seva posició per no acceptar que es criminalitzin les declaracions d’un regidor del consistori. El regidor de Reagrupament, Josep Ramon Soldevila, ha qualificat la investigació de Coma i les que puguin venir com a “caça de bruixes”. El regidor del PSC (a l’equip de govern amb Convergècia), Benjamí Dòniga, també ha mostrat el ple suport a Coma i ha apel·lat a la llibertat d’expressió i ha dit que aquesta no es pot limitar. La regidora d’Unió, Carme Bover, ha optat per l’abstenció (Unió ja es va abstenir quan es va votar la moció de suport al text del Parlament). La regidora ha mostrat el seu rebuig a les imputacions i ha defensat que “no és cap delicte expressar les pròpies opinions”. Pel regidor de Plataforma Vigatana, Josep Angalda, ja va ser una “bogeria” que s’aprovés la moció en el seu moment. De fet, ell va demanar que es retirés la moció i va ser qui la va filtrar a la Guardia Civil, que posteriorment va posar el text aprovat en coneixement de l’Audiència Nacional. Els regidors que han passat pel consistori també donen suport a ComaTots els partits del consistori, a excepció de Plataforma Vigatana, havien convocat al ple els regidors electes que en algun moment de la història de la democràcia havien ocupat cadira al ple per donar suport a Joan Coma. Entre ells, s’ha pogut veure a Quim Soler o Laia Jurado, de la CUP; Carles Furriols, Joan López o Gràcia Ferrer, d’ERC; Xavier Tornafoch, d’ICV, regidors del PSC i independents.

Summary: El ple de Vic aprova una declaració de suport a Joan Coma, el regidor investigat per sedició


Sobiranistes i ERC negocien de coalitzar-se per a concórrer plegats a les eleccions espanyoles. En aquest hipotètic acord, hi podria entrar el diputat dels comuns al parlament, Joan Josep Nuet. Fonts acostades al diputat, com ha avançat el diari Ara, confirmen que Nuet negocia d’ocupar un dels cinc primers llocs per Barcelona: ‘Anem negociant. Tot és obert encara’, ha dit Nuet a VilaWeb. Per una altra banda, ERC reconeix els contactes també sense assegurar que hi hagi res tancat. La incorporació de Nuet seria significativa, perquè actualment forma part d’un altre espai polític, el dels comuns, amb el qual va concórrer a les eleccions catalanes en la llista de Barcelona i pel qual és diputat a la cambra catalana. Si es concretés l’operació i Nuet obtingués l’escó al congrés, es trobaria obligat a deixar el seu lloc al parlament, perquè la llei estableix que totes dues funcions són incompatibles. La portaveu d’ERC, Marta Vilalta, ha insistit a dir que el seu partit sempre està disposat a ‘obrir-se, sumar i anar incorporant’ persones que vulguin defensar la República, però no ha citat ni noms ni sigles. Nuet és coordinador d’Esquerra Unida i Alternativa (EUiA) –integrada dins els comuns– i un sector de la formació no veu amb bons ulls la integració a ERC. Dimecres el partit farà un consell nacional extraordinari forçat pel sector crític, en què es posarà a prova el lideratge de Nuet, perquè es debatrà ratificar la permanència d’aquesta formació a Catalunya en Comú, una coalició encapçalada per la batllessa de Barcelona, Ada Colau.

Summary: ERC negocia amb Sobiranistes perquè s’incorpori a la llista republicana al congrés espanyol


L’historiador Francesc Vilanova ha escrit el llibre ‘Una burgesia sense ànima. El franquisme i la traïció catalana’ (Empúries), en què perfila alguns franquistes catalans.

Summary: Franquistes catalans. Una entrevista amb Francesc Vilanova


L’advocat Xavi Monge pràcticament no té vacances. Té entre mans els casos d’una seixantena d’activistes independentistes denunciats pels Mossos d’Esquadra arran de les últimes vagues generals i de diverses mobilitzacions contra la repressió de l’estat espanyol. Monge és molt crític amb la policia catalana, els ulls grossos que fa el conseller Miquel Buch i el paper del president Quim Torra per a canviar el rumb de l’actuació dels Mossos. Pel que fa a les investigacions de jutjats catalans contra agents de la policia espanyola per l’1-O, és optimista respecte de la possibilitat que hi hagi condemnes. Monge és ex-membre del secretariat nacional de la CUP i va ser cap de llista a les eleccions municipals del 2011 a Barcelona. No li preocupa la manca d’unitat estratègica, però creu que cal centrar-se a elaborar un full de ruta que inclogui la desobediència civil massiva i sostinguda, la confrontació amb l’estat espanyol i un referèndum que tingui efectes de cara als pròxims anys. —Treballeu tot sol en els casos d’una seixantena de persones denunciades pels Mossos. —Hi ha molts procediments que són curts perquè s’arxiven relativament de pressa. És una qüestió que cal valorar. Jutges i fins i tot fiscals diuen que les denúncies dels Mossos no recullen delictes. Que determinats jutges i fiscals frenin els Mossos hauria de fer pensar que potser hi ha un excés de zel. —En una entrevista al Temps fa pocs dies, calculàveu que hi ha 700 activistes independentistes represaliats pels Mossos des de l’1-O. —Si comptem tothom a qui s’ha obert un expedient sancionador de tipus administratiu, sobretot en aplicació de la llei mordassa, i tota la gent que ha tingut procediments oberts en jutjats, segurament serien més. Els Mossos van obrir molts procediments per la vaga general del 8-N, i amb la del 21-F també. Si agafem dies de grans mobilitzacions, com el dia de la investidura fallida de Puigdemont, el dia de la seva detenció, el del trasllat dels presos a Madrid i el dia que va començar el judici, és moltíssima més gent. —Comentàveu que els Mossos han actuat així amb la intenció de desmobilitzar. —No han inventat pas ara la sopa d’all. Ho han fet sempre, és una de les funcions repressives que té la policia en qualsevol estat. A més, hi ha coses que ho indiquen de manera especial. Poso un exemple fora del procés. El 2017, abans de l’1-O, els Mossos van detenir i citar a declarar una desena d’estudiants vinculats al SEPC. Era el dia abans d’una vaga d’estudiants que es preveia calenta. Era obvi que aquesta operació tenia una finalitat dissuasiva. Ara estem igual. A les portes d’una sentència que tothom es pot imaginar per on anirà i en un moment d’escissió estratègica de l’independentisme, per part dels Mossos s’intenta enviar un missatge de desmobilització. A més, proven d’imputar de manera molt insistent un delicte d’organització criminal a un grup de menors d’edat per asseure’s davant la fiscalia o tallar les vies a la plaça de Catalunya, durant una vaga general i en una acció que no va durar ni una hora. Amb això volen enviar un missatge claríssim que tot aquell qui no faci una desfilada ordenada sense cap paper a terra ja sap què li espera. És obvi que amb l’aplicació del 155, la síndrome post-155 i la voluntat dels comandaments de l’ala dura de recuperar el control del cos, això s’intensifica. I amb un conseller que abona un model de policia molt més dur amb la dissidència política. —Els partits demanen mobilitzacions, però la policia catalana actua d’aquesta manera que comenteu. Com casa aquesta actuació dels Mossos amb la retòrica independentista del govern de Torra? —El 21-F teníem Torra en persona animant i participant en la vaga general. Fa escasses setmanes, a quaranta persones del Clot van arribar-los notificacions de sancions de 500 euros per haver tallat el carrer durant aquell dia. Una acció que tant el Suprem com el Constitucional han dit que és inherent a una jornada de vaga general. És una actuació administrativa, no pas una actuació de la policia davant un delicte flagrant, i hi ha una motivació política, en aquestes sancions. Es demostra que no hi ha un govern de la Generalitat. Hi ha dos governs i un president i són tres potes absolutament autònomes. Dos partits que pugnen i pacten alhora i un president que no vol ser allà i que no pot exercir de president, que va acceptar el càrrec perquè li van proposar i segurament moralment s’hi va veure obligat. —A què atribuïu aquest paper del president Torra? —Pot cessar un conseller i posar-ne un altre? Crec que tothom sap la resposta. No pot cessar un conseller, el senyor Torra. Si Torra no pot cessar un conseller i posar-ne un altre perquè no comparteix com porta la seva conselleria, és que no exerceix de president. Tenim una figura simbòlica que va esperant que l’inhabilitin o que es convoquin eleccions. Ell, des de la seva consciència, envia missatges que es creu, n’estic convençut, però alhora el seu govern fa accions contràries. Això l’hauria de fer reflexionar i potser, encara que fos un daltabaix, donar un cop de puny sobre la taula i dir que exercirà de president o, si no, plegarà i convocarà eleccions encara que els partits no ho vulguin. —Ens referim al conseller Buch. —És qualsevol… Quan ERC va fer el canvi de cromos d’Alfred Bosch per Ernest Maragall, va ser inaudit i absolutament absurd. Això no és un president canviant el seu conseller d’Exteriors ni un govern col·legiat prenent-ne la decisió. És un partit que reconfigura les seves posicions i comunica a qui formalment ha de signar el decret que ho faci. El problema el tenim aquí. —Un dels casos més mediàtics que porteu és el de Marta Torrecillas. En una entrevista a VilaWeb, explicava l’assetjament que havia patit. A part de la defensa jurídica, sovint hi ha un acompanyament personal. És complicat de gestionar-ho perquè no us afecti emocionalment? —Hi ha una part que és impossible. Una de les principals tasques d’Alerta Solidària és organitzar l’entorn de la persona. Això vol dir parlar amb els familiars i l’entorn personal per explicar què tenim davant i organitzar grups de suport perquè tot aquest procés es faci de manera acompanyada, es puguin afrontar les despeses econòmiques i perquè la persona no se senti sola. En els casos de repressió, és fonamental que la persona no se senti sola per poder resistir. Són procediments de contingut polític i la capacitat de resistència és molt important. Passa que a vegades tens un vincle personal i això t’afecta emocionalment. Les alegries les vius més i les derrotes també, i el patiment l’arrossegues, la jornada laboral es desdibuixa… És complicat. Hi ha moments en què et surt la ràbia, també, i ets molt contundent. Forma part d’una manera d’entendre la professió. Però vas aprenent-ne amb el temps. —Vau interposar una demanda contra Enric Millo per la seva declaració al Suprem. Creieu que pot prosperar? —És un acte de conciliació i, per tant, no hi ha opció que no prosperi. Això tira endavant. Hem presentat un escrit en què l’instem a reconèixer un seguit de coses que no són certes. Enric Millo té tres opcions. Venir, enviar un procurador o una persona apoderada, o fer-ne cas omís. Si ve ell o un representant amb la voluntat de reconèixer que va dir coses que no eren certes, es pot negociar i en pot sortir un acord o no. Si no hi ha acord o no s’hi presenta, el següent pas és interposar una demanda. Com que som en el terreny civil, les demandes, si són correctes, tiren endavant. No és com el dret penal, que poden desestimar querelles o arxivar-les. En el procediment civil hi ha una demanda, un judici i una sentència. Veurem què passa i com actuem. —També esteu implicat en les investigacions contra policies espanyols per la violència de l’1-O. Fa un parell de mesos, va transcendir que la fiscalia i l’advocacia de l’estat volien que s’investigués les víctimes que havien denunciat els agents. —La Marta Torrecillas va ser un primer intent i es va desestimar la imputació. L’Audiència de Barcelona va recriminar que s’actués contra ella quan ja s’havia requisat el material electoral de l’1-O. A banda d’això, s’ha fet amb en Roger Español i, després, de manera generalitzada. És una manera de revictimitzar les víctimes i de passar a l’ofensiva, però en realitat, des del meu punt de vista, jurídicament és insostenible. Evidentment, quan entres al terreny del poder judicial espanyol pot passar qualsevol cosa, però és una manera d’intentar sortir a l’atac perquè estan crispats i bel·ligerants, com hem vist en alguns interrogatoris. També volen dissuadir d’altres possibles denúncies. Però per què els volen investigar un any i mig després? No té cap mena de sentit i el jutge ho ha desestimat pràcticament tot, de moment. Al Roger Español l’han citat a declarar com a investigat, però d’aquí a condemnar-lo hi ha un tros. No hi ha atemptat contra l’autoritat ni de broma. —L’entrada del PSC al govern de Barcelona pot fer canviar l’acusació particular que ha mantingut fins ara l’ajuntament? —Ells ho neguen. Tinc l’esperança que sigui així. Les persones de Barcelona en Comú, quan em diuen que no alterarà res, no sé si m’expressen un desig o un compromís. Espero que hi hagi la certesa que sigui així, tinc els meus dubtes fins on podran arribar. La imatge de l’advocat de l’estat espanyol exercint la defensa i de l’advocat de l’ajuntament l’acusació, amb el mateix color polític i determinats equilibris i pactes, generarà conflictes i soroll. Una de les incògnites és la negociació d’investidura i govern entre Colau, Collboni i Valls, veurem on van a parar aquests pactes. Comportarà un conflicte entre el PSC-PSOE i PP, Ciutadans i Vox. —Pot haver-hi condemnes contra agents de la policia espanyola? —Crec que sí. La voluntat de les acusacions és posar el llistó tant alt com es pugui. Hem pogut rebre declaracions com a testimonis de José Antonio Nieto i de Diego Pérez de los Cobos. No ens han servit de res. Encara no sabem què feia Pérez de los Cobos. Sembla que no fes res. Volem que quedi clar qui va donar les instruccions d’actuar d’aquella manera. És evident que hi havia unes instruccions, perquè es va actuar amb una violència i unes ganes d’enviar el missatge que per allà no passaríem que és preocupant i hauria de preocupar qualsevol estat de dret i qualsevol democràcia. —Esbrinar la cadena de comandament de l’1-O és dificultós. Hi ha determinats agents que van dur a terme actuacions manifestament desproporcionades que poden ser condemnats, però a ningú se li escapa que com més amunt puges, més polititzada està la justícia, i que en els successius recursos és possible que acabin modificant les sentències o concedint indults. Hi ha una esperança força limitada de fer efectives les penes, però som en un cas en què el procediment és més important que el resultat. Ens donin la raó o no ens la donin, poder acreditar que es va actuar de manera desproporcionada és una obligació que tenim i que és important. Les víctimes de l’1-O necessiten batallar-ho i són plenament conscients de quina mena de poder judicial tenim davant, i per tant, estan emocionalment preparades per a rebre un cop. Però no ens perdonaríem abandonar aquesta batalla. —Després de gairebé dos anys de l’1-O, com veieu el moment polític? —Entre normal que estigui així i desastrós. Però resto importància a determinades divisions polítiques. Evidentment que en tenen, però crec que davant tenim una incertesa. Malgrat que tots tenim clar que la sentència del Suprem serà condemnatòria, caldrà veure en quins termes. Això condicionarà la resposta política i social. A ningú se li escapa que determinades condemnes tenen més o menys resistència al Tribunal d’Estrasburg, on tothom té grans esperances dipositades. Potser caldria ser més conscients que no ha de ser així, tot i que estic convençut que hi ha hagut vulneracions de drets fonamentals i qüestions de procediment i que qualsevol coneixedor de dret processal és conscient que en aquest judici s’han comès autèntiques barbaritats. A banda d’això, aquesta incertesa fa que la resposta política i l’estratègia siguin de mal definir. A curt termini, que no hi hagi una estratègia conjunta no em sembla preocupant, sobretot perquè ningú no ha proposat cap estratègia. Quan n’hi ha hagut una, és perquè algú l’ha posada damunt la taula. —Reactivar una DUI és publicar-la al diari oficial i prou. Entre la tornada a l’autonomisme i l’independentisme màgic i els unicorns, no ens porten absolutament enlloc. Hi ha determinades estructures d’estat que són impossibles sense tenir, prèviament, un estat. Aquests anys hem après, especialment des de l’1-O, que la confrontació és imprescindible en termes democràtics i que l’estat està disposat a tot. Els discursos de la llei a la llei i coses per l’estil… Això és impossible. L’estat va amb tot i no sabem l’abast de què ha fet i què no ha fet. No sóc amant de les teories de la conspiració, però és un estat que ha fet servir el terrorisme d’estat amb els GAL. Per tant, aniran amb tot. I la Unió Europea, per molt que alguns l’anomenin l’espai lliure europeu, és un club d’estats i de mercats. A més, als estats de la Unió Europea els fa molta por que un poder constituent passi per sobre d’un de constituït. La magnitud del conflicte hauria de ser molt gran perquè algú intervingués a escala internacional. Hem après molt i la gent té clar que l’estat està disposat a arribar molt lluny, hi ha la consciència generalitzada que només desobeint l’estat es pot arribar a un escenari que esquerdi el règim i permeti una sortida democràtica. —Un referèndum? —Sense cap mena de dubte. Crec que Marta Rovira va dir al principi del seu exili que l’1-O havia estat molt bé, però que fora no ens el comprava ningú. És una reflexió important. Això no em serveix per a beneir l’estratègia actual d’ERC, però és important. Necessitem un referèndum que tingui efectes. El referèndum que vam fer podria haver tingut efectes si haguéssim mantingut una estratègia de confrontació democràtica i desobediència amb majúscules. No podem pretendre que un dia la mesa del parlament o qui sigui desobeeixi i publiqui una llei al diari oficial. Això és fer un clic en un ordinador. Ho dic amb el màxim respecte i la màxima indignació que hi hagi gent que s’enfronti a molts anys de presó. Però quan parlem de desobediència, crec que hem de tenir molt clar que ens enfrontem a un estat. Hi ha reflexions que són importants. Una és que caldrà posar contra les cordes l’estat de manera massiva, sostinguda i contundent. Parlo en termes pacífics, però tant parlar de Gandhi, potser que mirem què va fer el seu moviment. —… —Si s’han de fer determinades accions de desobediència civil massiva i sostinguda, el cost repressiu serà elevat i la resposta ha de ser proporcional. Això és un desgast que pot durar anys, però en termes històrics, els processos d’emancipació nacional i les revolucions no han estat un dia que esclatava una cosa. No vull posar l’exemple fàcil del 1917, però abans va haver-hi un 1905. En termes històrics, l’independentisme ha passat de ser una opció marginal i irrisòria a les institucions a representar una majoria parlamentària i un 50% de la població. No ho hem fet tan malament. A vegades cal aixecar la mirada i veure on som. El canvi de mentalitat que ha suposat l’octubre del 2017 és que no ens enfrontem a una colla d’inútils que podrem vèncer perquè som més intel·ligents i a còpia de jugades mestres, sinó que som davant d’un estat a l’ús que fa servir tota la seva maquinària. Cap aquí és cap a on haurem d’anar si volem que tot això culmini en alguna cosa. Tenim el deure d’intentar-ho. Hem de desafiar un estat que té tan poca decència que no ha fet ni una mínima purga de les estructures del franquisme. Hem d’esmenar aquell error que va ser la transició. No va ser com molta gent pensava que seria, i ens toca esmenar-ho. —La CUP es troba en un procés de reconsiderar la seva estratègia. Cap a on ha d’anar l’esquerra independentista? —L’esquerra independentista en el seu conjunt ha de fer una proposta clara d’alternativa a la majoria republicana que representen JxCat i ERC, i alhora fer una revisió dels encerts i dels errors i una anàlisi sincera de les victòries i les derrotes des de l’octubre del 2017. Cal ser molt conscients que som en un moment de desorientació estratègica absoluta i de desmobilització generalitzada, i que proposar a curt termini un torcebraç de victòria o derrota a l’estat és absolutament irreal. Alhora, probablement, no hi ha cap altre actor polític disposat a posar damunt la taula una estratègia de confrontació democràtica i desobediència i oferir-la a l’independentisme i a l’esquerra d’aquest país, al conjunt de la gent que creu en l’autodeterminació encara que no sigui independentista. És bo que el debat obert en el si de la CUP i l’esquerra independentista maduri. El ‘com’ em preocupa menys, però la CUP ha vist desbordada la seva estructura i organització i cal pensar a articular un veritable espai d’unitat popular que aspiri a ser majoritari i proposi un torcebraç a l’estat amb opcions de guanyar. Caldrà fer-ho els pròxims mesos i anys.

Summary: Xavi Monge: ‘Que determinats jutges i fiscals frenin els Mossos hauria de fer pensar que potser hi ha un excés de zel’


El govern ha aprovat avui una declaració per a donar suport a una reforma ‘en profunditat’ de la constitució espanyola. Aquesta proposta es basa en un model federal de l’estat espanyol que reconegui el País Valencià com una comunitat històrica amb més autogovern i autosuficiència financera. La vice-presidenta i portaveu del Consell, Mònica Oltra, ha dit que el País Valencià era la primera comunitat autònoma que es manifesta a favor d’una reforma de la constitució espanyola i que concretaria la proposta en el seminari d’hivern que el govern farà a Vinaròs del 26 al 29 de gener. De moment, el ple del Consell ha aprovat els eixos centrals en què creu que s’ha de sustentar la reforma, que defensarà el president de la Generalitat, Ximo Puig, a la comissió territorial del congrés espanyol. El govern defensarà que s’incorporin com a valors a l’article 1.1 de la constitució espanyola la paritat de gènere, la sostenibilitat, l’hospitalitat cap als immigrants, l’habitatge digne, la sanitat universal, la igualtat efectiva entre homes i dones i la diversitat d’orientació de gènere. Oltra ha dit que, després de quaranta anys, havia arribat el moment de fer una reforma de la constitució espanyola que ‘adaptada als nous temps’ i que plasmi ‘un compromís global’ amb els valors d’una democràcia avançada i de futur. El Consell defensa un model federal que reconegui ‘la pluralitat i la complexitat de l’estat espanyol’. ‘No tots els territoris tenen els mateixos sentiments d’identitat i aspiracions –ha dit– però les persones que viuen a l’estat espanyol han de tenir igualtat de drets, garanties i oportunitats.’ Oltra ha deixat clar que l’objectiu del País Valencià és que es reconegui el sostre competencial aconseguit en la reforma de l’estatut de 2006 i el desenvolupament que aprovin les Corts Valencianes quan s’hi traslladi el debat, perquè el Consell només impulsa i obre el debat. Ha posat l’exemple del dret civil valencià, el desenvolupament del qual és reconegut a l’estatut, però ‘no per la jurisprudència’. No ha descartat la proposta d’Iñigo Urkullu, que vol que totes les autonomies tinguin un concert econòmic bilateral amb l’estat espanyol. ‘Demanem un disseny democràtic de l’estat espanyol que conduïsca al model federal que reconega un sistema legal, representatiu i eficient de coresponsabilitat política i un sistema de finançament que garantisca l’autogovern minimitzant les interferències’, ha dit. Pel Consell, s’han d’establir les competències dels nivells de l’estat espanyol –l’administració central, l’autonòmica i la local– perquè en el debat territorial s’obliden els municipis, ha dit Oltra. A més, han d’existir unes regles clares no subjectes a l’arbitrarietat ni a la ‘incertesa permanent’. Això, ha dit, restaria feina al Tribunal Constitucional, perquè no hi hauria tanta conflictivitat. Principis i valors El Consell vol potenciar ‘un desenvolupament intens dels drets fonamentals de les persones’ que siguin considerats drets subjectius perquè puguin ser reivindicats davant els tribunals quan els poders públics no els garanteixin. Entre aquests drets, han demanat que al preàmbul s’inclogui el compromís global contra el canvi climàtic i la transició ecològica de l’economia, la lluita contra la violència de gènere, la promoció d’un govern obert amb estímuls a la transparència, a la participació i al bon govern; el compromís amb l’avenç de la integració de la UE en un sentit social i solidari; el compromís amb una cooperació internacional i la justícia universal; la promoció i democratització de la difusió científica i la defensa de la universalitat a l’accés a les noves tecnologies i la comunicació.

Summary: El Consell farà una proposta per a reformar la constitució espanyola


El president del govern espanyol, Mariano Rajoy, en el viatge oficial que fa a l’Argentina, va visitar ahir el parc de la Memòria de Buenos Aires, dedicat a les víctimes de les dictadures que varen governar el país entre el 1969 i el 1974. És una aturada habitual en les visites dels dignataris internacionals. En homenatge a les víctimes, que eren llançades al Riu de la Plata en els anomenats ‘vols de la mort’, els dirigents llancen un lliri a les aigües. Visita al Parque de la Memoria en #BuenosAires, recuerdo y homenaje a las víctimas. pic.twitter.com/m7Jt16riqE — Mariano Rajoy Brey (@marianorajoy) April 11, 2018 Complert el protocol, Rajoy va fer una conferència de premsa al parc mateix. Havia de ser un tràmit, però un periodista de la Revista Cítrica va posar el dit a la nafra: ‘President, farà res amb els crims del franquisme, ara que és aquí?’ Rajoy va fer veure que no sentia la pregunta. El periodista, tot i ser increpat, va repreguntar: ‘Hi haurà un museu com aquest a Espanya pels assassins del franquisme?’ Rajoy va restar en silenci mentre un membre de protocol es va acostar al periodista i li va retreure les preguntes. Ací podeu veure-ho: Le preguntamos a Rajoy, en pleno Parque de la Memoria, qué iba hacer respecto a los crímenes del franquismo. La respuesta lo dice todo. pic.twitter.com/oGwpT7KgxU — Revista Cítrica (@revistacitrica) April 11, 2018 Rajoy ha estat rebut per militants del Moviment Socialista dels Treballadors, que han sostingut una pancarta amb el missatge ‘Fora Rajoy, visca Catalunya’: A més, el diputat de l’Esquerra Socialista Juan Carlos Giordano ha fet un contundent discurs contra el president espanyol: ‘El repudiem per la repressió contra el poble català’, ha dit. També ha reivindicat el dret a l’autoderteminació de Catalunya i ha denunciat la violència policíaca de l’1-O i l’existència de presos polítics. Podeu veure la intervenció sencera ací:

Summary: ‘Que farà res amb els crims del franquisme?’ El silenci humiliant de Rajoy envers les víctimes


El Consell Nacional del PDECat ha avalat que el president de la Generalitat, Carles Puigdemont, tingui plens poders per a ultimar la llista de Junts per Catalunya per a les eleccions del 21-D. En una reunió aquest vespre a la Universitat Pompeu Fabra, els consellers del partit també han aprovat que el seu president, Artur Mas; la coordinadora general, Marta Pascal; i el coordinador d’Organització, David Bonvehí, negociïn directament amb Puigdemont sobre la candidatura que encapçalarà el 130è cap de la Generalitat. L’acord, que ha arribat per unanimitat, valida d’aquesta manera que el president continuï pilotant l’elecció dels dirigents independents per Junts per Catalunya. A més, també ha donat llum verda al nom de la candidatura.

Summary: El Consell Nacional del PDECat avala que Puigdemont ultimi la llista de Junts per Catalunya


Eulàlia Reguant i Mireia Boya, membres del Secretariat Nacional de la CUP, han viatjat fins a Brussel·les per visitar els exiliats. Boya i Reguant s’han trobat amb el president Carles Puigdemont, la delegada del Govern a Brussel·les, Meritxell Serret i els consellers Toni Comín i Lluís Puig. A més, també han visitat el cantant Josep Valtònyc. Paral·lelament, Natàlia Sànchez, Carles Riera i Gabriela Serra, han visitat la Presidenta Carme Forcadell al centre penitenciari del Mas d’Enric. Sànchez i Riera ja van visitar divendres el President d’Òmnium Cultural, Jordi Cuixart, als Lledoners. Segons ha comunitat el partit, els membres de la CUP han agraït a la Presidenta Forcadell el seu compromís i exemple alhora que es continua exigint la seva llibertat i la de tots els presos polítics i exiliats. Avui també @yeyaboya i @aramateix han fet una visita política a totes les exiliades polítiques catalanes que es troben a Bèlgica, entre ells a @valtonyc#RetornExiliades #ACasa pic.twitter.com/0AbxkWIsyy — CUP Països Catalans (@cupnacional) August 28, 2018

Summary: Eulàlia Reguant i Mireia Boya visiten els exiliats a Bèlgica