Els vagons de la muntanya russa de les hores decisives del procés cap a la independència han començat a moure’s. Tot sembla trontollar, però no trontolla res. Aquesta és la impressió que vol transmetre l’estat espanyol, amb una estratègia d’atac virulent que omple de querelles i amenaces els despatxos dels electes d’aquest país. Que caldria defensar les urnes amb el cos, ja ho havien dit els dirigents de la CUP fa mesos. I sembla que tenien raó. El moment ha arribat i ara en parlem amb el portaveu del secretariat de la CUP, Quim Arrufat, que ens explica quina repressió esperen i també com ho hem de fer per arribar a l’1 d’octubre amb possibilitat de votar. Arrufat proposa la tàctica de fer l’orni per poder acabar votant. —Us sorprèn la virulència de l’estat aquestes últimes hores? —Mentiria si digués que no ens ha sorprès. Sempre ens l’havíem imaginat. Sempre havíem previst escenaris apocalíptics. En l’imaginari col·lectiu popular, sempre hi ha els tancs entrant per la Diagonal. Però era una referència molt ambigua i molt abstracta. En canvi, la concreció de la concatenació de mesures que intenten aplicar, encara que no se’n surtin, sorprèn. Sí. No deixa de sorprendre. No sabem mai què passarà l’endemà. —I quin efecte pot tenir? Pot espantar gent? —Efectivament. La por funciona. Per molts discursos que fem contra la por i per molt d’humor que hi posem, la por acaba funcionant. No funciona entre la gent que més parla i surt de casa, però pot funcionar entre els qui no diuen res, no es mobilitzen habitualment i viuen en silenci aquest moment polític. La por és una bona manera de suscitar dubtes. La nostra funció és donar coratge i seguretat a la gent. I llevar importància a la repressió. No perquè no sigui greu, sinó perquè ens hi tornem amb somriures i alegria. —Com s’ha d’encarar la citació de més de set-cents batlles a declarar sota amenaça de ser detinguts si no hi van? —En tota estratègia repressiva de l’estat, la primera mesura que hem de prendre nosaltres és fer el sord. I fer el sord és la manera com arribarem a l’1 d’octubre i votarem. Si comencem a dubtar per la repressió, si comencem a adoptar estratègies diferents és quan aconseguiran dividir-nos. Una vegada feta l’absurditat de citar set-cents dotze batlles a la fiscalia, l’estratègia principal ha de ser no anar-hi. Si hi anem, la següent acció repressiva ens suscitarà el mateix dubte. I així consecutivament. Acabarem anant a remolc de mesures absolutament absurdes de repressió tan sols imaginable per George Orwell o Aldous Huxley. Repressions absurdes que ja s’han escapat de la racionalitat d’una mesura punitiva i fugen pels descosits de l’estat per mirar de fer por. Si set-cents dotze batlles diuen que no van a declarar, és impossible de detenir-los tots. —I si els Mossos reben ordres de detenir-los, el govern hauria de fer el sord també? Ho pot fer? És realista? —Diguem que és un dubte raonable. Òbviament, la resposta automàtica des de la CUP és dir que el govern ha de fer el sord en tot allò que depengui d’ell. Especialment, si les peticions de la fiscalia són tan absurdes. Si hi ha un procediment més o menys raonable de fons, potser es pot atendre alguna petició de la fiscalia. Però si es tracta d’anar a detenir set-cents dotze batlles, no s’ha d’atendre. Sobre què han d’anar a declarar? Si no fan cap mena de despesa pública ni poden fer malversació de cabals públics. No fan cap delicte. Els límits en què els Mossos d’Esquadra no ha d’actuar són aquests. Ara, si actuen, allò que no podem fer és cedir nosaltres. No podem caure en l’error d’anar a declarar tots per salvar la imatge dels Mossos. No podem acatar les ordres de la fiscalia per no perjudicar els Mossos. No té sentit. —S’ha esvaït la desconfiança que expressava la CUP amb el govern? Hi ha mecanismes de seguiment de la preparació del referèndum? —Després d’haver posat tota la carn a la graella aprovant un pressupost que gairebé no es va ni negociar, la CUP va abocar-se en el suport i control de l’acció de govern. Al parlament ens hem coordinat molt bé i s’han aprovat les dues lleis. Però respecte del govern, donem ple suport a l’organització del referèndum i tenim confiança cega en la qüestió del referèndum, però no hi som. Per això s’han establert mecanismes de seguiment fins abans del decret de convocatòria. A partir d’aleshores, sense ser a l’executiu, no podem fer-hi res per la velocitat dels fets i de les decisions que s’han de prendre. No formem part de les reunions ni dels operatius del referèndum. Hi apostem al cent per cent, però la logística és cosa del govern. —I esteu tranquils pel què fa la logística? —Els elements necessaris que han de permetre de fer un referèndum homologable a escala internacional, encara que l’estat el consideri il·legal, són apamats. La seqüència que va del dia d’avui al dia del referèndum amb tots els entrebancs que pugui posar l’estat espanyol posarà a prova la solidesa d’aquesta logística. Caldrà molta astúcia i molta intel·ligència i sempre triar la decisió bona. No sempre és la més resistencialista, però tampoc la més prudent. —Hi ha res que sigui a mans de l’estat espanyol que pugui fer perillar la votació? —Hi ha moltes coses que pot fer l’estat. —Totes inclouen la força física? —N’hi ha moltes. L’estat espanyol pot provar d’interceptar aquests elements que hi ha organitzats per a poder votar. Els elements necessaris per a fer el referèndum, des de les butlletes de votació fins als agents electorals, passant pel cens, podrien ser interceptats si l’estat tingués un bon servei d’intel·ligència. Podria haver fet seguiment de qui fa què al govern i quines són les estratègies que se seguiran en cada moment. D’aquesta manera, l’estat podria intentar interceptar aquests elements necessaris per a poder votar. Però crec que tot és prou ben preparat perquè l’estat no ho pugui interceptar. L’estratègia de la por global pot tenir impacte en el segon dels tres grans moments d’això que fem. —Quins són els tres moments? —Són com s’arriba a l’1 d’octubre, quanta participació hi ha perquè sigui homologable a escala internacional i com s’aplica el resultat del referèndum. Són les tres grans qüestions. En el segon moment, el de la participació, poden incidir-hi per la via de la por i del desprestigi permanent d’un referèndum que acabi esdevenint més una barricada política en què la gent va a votar per resistència. Hi ha forces polítiques que miren també de desvirtuar les conseqüències del referèndum i l’aplicació del resultat. Sembla que alguns volen que, digui què digui la gent, la decisió ha de quedar en el marc de la negociació dels partits. Diuen que ‘el PP és molt dolent’, que ‘nosaltres ho fèiem diferent’, que es podrà fer un pacte de les regions i les nacionalitats de no sé què… És a dir, que tot quedi dins del mateix marc actual i que el referèndum no tingui conseqüències jurídiques. L’estat espanyol intenta desvirtuar-ho tot. —Què en penseu de les comparacions que es fan d’Espanya i Turquia aquests dies? Sou expert en el conflicte del Kurdistan i Turquia. És una exageració? —No. Ahir em va escriure una dirigent del Partit Comunista de Turquia, minoritari però amb una llarga trajectòria i molta importància als seixanta i als setanta. Em va dir que l’estat espanyol feia exactament el mateix que fa Erdogan al seu país. ‘Intenten fer-vos igual que a nosaltres’, deia. Això ho diu una turca d’Ankara, no un kurd. És algú que s’ha cregut durant molts anys el kemalisme i la construcció de l’estat-nació turc. Allà també s’ha pogut observar com s’ataca la dissidència amb mesures aparentment jurídiques. Però que de jurídiques no ho són gens. Són decisions polítiques que posen els tribunals a disposició d’una ofensiva política i ideològica. Centenars de persones han passat per la comissaria; uns altres centenars han omplert les presons; han fet fora treballadors de la feina… —La diferència serà el volum? —A aquest nivell de repressió de Turquia no hi pot arribar l’estat espanyol, però es van posant les bases del concepte. És difícil d’imaginar que puguin arribar a una repressió tan indiscriminada, però la qualitat del concepte ja funciona. És allò que s’anomena el dret de l’enemic. Consisteix a reservar per a un col·lectiu concret, enemic dels interessos de l’estat, un dret a part de la resta dels ciutadans. El principi del dret és que és universal. Si fas una llei, ha de ser igual per a tothom. Quan es fa una llei que, per la seva casuística, tan sols és aplicable a un col·lectiu concret per raons de raça, d’ideologia, opció política, etc., s’aplica el dret de l’enemic. L’estat espanyol aplica a Catalunya l’anomenat dret d’enemic. —Un conseller del govern em deia aquesta setmana que l’objectiu de l’estat era acabar tancant-los a la presó. Us ho podeu imaginar? —No ho podem endevinar. Però fixem-nos que l’estat espanyol no s’ha atrevit mai a fer una gran iniciativa política a través dels tribunals que tombés la situació. Sempre ha tingut una actuació reactiva –o que simulava ser reactiva– que no ha estat prou sonada per acabar trencant la situació. Són plenament conscients que som en el tram final de la pugna entre la legitimitat democràtica i el règim del 78. L’estat espanyol té por d’excedir-se i provocar l’enfonsament del règim del 78 abans no guanyem nosaltres la llibertat. Aquestes setmanes, l’histerisme creixerà. —Així us deu sorprendre que grups denominats de l’esquerra transformadora no facin costat als qui volen votar. —Hi ha una qüestió prèvia: no es tomba un règim sense que hi hagi soroll. El soroll que vam sentir al parlament era el soroll d’aquesta pugna entre la legitimitat democràtica i l’estat demofòbic. L’estat demofòbic i el règim del 78 no cauran sense intentar sobreviure, dividir els seus adversaris. Hi ha una certa esquerra que no ho havia entès així. El clàssic ‘si tu no hi vas ells tornen’. Han anat reduint posicions i s’han oblidat de l’inici de tot plegat, quan es va identificar molt clarament quins eren els poders econòmics i els poders polítics que havien tingut controlat aquest país des del franquisme, que se’ls va identificar com a ‘règim del 78’. —I quina havia de ser l’estratègia? —L’estratègia central no havia de ser sumar forces per derrotar el PP, sinó que s’enfonsés tot el règim i construir un nou procés constituent o processos constituents sobirans al conjunt de l’estat. Una part de la gent d’aquest espai polític que s’anomena dels comuns o de Podem ha identificat allò que tothom havia advertit, que era confondre la ruptura amb el recanvi d’elits: ‘Com que jo ja sóc a les institucions, les institucions ja són diferents.’ I no és cert: el règim no ha canviat, els poders que governen aquestes institucions per darrere no han canviat, l’estructura, la relació de poder econòmica i política entre població i règim no ha canviat. Simplement hi ets tu a les institucions, però això no vol dir que s’hagi enderrocat cap règim ni n’hagi nascut un de nou. Jo crec que ara mateix hi ha una enorme confusió de termes i de conceptes en aquest espai polític entorn d’això. —Parleu de Coscubiela? —No, no, Coscubiela no. Jo parlo de gent que té confusions, gent que té debats. Coscubiela és règim, ell no té cap mena de confusió, no dubta, no va creure’s el procés constituent i ara no identifica la república catalana amb aquest procés. Coscubiela forma part de les estructures del règim del 78, concretament de les de l’esquerra, és a dir, que això li dóna un cert valor. Però la mentalitat, el que vol preservar, el terreny de joc que li agrada és el règim del 78. I defensarà aquest terreny de joc, ell ha lluitat molt per construir-lo, se’l creu. No sé si té gaire experiència a guanyar moltes batalles, però sempre guanyen els mateixos. És un tauler de joc on les classes populars no guanyem mai i anem perdent drets civils, polítics, democràtics, socials, laborals. És un tauler de joc trucat. I l’alternativa popular és tombar-lo i construir-ne un altre que tingui unes regles de joc on el debat democràtic i sobirà de la gent passi per sobre d’un monopoli del poder polític i del poder econòmic en mans de les mateixes famílies. Coscubiela és fora d’aquella reflexió, perquè és règim. —Agafem un altre nom. Ada Colau diria: ‘Jo sóc el canvi’. —Ada Colau, en canvi, forma part d’aquest debat que té aquest espai polític. Bé, tot això són observacions des de fora. —En tot cas, el canvi, per ells, consisteix a ocupar ells les institucions? —Una part. Jo crec que hi ha una part de reflexió que gira entorn d’això. No crec que sigui ni el cent per cent de gent ni, en cada persona, el cent per cent d’ella mateixa. Però hi ha una part de confusió en el ‘jo sóc al poder, doncs el poder ja és diferent’. També hi ha una part de veritat, és clar, si hi ha un govern o un altre és diferent. —Algun canvi hi ha… —Però substantivament no ho és tant. Hi ha aquesta creença que com que els altres feien tan poc, quan nosaltres pugem al poder podrem fer molt. Però tard o d’hora troba els límits. Hi ha uns topalls institucionals i legislatius i uns poders fàctics que ho limiten tot, que no et permeten moure gairebé gens. És igual què voti la gent, que el dret a l’autodeterminació no el tindràs mai. És igual què voti la gent que la banca no la nacionalitzaràs mai. És igual què digui la gent que no podràs obrir ni banca cooperativa. Aquest és el motiu principal, denunciar el conjunt del règim, no denunciar només el PP. Si no hauríem sortit tots a protestar contra el PP i hauríem dit ‘Visca el PSOE!’. Hauríem basculat i hauríem fet el pèndol una altra vegada. —Us veig una mica liberal amb aquesta crítica a l’excés de regulació. Que tot és marcat i per tant no és la política… —No, parlo de manca de sobirania. A Europa, la lluita de classes, aquesta pugna entre el poder financer i econòmic i el benestar de la gent, té una traducció política ara: el debat de sobiranies. Quan Grècia vota Syriza, es mou en massa al carrer, va fins el referèndum, després li falla el govern perquè no havia calculat aquesta estratègia de desobediència i el poble li passa per sobre: tot això era una lluita per la sobirania del poble grec. Per les sobiranies populars, per la sobirania de la gent. És a dir, tenim la capacitat de decidir què ens passarà en el futur? Tenim cap control per decidir què ens passa com a col·lectivitat? O tot es fia a decisions dels mercats, de les agències de risc? Tothom pren decisions sobre nosaltres i nosaltres, a tot estirar, podem sancionar o no el govern que tenim a sobre. —I com es trasllada això, a Catalunya? —A tot Europa hi ha un dèficit democràtic molt gran. I la gent diu: ‘Si només podem decidir això, qui ens diu que aquesta gent no es torna boja, ens arruïna, ens crea un 23% d’atur, ens fa una altra bombolla immobiliària, liquida les pensions?’ Per tant, la pugna és per la sobirania popular. I el naixement de la república catalana s’insereix de ple en aquesta lluita democràtica i lluita de classes a Europa per la recuperació de les sobiranies. Involuntàriament potser, però s’hi insereix perfectament, igual que ho va ser la mobilització grega, igual que ho va ser el 15-M a l’estat espanyol. Són lluites populars per la recuperació de les sobiranies. —Carles Puigdemont és règim del 78 que vol canviar-lo des de dins? —Puigdemont i el conjunt del que era Convergència i ara el PDECat és una força política del règim que es veu empesa i forçada per molts esdeveniments. Per una massa popular que li reclama uns compromisos polítics que no tenia pensat d’adquirir en el seu moment. També per una situació del partit que ha fet el que ha fet els últims anys: és a dir, tots els casos de corrupció que travessen algunes famílies de Convergència però que afecten tota l’antiga Convergència. I després hi ha un règim polític i econòmic a l’estat espanyol que fa molts any que va decidir que prou de cooperar amb Barcelona. I, per tant, que li pren finançament, li pren competències, li pren prebendes, talla les ales a una certa burgesia catalana i la fa empobrir, cosa que força el replegament de certa part de la burgesia catalana cap a un procés de ruptura amb l’estat espanyol. Per tant, per pura competència o per pur despit amb la burgesia espanyola o amb l’oligarquia espanyola, la burgesia catalana puja al carro de l’independentisme i el fa seu. Inconscientment participen en aquesta caiguda del règim i en l’obertura d’un procés constituent que intentaran controlar en la mesura que puguin. I, òbviament i legítimament, nosaltres intentarem que el controlin com menys millor i que el controli el màxim possible la gent dins uns paràmetres acordats. Que sigui exemple de redistribució de la riquesa, de moviment cooperatiu, d’economia arrelada al territori, de drets de totes les persones, de respecte a la diversitat cultural i lingüística, que sigui mirall i exemple referent al conjunt d’Europa de la via justament oposada a la via dels xovinismes i dels nacionalismes racismes que creixen al conjunt d’Europa com a resposta popular a la crisi. —Xavier Sala i Martín deia en una entrevista a VilaWeb que fins el dia de la independència Junqueras i David Fernàndez serien els seus amics. No sé si caldrà que sigueu amics durant més temps… —Si el referèndum té una validesa homologable internacionalment, és a dir, es poden derivar conseqüències polítiques i jurídiques del seu resultat, té aquestes conseqüències polítiques i jurídiques, hi ha un marc de relacions entre els partidaris de la república que s’ha de mantenir. I després hi ha un marc de divergència que s’ha d’acordar. Amb això s’ha de ser molt lleial també. No s’hi val dir que en virtut de la defensa de la república jo us imposo el programa polític d’aquesta república durant vint anys. Perquè aleshores tindrà un problema, que cada vegada serà menys creïble per al conjunt de la població. La nova república haurà de cercar molts suports i guanyar-se molt la confiança de la població. No s’hi val a fer el llest, el viu i aprofitar l’avinentesa per dir: ‘Hem de liberalitzar el port, l’aeroport i tot plegat s’ha de vendre a empreses de fora i ara no ho podem discutir.’ La república ha de representar tothom. Perquè si no la gent confondrà la república, que és un marc de drets, amb un projecte polític d’uns quants i per tant voldrà unes eleccions per canviar aquest projecte polític. I això seria la cosa pitjor que podria passar.

Summary: Quim Arrufat: ‘Tot s’ha preparat de manera que l’estat no ho pugui interceptar’


La delegació de Suïssa a les Nacions Unides ha estat una de les més dures amb l’estat espanyol en l’examen sobre el respecte dels drets humans que s’ha fet avui en una sessió a Ginebra. La representant del govern suís ha recriminat a Espanya la llei mordassa i que hi hagi restriccions a la llibertat d’expressió, i li ha recordat el deure encara pendent de reparar les víctimes del franquisme. Ha dit: ‘Ens preocupen algunes restriccions a la llibertat d’expressió i de reunió pacífica a Espanya. Recomanem que reformeu les lleis orgàniques del març del 2015 sobre la seguretat ciutadana i el 15 de juliol de 1973 sobre el dret de reunió i que creen protocols de bones pràctiques sobre les forces de l’ordre. Suïssa constata que el passat franquista continua essent un repte per a Espanya; recomanem que garanteixin el dret a la veritat, la justícia i la reparació i que es garanteixi la no repetició a totes les víctimes de la guerra civil i la dictadura i que s’investiguin els delictes comesos d’acord amb les normes de dret internacional en la matèria.’ Els EUA, el Japó, Mèxic i Alemanya renyen Espanya a l’ONU per la manca de respecte a la llibertat d’expressió i de manifestació

Summary: La dura reprimenda de Suïssa a Espanya a l’ONU per no haver fet net amb el franquisme


El cap de llista de JxCat a l’ajuntament de Barcelona, Quim Forn, ha situat la número dos de la formació, Elsa Artadi, com a futurible batllessa de la ciutat si JxCat rep prou suports el 26-M, i en cas que la justícia impedeixi que pugui ser sigui investit. Així ho ha explicat en una carta que ha fet arribar des de la presó de Soto del Real i que ha llegit Artadi en una conferència de premsa des de la seu del partit: ‘Serà una gran batllessa si a mi no em deixen ser escollit’. La formació ha presentat les principals mesures del programa electoral, anomenat ‘50+50′- per canviar Barcelona‘, ‘des del minut zero’ que comencin a governar, si es produeix aquest escenari, com ara que el salari mínim mensual passi a ser de 1.200 euros a la ciutat. Forn ha reiterat avui el que ja va exposar Artadi el 12 de març, en precampanya, des de les escales del MNAC. L’ex-portaveu del govern ja va exposar aleshores que ella rellevaria Forn per optar a la batllia en cas d’interferències de la justícia o de sentència condemnatòria en el judici contra el procés. En aquesta carta, Forn diu que si la ciutadania barcelonina li dóna la confiança i JxCat guanya les eleccions, defensarà els seus drets polítics i s’oferirà per ser escollit alcalde al ple de l’ajuntament. El cap de llista també ha constatat que la lluita i els èxits de Carles Puigdemont són un gran exemple, i que si el president ‘no es rendeix’, tampoc ho pot fer l’entorn de JxCat. La formació proposa fer de Barcelona una ciutat enèrgicament autosuficient per tal que pugui generar les seves pròpies fonts renovables. JxCat vol que la capital catalana sigui un laboratori d’innovació ecològica, i es compromet a construir el primer barri d’emissions zero i autosuficient. Pel que fa a la mobilitat, JxCat proposa una única app mòbil que aglutini tots els serveis del transport públic i privat, inclosos el Bicing, el metro, el bus, aparcaments, i altres operadors. D’altra banda, Artadi ha explicat que JxCat vol que el salari mínim mensual dels ciutadans de Barcelona passi de 900 a 1.200 euros. La candidatura que encapçalen Forn i Artadi també aposta perquè Barcelona aculli anualment un congrés mundial de la democràcia, un pla de xoc contra la venda il·legal, un pla abolicionista de l’explotació sexual i la prostitució, i un altre pla per a incloure la perspectiva LGTBI a la xarxa municipal de residències de gent gran amb la formació específica del personal sanitari. Finalment, Artadi aposta per la línia del bus D-30 per unir la Diagonal enèrgicament i econòmicament eficient, sostenible, amb emissions zero, i no a través de la unió dels tramvies. La número 2 de JxCat considera que aquesta proposta es podria posar en marxa ‘demà mateix’ si hi hagués voluntat política.

Summary: JxCat presenta les seves propostes per a Barcelona


Els concerts d’homenatge a Guillem Agulló, que formen part de la campanya ‘La lluita continua‘, seran el 26 de març a Barcelona i l’1 d’abril a València. L’espectacle tindrà com a títol ‘Concert per la vida: homenatge a Guillem Agulló’ i ja han confirmat que hi actuaran Xavi Sarrià i Key Day, Feliu Ventura, Smoking Souls en format electroacústic, Miquel Gil, Tribade, JazzWoman, Maluks, Ovidi-Columna Agulló, Opció K-95, El Cor d’Eliana i No Logo, el nou grup del cantant d’Aspencat Kiko Tur. ‘La lluita continua’: el projecte ambiciós per a reivindicar Guillem Agulló Per a assistir-hi, cal col·laborar amb la campanya de micromecenatge ‘La lluita continua’ i es poden reservar les entrades fins el 6 de gener. Els concerts formen part del festival Barnasants i es faran a l’Auditori de Barcelona i a un punt encara per determinar de València. Vegeu-ne ací els cartells: A més dels concerts, la campanya consisteix en un film dirigit per Carlos Marqués-Marcet, un llibre de Núria Cadenes, un cicle de xerrades i una web que recopila tots els crims per delicte d’odi entre 1990 i 2020. ‘L’assassinat de Guillem va significar la pèrdua d’innocència per a tota una generació i va crear la necessitat de dir “ja n’hi ha prou”’, diu Cadenes. Segons ella, ‘l’intent barroer’ de sectors polítics i mediàtics per a fer passar l’assassinat d’un noi de divuit anys com una baralla entre bandes juvenils va fer que la gent reaccionés contra la impunitat de l’extrema dreta, sobretot a la ciutat de València’. ‘Actualment, Guillem Agulló és un símbol de llibertat’, reivindica. Crònica del rodatge de ‘La mort de Guillem’, la història que els assassins de Guillem Agulló no poden silenciar

Summary: Els concerts d’homenatge a Guillem Agulló tindran Xavi Sarrià, JazzWoman i Smoking Souls com a caps de cartell


Els nutricionistes anomenem «dietes de calaix» aquells fulls que es tenen en moltes consultes mèdiques, sense corregir ni actualitzar des de fa anys i que es reparteixen sense gaire criteri: si necessites perdre pes, la de 1.200 kcal; si tens el colesterol alt, la baixa en greixos; si tens anèmia, la que aconsella fetge i molta carn vermella; si tens un nadó que volta els sis mesos, la desfasada fotocòpia d’introducció d’aliments… I així tot. He arribat a veure «dietes de calaix» que eren una fotocòpia d’un document escrit a màquina! De quan devia ser? Dels vuitanta? M’estimo més no saber-ho. I no us penseu que això només passa en atenció primària. No. En atenció especialitzada i hospitalària passa exactament el mateix. Fins i tot en consultes d’endocrinologia es donen «dietes de calaix». Tots els nutricionistes hem vist dietes per a persones amb diabetis que prohibeixen el plàtan o el raïm i limiten els llegums mentre que aconsellen esmorzar quatre galetes maria. O fulles de dieta per «abaixar el colesterol» on es desaconsella l’alvocat i es limita la fruita seca, però es recomana pa blanc en tots els àpats, i vi. I les galetes, és clar, que no n’hi faltin. O l’Aquarius i el pernil dolç per la gastroenteritis. O les farinetes industrials per als nens. I això amb pacients que porten una alimentació tradicional. No us vull ni parlar del que passa quan el pacient és, per exemple, vegetarià. «Tots els nutricionistes hem vist dietes per a persones amb diabetis que prohibeixen el plàtan o el raïm mentre que aconsellen esmorzar quatre galetes maria» Per què no hi ha materials actualitzats? Doncs per motius diversos: el principal de tots és que el professional sanitari que hauria d’elaborar, adaptar, lliurar i fer el seguiment d’aquestes pautes no existeix en atenció primària ni pediàtrica, i la seva presencia és purament anecdòtica en atenció hospitalària. De segur que ja heu endevinat que parlem del dietista-nutricionista i del tècnic superior en dietètica. Llig l’article sencer al web de Mètode Lucía Martínez Argüelles, dietista-nutricionista i autora del blog Dime qué comes, Madrid. QUÈ ÉS MÈTODE?

Summary: Les dietes de calaix i la #SanidadDesnutrida


Representants de la delegació balear d’Amnistia Internacional participaran activament en projectes que la Direcció General de Memòria Democràtica té prevists per al reconeixement i reparació a les víctimes de la dictadura franquista, com ara demanar la derogació de les sentències franquistes recollida en la llei de memòria i reconeixement democràtics de les Illes Balears. Per part d’Amnistia Internacional, el coordinador de les Balears, Jaime Maisonneuve, i la responsable de relacions institucionals, Montse Farran, s’han reunit amb el secretari de Memòria Democràtica del govern, Jesús Jurado, i el director general de Memòria Democràtica, Marc Herrera, per revisar els punts d’interès compartit. Jurado ha remarcat la importància de l’estreta col·laboració amb Amnistia Internacional en la derogació de resolucions judicials del règim franquista, una reclamació històrica tant d’Amnistia Internacional com de les entitats memorialistes i el conjunt de la societat civil. Entre els aspectes reclamats per Amnistia, en què ja s’ha avançat, hi ha la intervenció de fosses mitjançant els plans biennals d’exhumacions, l’avenç en l’elaboració del cens de víctimes i la futura col·locació de monòlits de reconeixement en llocs singularitzats pels fets històrics ocorreguts, com ara les fosses intervingudes.

Summary: Amnistia Internacional col·laborarà amb el govern balear per a la memòria històrica


L’Índia ha derogat l’article 370 de la constitució, cosa que implica la suspensió de l’estatus especial de l’estat Jammu i Caixmir, territori disputat amb el Paquistan. A més, ha dividit l’estat en dues parts, Jammu i Caixmir, d’una banda, i Ladakh, d’una altra, que estaran controlats directament des de Nova Delhi. El govern nacionalista hindú del primer ministre Narendra Modi feia temps que es mostrava partidari de suspendre l’article 370 de la constitució índia, que atorga un estatus especial al Caixmir. La mesura, aprovada al parlament, ha entrat en vigor de manera immediata. És el canvi més radical pel que fa a la relació del Caixmir des que va assolir l’autonomia a canvi de ser part de la unificació de l’Índia després de la independència el 1947. La mesura ha estat precedida pel desplegament de l’exèrcit sobre el terreny i l’evacuació de turistes aquest cap de setmana. Avui a primera hora, els dirigents del Caixmir han anunciat que els havien posat en arrest domiciliari. També s’ha tallat la connexió telefònica i d’internet, s’han prohibit les reunions i s’han tancat les escoles. Així ho ha denunciat Mehbooba Mufti, presidenta de l’estat de Jammu i el Caixmir, que ha dit que no sabia quant de temps podria comunicar-se. Already under house arrest & not allowed to have visitors either. Not sure how long I’ll be able to communicate. Is this the India we acceded to? — Mehbooba Mufti (@MehboobaMufti) August 5, 2019 Després, Mufti ha dit que era ‘el dia més fosc de la democràcia índia’ i que la decisió era ‘il·legal i inconstitucional’ i faria que l’Índia fos ‘una força d’ocupació a Jammu i Caixmir’. A més, ha advertit que això tindria ‘conseqüències catastròfiques per al subcontinent’. It will have catastrophic consequences for the subcontinent. GOIs intentions are clear. They want the territory of J&K by terrorising it’s people. India has failed Kashmir in keeping its promises. — Mehbooba Mufti (@MehboobaMufti) August 5, 2019 D’altra banda, el ministre d’Afers Estrangers del Paquistan, Shah Mahmood Qureshi, ha dit que el Paquistan condemnava i refusava ‘els anuncis fets pel govern indi sobre l’ocupació índia de Jammu i Caixmir’ i ha avançat que remarcarien fermament la seva posició en les reunions amb la delegació dels Estats Units que visitarà el Paquistan i a la comunitat internacional en el seu conjunt. A més, ha afegit que el Paquistan refermava ‘el compromís perdurable amb la causa del Caixmir i el seu suport polític, diplomàtic i moral amb el poble ocupat de Jammu i Caixmir per a l’exercici del seu dret inalienable d’autodeterminació’. Pakistan reaffirms it's abiding commitment to the Kashmir cause and its political, diplomatic and moral support to the people of Occupied Jammu and Kashmir for realization of their inalienable right to self-determination. 2/2 https://t.co/f6zBVKeoMJ — Shah Mahmood Qureshi (@SMQureshiPTI) August 5, 2019 Què és l’article 370 i què implica que es derogui L’article 370 de la constitució índia és una disposició addicional que explica quines parts del text són vigents a Jammu i Caixmir, que va aprovar la seva constitució estatal durant els anys cinquanta del segle passat. Segons l’article 368, el 370 no es pot derogar sense una esmena a la constitució, però no ha passat pas això, sinó que s’ha presentat una ordre presidencial signada pel cap d’estat al parlament indi, on els nacionalistes hindús BJP tenen majoria absoluta, El ministre de l’Interior i mà dreta de Narendra Modi, Amit Shah, ha dit que l’estatus especial de Jammu i Caixmir que garantia l’article s’havia acabat.

Summary: L’Índia suspèn l’autonomia del Caixmir i desplega l’exèrcit al carrer


Les inscripcions per la manifestació de la Diada del pròxim Onze de Setembre ja estan obertes. L’ANC, en un acte celebrat a Pla de Palau, a Barcelona, ha anunciat públicament la web des d’on es poden fer les inscripcions i els vint-i-sis trams dels quals constarà la mobilització, que enguany tindrà com a epicentre la plaça d’Espanya’. A l’acte hi havia la presidenta de l’ANC, Elisenda Paluzie, el vice-president, Pep Cruanyes, Carla Soler, de la Comissió de Mobilització de l’ANC, Montse Ortiz, vocal de la junta electoral d’Òmnium Cultural, així com l’ex-diputada de la CUP, Mireia Boya i la cuinera Ada Parellada, que han fet les primeres inscripcions simbòliques de la mobilització d’enguany, que té per lema ‘Objectiu independència‘. Guia Diada 2019: Tota la informació sobre la manifestació de l’Onze de Setembre Com ja va explicar l’ANC en una primera conferència de premsa de fa uns dies, plaça d’Espanya serà el punt de confluència de sis carrers, per així simbolitzar la ‘pluralitat de l’independentisme’. La manifestació acabarà als peus de les torres venecianes i vindrà des de sis carrers: Són el carrer de la Creu Coberta, el carrer de Tarragona, l’avinguda del Paral·lel, l’avinguda de Maria Cristina i la Gran Via de les Corts Catalanes, que el volum de gent preveu que arribi fins a passeig de Gràcia. Eines de país Però l’ANC fa una crida no només assistir a la manifestació, sinó també a mobilitzar-se durant tot el dia i assistir a la campanya Eines de País, a través de la qual donaran a conèixer accions que permeten ‘l’empoderament de la ciutadania’. Segons Paluzie, una de les febleses del moviment independentista és que la ciutadania no té un paper prou protagonista. Per això es busca a través d’aquesta iniciativa que la gent pugui guanyar ‘espais de sobirania’ . Un exemple –d’aquí ve el nom de la campanya– és la plataforma impulsada per l’ANC i a través de la qual, recentment, una candidatura independentista ha guanyat les eleccions a la Cambra de Comerç de Barcelona. Així doncs, al llarg del dia, en un espai encara per concretar, es faran xerrades i actes per a explicar com la gent pot exercir la desobediència civil o com pot deixar de participar en el seu dia a dia de les empreses de l’anomenat règim del 78. Tot plegat, ha dit Paluzie, perquè el moviment estigui preparat ‘per quan es presenti un escenari com el de la tardor del 2017′. En l’acte també s’ha aprofitat per a presentar l’anunci d’enguany. També s’ha anunciat que en la línia per a reforçar el missatge de l’empoderament popular, aviat l’ANC estrenarà un documentari sobre la lluita no violenta que es podrà veure en diferents actes organitzats per totes les territorials. ⬛⬜📽 Espot de la Diada 2019 #ObjectiuIndependència Pensis com pensis, aquest 11-S fem de Barcelona un clam per la unitat estratègica que ens permeti aconseguir l'objectiu comú: la independència. ✍ Inscriu-t'hi a https://t.co/q2l8U8SCck pic.twitter.com/5LUBtSPtpp — Assemblea Nacional 🧭 (@assemblea) July 5, 2019

Summary: L’ANC activa la web per a inscriure’s a la manifestació de la Diada


Si Pedro Sánchez no fa una proposta per a Catalunya, el PDECat blocarà la tramitació del pressupost espanyol. Fa poc es va fer pública la disputa entre el secretari d’organització del partit, Ferran Bel, i la vice-presidenta, Míriam Nogueras, sobre si calia deixar més marge per a la negociació entre Sánchez i Quim Torra i permetre la tramitació dels comptes. Ara la pugna s’ha tancat amb un doble moviment de la direcció: per una banda, un avís de David Bonvehí que decanta el partit a obstaculitzar la governabilitat del president espanyol si no hi ha un moviment de fons a Madrid i, per una altra, un viatge carregat de simbolisme. Mig any després del congrés, dilluns que ve, la direcció executiva del PDECat es reunirà amb Carles Puigdemont a Waterloo per primera vegada, una imatge d’arrenglerament de posicions quan s’acosta el desllorigador dels comptes espanyols i el congrés constituent de la Crida Nacional per la República. Les bases del partit van empènyer cap a aquest punt en l’assemblea del juliol, però la gestació de la nova direcció va ser molt complicada, i no solament per la sortida de Marta Pascal. Aleshores el sector moderat i el dels que s’alineaven amb Puigdemont van tancar un pacte per evitar el trencament del partit: una direcció amb dos blocs, amb Bonvehí i Nogueras com a referents dels uns i dels altres. Les ferides s’han mantingut obertes tots aquests mesos, amb moments cíclics de tensió i amb l’actuació dels diputats al congrés espanyol en l’ull de l’huracà del conflicte intern. El pressupost espanyol ha originat el darrer, tot i que hi ha dirigents que alerten d’un moviment de fons al partit que ara podria culminar el tomb de la cúpula. El moment clau d’aquest canvi va ser el darrer consell nacional del PDECat on, tal com va avançar VilaWeb, es va aprovar per una àmplia majoria una resolució que obligava els diputats del PDECat a Madrid a votar contra els comptes. Amb un text impulsat pel president de l’agrupació de les Corts, que finalment va ser pactat amb Bonvehí, el consell nacional lligava curt els vuit diputats (dividits entre els dos sectors) i els senadors. Hi va haver només vuit abstencions. S’hi va oposar públicament Mercè Conesa. L’ex-batllessa de Sant Cugat, que havia estat avaladora de Pascal a la direcció, va defensar de no limitar tant els moviments a les cambres espanyoles, en consonància amb la tradició pactista de Convergència. En vots, aquesta posició fou minoritària. L’auge de Vox i els pactes a Andalusia han tornat a servir d’argument de pressió a l’independentisme. I han obert un debat de fons irresolt: si deixen caure Sánchez, hi ha eleccions espanyoles i la dreta governa presonera de la ultradreta, pot passar que la repressió i un nou 155 perjudiquin encara més el moviment independentista? Amb aquesta remor pública de fons, i amb la renovació de la defensa del diàleg en les reunions del 20 de desembre al Palau de Pedralbes encapçalades per Sánchez i Torra, Bel va proposar després un possible camí del mig. En una entrevista a Efe, el secretari d’organització demanava més temps a la negociació amb Madrid, encara que la posició final als comptes fos de refús. Bel defensava que, d’entrada, no es presentés una esmena a la totalitat. Nogueras va desautoritzar-lo dient que el PDECat també votaria contra la tramitació del pressupost. Segons diverses fonts consultades, la qüestió es va debatre de passada a la reunió de la direcció executiva d’ahir i no es va prendre cap decisió definitiva. Creuen que encara hi ha temps. En parlaran quan Sánchez presenti els comptes. Però, després de l’aprovació per àmplia majoria de la resolució del consell nacional, Bonvehí i Nogueras han avalat el no a la tramitació si no hi ha cap nova proposta de Sánchez sobre la taula. Un altre dels objectius dels aleshores anomenats crítics era arrenglerar també el partit amb JxCat i el govern de Quim Torra. A la seu del carrer de Provença asseguren que la decisió sobre la tramitació dels comptes es pactarà amb el Palau de la Generalitat. El PDECat, a més, es traslladarà d’edifici definitivament. El perill d’un trencament no ha desaparegut, però el partit es torna a moure.

Summary: Un moviment de fons aproxima el PDECat a Waterloo


El candidat republicà a la Presidència dels Estats Units, Donald Trump, ha assegurat que està desitjant reunir-se amb el president mexicà, Enrique Peña Nieto, de qui ha acceptat una invitació per debatre sobre les relacions bilaterals. En plena carrera cap a la Presidència dels Estats Units, Peña Nieto ha convidat els dos candidats per succeir Barack Obama a una trobada privada per tractar aspectes d’interès comú per als dos països. Trump, que durant la seva campanya ha proposat construir un mur a la frontera que separa els Estats Units de Mèxic i fer pagar-ne el cost al país centreamericà pagar, ha acceptat finalment reunir-se amb el mandatari. ‘He acceptat la invitació del president Enrique Peña Nieto, de Mèxic, i estic desitjant reunir-me amb ell’, ha assenyalat Trump a través de la xarxa social Twitter. Per la mateixa via, Presidència de Mèxic ha confirmat que Trump ‘ha acceptat aquesta invitació’ i que la trobada es farà aquest dimecres ‘en privat’. ‘En dies passats, el president Peña Nieto va invitar els dos candidats presidencials dels Estats Units —referint-se al republicà Trump i a la demòcrata Hillary Clinton— a un diàleg sobre la relació bilateral entre Mèxic i els Estats Units’, ha afegit.

Summary: Donald Trump es reuneix amb el president mexicà Enrique Peña Nieto: principal blanc dels seus atacs racistes


El president dels Estats Units, Donald Trump, ha defensat que la seva filla Ivanka el substituís durant una trobada amb altres líders en la cimera del G20 i ha al·legat que es tracta d’una pràctica ‘molt normal’, amb la qual fins i tot està d’acord la cancellera d’Alemanya, Angela Merkel. Ivanka Trump va ocupar la cadira del seu pare durant una reunió a porta tancada centrada en el desenvolupament africà i en la qual va prendre la paraula el president del Banc Mundial, Jim Yong Kim. Malgrat l’estupor generalitzat, el mandatari nord-americà ha restat importància a aquest gest. “Quan vaig sortir de la sala de reunions per mantenir trobades curtes amb el Japó i altres països, vaig demanar a Ivanka que ocupés el seient. És molt normal. Angela M. està d’acord”, ha escrit Trump en el seu compte de Twitter. La cancellera alemanya, amfitriona de la cimera d’Hamburg, va restar importància a l’incident durant una roda de premsa i va explicar que “Ivanka forma part de la delegació dels Estats Units”. Merkel també va dir que havia treballat amb la filla del president nord-americà en diversos temes. Trump ha donat la volta a la polèmica per carregar contra la seva antiga rival per la Presidència, Hillary Clinton. “Si a Chelsea Clinton li haguessin demanat que ocupés la cadira de la seva mare, mentre la seva mare regalava el país, els mitjans de notícies falses dirien Chelsea presidenta!”, ha afegit en un altre tuit. “Bon dia, senyor president. A la meva mare o al meu pare mai se’ls hauria ocorregut demanar-m’ho. Està regalant vostè el nostre país? Espero que no”, ha respost Chelsea Clinton, també a la mateixa xarxa social. El paper d’Ivanka Trump en l’actual Administració nord-americana ha donat per a tot tipus d’especulacions en els últims mesos, en la mesura en què s’ha convertit en una presència habitual en les reunions d’alt nivell, desplaçant fins i tot càrrecs jeràrquicament més rellevants.

Summary: Trump defensa que la seva filla el substituís en el G20 i al·lega que és ‘molt normal’


La consellera de Governació i Habitatge, Meritxell Borràs, ha explicat aquest dimarts al Parlament que el nombre de desnonaments evitats gràcies a ‘l’esforç’ i la gestió de la Generalitat al primer mig any de 2017 arriba als 2.238. La xifra s’ha assolit havent-hi comptabilitzades 1.158 prestacions urgents, 409 acords pactats a través de l’Ofideute, i 676 adjudicacions per la Mesa d’Emergència. Borràs ha respost així a una interpel·lació de la CUP denunciant ‘la precarietat, els desnonaments i la vulneració de drets’ en matèria d’habitatge. La consellera, a més, ha detallat que en els darrers cinc anys i mig, hi ha hagut un total de 21.667 desnonaments evitats pel Govern. Durant el 2016, segons les mateixes xifres de Governació, es va assolir la xifra més gran d’expulsions de l’habitatge evitades des de la Generalitat des de 2012, arribant als 4.480.

Summary: La Generalitat ha evitat 2.238 desnonament en la primera meitat del 2017


La directora gerent del Fons Monetari Internacional (FMI), Kristalina Georgieva, ha avisat que l’impacte del coronavirus en l’economia causarà una recessió ‘igual de dolenta o pitjor’ a la que va tenir lloc com a conseqüència de la crisi del 2008. ‘El creixement per al 2020 és negatiu, amb una recessió com a mínim igual de dolenta o pitjor que la de la crisi financera global. Però esperem una recuperació en el 2021, ha apuntat Georgieva en un comunicat en què pronostica que l’impacte del covid-19 sigui ‘sever’ i ha demanat als estats que impulsin més polítiques fiscals. En la macroeconomia es considera com a recessió un període de creixement negatiu del PIB d’una economia de durada igual o superior a dos trimestres. Ara per ara, Georgieva ha demanat ‘prioritzar’ la contenció del virus i ‘reforçar els sistemes sanitaris’. ‘Com més ràpid aturem el virus, més ràpida i forta serà la recuperació’, ha subratllat. D’altra banda, la directora gerent de l’FMI ha celebrat tant les decisions dels bancs centrals com les ‘extraordinàries accions fiscals’ que han impulsats alguns estats per ‘enfortir els sistemes sanitaris i protegir els treballadors i empreses afectats’. Amb tot, Georgieva ha alertat que caldran “encara més’ mesures fiscals. Alerta sobre els països més pobres En el comunicat, la directora gerent de l’FMI ha avisat que els paisos desenvolupats estan en una ‘millor posició’ per respondre a la crisi que els paisos més pobres, que fan front a “desafiaments significatius’. Segons dades de l’organisme, els inversors internacionals han retirat 83.000 milions de dòlars en els últims dies dels mercats emergents, el que suposa ‘la major fuga de capitals fins ara’.

Summary: L’FMI avisa que la recessió pel coronavirus serà igual o pitjor que la de la crisi del 2008


El col·lectiu de suport als independentistes detinguts el 23-S ha fet aquest vespre un acte unitari de campanya a Terrassa (Vallès Occidental), avui que fa tres mesos de les detencions. S’ha fet davant l’ajuntament i hi ha hagut parlaments de familiars, encausats i membres del grup de suport. Després s’han fet els Cants per la Llibertat, una iniciativa diària que demana que s’acabi la repressió de l’estat espanyol contra l’independentisme. Anna, la parella de Xavi Duch, ha fet un dels parlaments. També ha intervingut David Budria, un dels detinguts que va quedar en llibertat. Vegeu un recull fotogràfic d’Albert Salamé. Després dels parlaments, s’ha fet una cadena humana pels carrers de Terrassa. Divendres l’Audiència espanyola va acceptar el recurs d’apel·lació presentat per Alerta Solidària i va ordenar la llibertat sota una fiança de 5.000 euros de Xavier Duch, Eduard Garzón i Txevi Buïgas, tres dels presos del 23-S. Aquest cap de setmana s’han fet actes de benvinguda als seus municipis. Tanmateix, encara romanen a la presó quatre dels nou independentistes detinguts el 23-S: Ferran Jolis, Germinal Tomàs, Alexis Codina i Jordi Ros.

Summary: Acte unitari de suport als detinguts del 23-S tres mesos després de les detencions


Pau Alabajos ha publicat el seu vuitè disc: Les hores mortes (RGB, 2020). El presentarà el 18 d’abril al Barnasants de Barecelona, el 23 d’abril a la universitat de Tolosa de Llenguadoc, el 25 al Festival Strenes de Girona i el 26 al Teatre el Micalet de València, entre més. És un treball íntim i reivindicatiu fet partint de l’amor i, en alguns casos, de la ràbia. Inclou cinc cançons seues, una poesia musicada de Maria Mercè Marçal, una d’Apel·les Mestres i tres de Miquel Martí i Pol. VilaWeb hi ha parlat per descobrir-ne alguns secrets i per parlar de la seua manera de fer música i de les seues lletres, que traspuen sempre un compromís social, polític i cultural fort. —Per què heu titulat el disc amb un vers de Miquel Martí i Pol? —Perquè hem fet una adaptació musical de tres poemes d’Estimada Marta i el primer comença així, ‘Des de les hores mortes, talaiot’. És un vers que m’ha agradat molt per donar un fil vertebrador a les cançons del disc perquè conté una reflexió sobre el pas del temps i pensava que eixa reflexió era transversal a totes les cançons. —Publiqueu sempre històries molt personals. I les vostres cançons d’amor i desamor són molt descriptives, com ‘Kintsugi‘, que obri el disc. —La major part de les cançons, sobretot les més íntimes i personals, són autobiogràfiques perquè jo valore el fet creatiu com un acte d’honestedat i sinceritat. I, per tant, allò que pots descriure millor, allò que pots expressar millor amb música o paraules són aquelles coses que has viscut en primera persona. I des d’eixe punt de vista, totes aquestes cançons més personals tenen una part de mi. —‘Sagrada família‘, de fet, explica una relació impossible que vau tenir a Barcelona. En escoltar-la, vaig pensar que sou un exemple evident que les relacions socials, econòmiques i culturals al país són ben naturals. —Sí, sí. Des que vaig començar, ara fa divuit anys(poca broma), sempre he tocat amb molta naturalitat a tots els territoris del domini lingüístic i no he canviat ni una coma del discurs que faig dalt de l’escenari. És a dir, que pels treballadors i treballadores de la cultura això mai no ha estat un problema; si ho ha estat és per certs polítics i una part de la societat que és xenòfoba, bàsicament. Fotografia: Xepo WS. —Al disc hi ha sintetitzadors, baix elèctric, violí i violoncel, acordió, bateria i percussió, i més. Quan escriviu, penseu en la formació completa o en la guitarra sola? —Quan escric, no. Quan entre a l’estudi, vaig amb unes cançons escrites de guitarra i veu, i enregistrades amb una gravadora de mà, molt senzilleta. En el cas de l’anterior treball i del disc nou hem gaudit de la producció artística de Santos&Fluren; el vestit de diumenge li l’hem posat entre els tres. I això implica parlar i pensar com ha de sonar. Mireu, quan vaig enregistrar als Estats Units amb el productor Brad Jones, em va dir una frase que se m’ha quedat: ‘Una cançó conta una història, és com un film, i la banda sonora ha de parlar, per ella mateixa, de què explica la història. Per tant, la producció que decideixes ha de basar-se en allò que vols expressar.’ Eixa és la nostra feina, parlem de què diuen les cançons i les portem per un camí o per un altre, a escala estètica. —L’arranjament musical de les tres poesies de Martí i Pol cerca una unitat estètica. —Sí, tal qual. Té un puntet teatral. Al primer acte presentes la cosa, és més lent i bàsic, al segon hi ha el nus i puja un poquet la intensitat a l’hora d’explicar les coses, i el tercer és molt més rítmic. Crec que eixe crescendo de les tres cançons també es veu en els tres poemes del tema d’Estimada Marta. A ‘Mar de marbre‘ també es veu claríssima aquesta intenció d’adequar-ne l’arranjament: La lletra parla sobre les famílies que encara no han pogut fer el dol dels assassinats de la dictadura franquista. I eixa tristor, eixa ràbia, l’has d’expressar en sons, en sonoritats: Eixos greus, tan vibrats, com si fos un violoncel enfadat, transmeten molta ràbia. Crec que l’arranjament expressa allò que diu la lletra ja del primer acord. —‘Vuit de març‘ transmet optimisme i és la més encomanadissa, té aires d’himne. No hi canteu però hi canta Gemma Humet, Meritxell Gené i Marta Rius. Com va sorgir aquesta col·laboració? —’Vuit de març’ és un manifest feminista en vers. Maria Mercè Marçal parla per a totes les dones. És com un crit col·lectiu d’apoderament de la dona. Per tant, és un tema que els homes hem de tractar, però en el cas de l’enregistrament vaig pensar que em tocava fer un pas enrere i que el protagonisme d’eixes veus fossen tres cantautores amb qui he col·laborat i he tocat en molts escenaris i que admire i respecte moltíssim. És una de les cançons que més em colpeix quan l’escolte, i la veritat és que estic molt orgullós de la manera com ha quedat. És la més alegre i crec que obri una finestra d’esperança. Algunes altres són un poquet més fosques i són més vistes en la ràbia. I, en aquest cas, crec que és una celebració de la lluita feminista, d’un punt de vista molt optimista i amb ganes de menjar-se el món. Fotografia: Glòria Castellví. —‘Lletania‘ parla de la violència masclista i quotidiana, i té aquest aspecte fosc que dieu, malgrat el ritme ràpid. —Sí, és el pol oposat. Diríem que és un tema complementari perquè és l’altra cara, la de les dones que han sofert violència masclista. Aquesta cançó és de l’any 2008, del segon disc Teoria del caos, produït per Toni Xuclà. I allò que fa feredat és que el tema és completament vigent; no ha canviat ni una coma, ni un punt, de la lletra. Les xifres de dones assassinades per violència masclista continuen pujant i la societat no pren consciència. I per això hem volgut tornar a enregistrar-la i pujar-la als escenaris, que és l’objectiu. —’Vencerem’ va ser un encàrrec per a celebrar els cinquanta anys de trajectòria artística d’Antoni Miró i és l’únic videoclip que heu presentat, de moment. De què parla, exactament? —Es basa en un quadre homònim d’Antoni Miró que representa la lluita afroamericana pels drets democràtics. I és una cançó que tracta la repressió d’una manera transversal: Hi ha una reflexió sobre la repressió de molta gent en molts països perquè volen canviar el seu país o aconseguir els seus drets democràtics de manera totalment pacífica. Era el cas dels afroamericans als Estats Units, el dels manifestants a Hong Kong, i el dels catalans i les catalanes en l’1-O. I el director Pol Fuentes s’emporta el videoclip a la repressió franquista. —Pol Fuentes n’ha fet un videoclip molt fort. —És un videoclip molt arriscat. És una reflexió sobre la repressió de què és víctima molta gent pels seus drets democràtics. Fer-lo partint de l’òptica de la repressió franquista em semblava molt bona idea perquè si s’haguessen fet els judicis de Nuremberg ací, si s’hagués fet un judici dels crims contra la humanitat de la dictadura, i no hi hagués hagut una llei de punt final que l’única cosa que ha fet és mantenir les ferides en carn viva, doncs, potser, ara no tindríem aquesta situació en què l’augment de l’extrema dreta demostra que no es van fer bé les coses en eixa transició de Los mundos de Yupi que ens venen. —D’una altra banda, sorprèn la veu greu que poseu quan canteu ‘No passareu‘, d’Apel·les Mestres, i l’arranjament un pèl inquietant. —Quan puges als aguts, una cançó sona més brillant i perd la tenebrositat que volia expressar en aquest tema, eixa languidesa. Volia que quedàs un nuc a l’estómac i, si hi posava més aguts, que hauria estat més còmode per al meu registre de veu, perdia el punt de neguit. I quan sona eixe altre so de la veu, constant, genera una situació de nerviosisme que és la que buscàvem. Fotografia: Xepo WS. —Tinc entès que el vau musicar en escoltar la recitació de Jordi Cuixart al tribunal. —Sí. La primera volta que el vaig sentir va ser de la mateixa veu de Jordi Cuixart, al Tribunal Suprem. Em va parèixer un crit tan clar, nítid, tan potent, que vaig posar-me de seguida amb la guitarra i un paper en blanc. Més tard, quan ja l’havia compost, em vaig assabentar que hi havia més versions prèvies, de Xavier Ribalta, i de Mesclat, però no tenien aquest tractament de neguit, que venia de donar la sensació d’una persona que no ha fet res més que portar la veu dels catalans i les catalanes als carrers, i que estiga davant el tribunal Suprem expressant un missatge amb eixa potència poètica perquè, al final, allò que va fer és recitar-los uns versos, posar-los la cultura com a arma. Bàsicament els demostrava, durant tota la seua declaració, que les nostres armes són les paraules, el diàleg i la cultura. —Parlant de Cuixart, recorde que el 20 de setembre de 2017 vau viatjar fins a Barcelona per cantar a l’escenari davant la conselleria. —La sensació d’eixe dia va ser molt colpidora. Recorde que mirava les imatges i la indignació i la ràbia era tan gran que, quan vaig rebre una telefonada d’Òmnium dient ‘busquem tants músics com siga possible’, no m’ho vaig pensar ni un minut, els vaig dir: “Vinc ja cap allà, posa’m dels últims perquè tinc tres hores i mitja en cotxe.” Vaig cantar ‘Utòpics, idealistes, ingenus‘, que parla d’eixa sensació de la gent eixint al carrer, tot creient en els seus ideals per a canviar les coses de manera pacífica. I, després, vaig cantar una versió de ‘Què volen aquesta gent’ perquè era això que feien: Tocar a la porta en nocturnitat i traïdoria per segrestar les institucions democràtiques de Catalunya. —Per cert, i ja per acabar: Sempre dieu que política i música van juntes. Però últimament sembla que us acusen de ser un cantat polític. —Això em fa molta gràcia. Tu i jo hem parlat una bona estona sobre cançons personals i íntimes, i tinc algunes cançons polítiques però us diré que les íntimes són més celebrades que no les altres. La cançó que més s’escolta és ‘Inventari‘. Tot el món és condicionat per la política, la cultura i la creació artística també. Quan un grup tria un tema o un altre per fer una cançó, pren una decisió política en el sentit que, si no tractes qüestions escabroses perquè tenen punxes és perquè, deliberadament, per acció o per omissió, et deixes portar pel riu, perquè et pot tancar una porta en els mitjans de comunicació. Quan els artistes ens expressem, ho hem de fer d’una manera més sincera, més honesta i la més lliure possible. I, per tant, jo parle dels temes que em preocupen, siga a escala personal o col·lectiva, i en faig eixe tractament de manera espontània i natural. Fotografia: Xepo WS.

Summary: Pau Alabajos: ‘Les nostres armes són les paraules, el diàleg i la cultura’


Raül Romeva (ERC) ha estat el gran protagonista al senat espanyol. Quan hi ha entrat, després d’haver estat traslladat per la policia espanyola des de la presó de Soto del Real, l’esperaven els senadors electes independentistes d’ERC i JxCat. Especialment emotiu ha estat el moment en què Jami Matamala, que va tornar de l’exili fa una setmana, l’ha anat a cercar i s’han abraçat de manera molt emotiva. El senador per Girona (JxCat) i Romeva han compartit uns segons plens de simbolisme. És una de les imatges de la jornada d’avui a la cambra. En aquell moment, Matamala ha lliurat una carta del president Carles Puigdemont adreçada a Romeva. Avui he pogut entregar una carta del President @KRLS Puigdemont al senador @raulromeva pic.twitter.com/VVYz23s8ER — Jami Matamala (@jami_matamala) May 21, 2019 Romeva ha rebut el suport dels companys de partit, com Mirella Cortés, i de la resta de senadors independentistes dels dos partits. L’emoció ha presidit un moment històric que han pogut captar els reporters gràfics. Romeva ha recordat a les xarxes socials que està disposat a fer política i representar les 928.722 persones que el van votar el 28-A. ‘Somrieu, perquè les urnes sempre guanyen’, ha escrit. Raül: "928.722 persones, a punt per fer política. Somrieu, perquè les urnes sempre guanyen." pic.twitter.com/sWUVcU9PxB — Raül Romeva i Rueda (@raulromeva) May 21, 2019 Diana Riba, candidata número 2 d’ERC a les eleccions europees i parella de Romeva, ha publicat un vídeo del moment de la votació al senat i ha qüestionat la separació de poders a l’estat espanyol. Romeva, que després de la sessió constitutiva haurà de tornar a la presó de Soto del Real amb la resta de presos electes, ha enviat el missatge següent després d’haver emès el vot: El Raül ha entrat al Senat amb dignitat, el cap ben alt i un somriure immens. El poder judicial és ben present a cada racó d'aquesta sala. On és la separació de poders? Treballarem perquè d'una vegada per totes, la política sigui valenta i afronti aquesta anomalia democràtica. pic.twitter.com/CUyn1eSZGW — Diana Riba i Giner (@DianaRibaGiner) May 21, 2019 Raül Romeva ha arribat al senat espanyol cap a les 08.20. Tal com va passar ahir durant la tramitació de l’acta, ha entrat pel pàrquing i, després de passar per la comissaria, ha estat acompanyat a la cambra per agents de la policia espanyola de paisà. Vegeu-ne ací un recull fotogràfic: Escortat en tot moment Romeva ha estat seguit en tot moment per la policia espanyola, cosa que ha deixat fins i tot situacions còmiques, com quan ha sortit del lavabo i s’ha trobat amb Diana Riba, que l’esperava a fora i amb qui només ha pogut compartir uns segons i una sèrie de preguntes sobre els fills, sense cap mena d’intimitat. Després de la votació s’han retrobat. Romeva ha rebut el suport de Marta Pascal i Josep Lluís Cleries: Paperetes amb la paraula ‘llibertat’ i un llaç groc Els senadors d’ERC, i també els diputats de la formació al congrés espanyol, han escrit la paraula ‘llibertat‘ amb un llaç groc a les paperetes de la votació a la presidència de les dues cambres. Els vots han estat considerats nuls. Els representants de JxCat han votat en blanc. ‘Fins a la proclamació de la República catalana’ Romeva i la resta de senadors independentistes han promès el càrrec en català i per imperatiu legal. Tots ells han fet servir diverses fórmules per a recordar els presos polítics i exiliats. A més, han defensat la República catalana i han mostrat el compromís de continuar fent camí cap a la independència. Heus ací les intervencions de Romeva i Matamala: 📢@raulromeva al Senat: "Fins a la proclamació de la #RepúblicaCatalana sempre compromès amb la llibertat, la igualtat i la fraternitat, com a pres polític i per imperatiu legal, prometo" #ImpulsRepublicà pic.twitter.com/meM7XezQpe — Esquerra Republicana (@Esquerra_ERC) May 21, 2019 🎥 @jami_matamala promet el càrrec de senador: "Amb lleialtat al mandat democràtic de l'#1Oct, pel poble català, i per la llibertat dels presos polítics i exiliats. Per imperatiu legal, ho prometo"#FreeTothom🎗#NoEnsRendirem pic.twitter.com/peKCIlSjn6 — Junts per Catalunya 🎗 (@JuntsXCat) May 21, 2019 El cap de llista del PSC al senat espanyol, Manuel Cruz, ha estat escollit nou president de la cambra per majoria absoluta, amb 140 dels 250 vots emesos. Ha superat en la votació la senadora de Ciutadans per Navarra Ruth Goñi, que el partit havia proposat com a candidata a presidenta i que només ha aconseguit onze vots. En la votació també s’han registrat 84 vots en blanc i quinze nuls. És previst que la mesa del senat estigui formada per tres membres del PSOE, tres més del PP i un del PNB. Manuel Cruz va ser diputat al congrés espanyol la legislatura passada i és el nom elegit per Pedro Sánchez després de l’intent fallit de col·locar Miquel Iceta a la presidència de la cambra. Però el gran protagonista de la jornada ha estat Romeva, que també ha rebut el suport de Bildu i ha aprofitat per enregistrar missatges que després ha difós a les xarxes socials. En acabar la sessió ha estat acomiadat amb més aplaudiments. 🎥 @raulromeva al Senat: "El #26M hem de tornar a guanyar per aconseguir la llibertat i una #República inclusiva, sobirana, justa i ètica, aquella per la qual alguns hem acabat a la presó d'una manera molt digna, convençuda i determinada" #ImpulsRepublicà pic.twitter.com/m0DckjBzFX — Esquerra Republicana (@Esquerra_ERC) May 21, 2019 Gu kongresoan gauden bitartean, @gorkia eta @raulromeva Senatuan. # pic.twitter.com/1eBoaBGejq — Mertxe Aizpurua (@MertxeAizpurua) May 21, 2019 EN DIRECTE: La presència històrica dels presos polítics al congrés i al senat evidencia la repressió

Summary: Abraçada emotiva entre Raül Romeva i Jami Matamala al senat espanyol


El director de Catalunya Ràdio, Saül Gordillo, ha acusat avui a la presidenta en funcions de la CCMA, Núria Llorach, de ser la responsable última de l’emissió dels anuncis relacionats amb el referèndum de l’1-O. D’aquesta manera, ha reiterat a la magistrada del jutjat d’instrucció número 13 que ell no va cometre cap delicte de desobediència perquè no tenia la competència directa per ordenar l’emissió dels anuncis o prohibir-la. El director de TV3, Vicent Sanchis, s’han negat a declarar en la compareixença per la confirmació del seu processament, i s’han remès a les declaracions efectuades durant la fase d’instrucció. La presidenta en funcions de la CCMA presenta un recurs La presidenta en funcions de la CCMA, Núria Llorach, també s’ha negat a declarar però a presentat un recurs al jutjat. Llorach ha negat que tingués competències en l’emissió dels anuncis de l’1-O en el recurs que ha presentat al jutjat número 13 de Barcelona, qui l’ha acusat de desobediència. Segons el recurs, Llorach no venia obligada per no tenir pròpiament dit, les competències funcionals i orgàniques necessàries per impedir o paralitzar l’emissió d’anuncis publicitaris relatius a la convocatòria i participació en el referèndum de l’1-O ‘al mateix temps que tampoc li seria propi la possibilitat de no autoritzar-la’. També argumenta que segons la Llei de la CCMA, de cap manera li correspon ni l’autorització ni el veto de l’emissió de propaganda de la naturalesa que sigui així com de qualsevol altre programa o producte audiovisual. El recurs considera que el requeriment per autoritzar l’emissió de l’anunci no la vinculava conforme les funcions i prerrogatives que li són pròpies segons el seu règim competencial. Per això, considera erroni el requeriment ‘per imprecís i genèric’.

Summary: Gordillo atribueix a Llorach la responsabilitat última dels anuncis de l’1-O davant el jutjat 13


La mesa del parlament abordarà a la reunió d’avui la sol·licitud de Junts per Catalunya (JxCat) de modificar la llei de la presidència, amb l’objectiu de poder investir a distància Carles Puigdemont. JxCat va registrar la iniciativa el 9 de febrer i va demanar que es tramités pel procediment de màxima urgència, però el president del parlament, Roger Torrent, la va deixar fora de la reunió de la mesa de la setmana passada per ‘defectes de forma’ en la sol·licitud. El mateix dia, Torrent va anunciar la intenció de presentar un recurs al Tribunal Europeu dels Drets Humans per a demanar mesures cautelars contra les dictades pel Tribunal Constitucional espanyol sobre la investidura de Puigdemont. La decisió, no acordada, va originar retrets entre els partits independentistes. Segons la reforma que proposa JxCat, el candidat a la presidència pot autoritzar, per majoria absoluta, un debat d’investidura sense la seva presència o sense la seva intervenció personal, i ho pot fer per escrit o per qualsevol altre mitjà previst al reglament de la cambra. També demana d’afegir un apartat a la llei perquè tots els òrgans del govern puguin constituir, convocar, fer sessions, adoptar acords i remetre actes, tant de manera presencial com a distància. Així mateix, JxCat va demanar a Torrent que convoqués un ple per a aprovar la reforma per la via ràpida. Per una altra banda, el govern espanyol va amenaçar de recórrer contra qualsevol modificació de la llei de presidència. A la reunió de la junta de portaveus també es parlarà de constituir sis comissions parlamentàries i es debatrà si s’activa la comissió de la reforma del reglament, que és una altra petició de JxCat per si calgués fer qualsevol canvi relatiu a la investidura. Torrent és favorable a constituir aquesta comissió, mentre que l’oposició s’hi ha expressat en contra. Finalment, es parlarà sobre la proposta de Ciutadans de convocar un ‘ple de desblocatge’, però Torrent pot endarrerir-lo fins que no s’hagi acabat el període de sessions actual, al juliol.

Summary: La mesa del parlament tracta avui de la reforma de la llei de presidència de JxCat


El govern del primer ministre grec, Alexis Tsipras, ha estat objecte de la seva primera vaga general. Prop de 20.000 persones s’han manifestat a Atenes a migdia, segons les autoritats, i unes 8.000 a Salònica, al nord del país. A prop de la plaça Sintagma d’Atenes, hi ha hagut incidents entre un grup nombrós de joves i la policia. La mobilització ha estat promoguda pels sindicats, per protestar contra els augments d’imposts i la reforma de les jubilacions. S’ha paralitzat el govern i el transport, museus i jaciments arqueològics eren tancats i els periodistes també feien vaga. Als hospitals només han funcionat les urgències. La posició ambigua d’Alexis Tsipras i el seu govern ha superat els límits i fins i tot el seu partit, Syriza, va fer una crida a mobilitzar-se contra les ‘polítiques antisocials del neoliberalisme extrem’ dutes a terme pel govern… de Syriza.

Summary: Syriza participa en la vaga general contra el govern de Syriza


L’ajuntament de Verges (Baix Empordà) reclama al govern, i en concret al Departament d’Interior, que actuïn amb ‘més contundència’ contra els ‘grupuscles feixistes’ que diumenge han visitat el poble ‘per enèsima vegada’ per arrancar estelades i llaços. El batlle, Ignasi Sabater, critica que ‘la impunitat’ amb la que han actuat fins ara aquestes brigades ha provocat que ‘ara ja vinguin al poble de dia’ amb la intenció de ‘provocar, insultar, intimidar, amenaçar i fer por’. Sabater també assegura que els Mossos d’Esquadra tenen ‘identificats plenament’ els autors, que en alguns casos són reincidents. ‘Si s’ha de detenir algú, que el detinguin’, ha dit. Veïns de Verges planten cara a un grup d’ultres que volia despenjar estelades El batlle de Celrà, Dani Cornellà, i la diputada de la CUP, Natàlia Sánchez, han estat més crítics amb el paper dels Mossos, a qui acusen d’acabar ‘protegint els feixistes’ quan tenen ‘una actitud de repressió’ cap als grups que els hi planten cara. Per dissabte han convocat una manifestació antifeixista a la població. ‘El poble ha dit prou’, ha afirmat el batlle de Verges, Ignasi Sabater, que subratlla que els veïns ahir ‘van plantar cara i també cervell’ contra un grup de persones que al migdia van anar al poble amb la intenció d’arrancar estelades. Quan van intentar impedir que les despengessin, va començar un enfrontament entre el grup de simpatitzant de la ultradreta i els veïns, que va acabar amb la intervenció dels Mossos d’Esquadra que van actuar per separar els dos bàndols. ‘El que no pot ser és que vinguin aquestes persones a provocar aldarulls, marxin i tornin a venir uns dies després i que aquí no passi res’, ha lamentat el batlle que, com a màxim responsable del municipi, reclama al govern i sobretot al Departament d’Interior que actuïn ‘amb contundència’ per frenar la situació i evitar que pugui anar a més. Ignasi Sabater ha criticat ‘la impunitat’ amb la qual han actuat fins ara aquestes brigades i sosté que això és el que ha fet que aquest diumenge hagin anat a Verges de dia en comptes d’actuar de nit, com fins ara. ‘Sabien que es trobarien molta gent’, ha apuntat El batlle que tem que, si els Mossos no actuen contra aquests grups, s’hagi d’acabar lamentant ‘algun accident’. El batlle ha recordat que és ‘l’enèsima’ vegada que aquests grups van fins a la població i afirma que els Mossos tenen ‘plenament identificats’ els autors, perquè en més d’un cas són les mateixes persones. ‘Què més ha de passar’, s’ha preguntat. Sabater ha recordat que, fins ara, només una de les visites ha arribat als jutjats i va acabar en sentència absolutòria. ‘L’estiu passat van amenaçar veïns amb un ganivet, ahir els hi van donar cops de perxa, demano que s’actuï amb contundència i, si s’ha de detenir algú, que se’l detingui’, ha dit El batlle. Sabater ha subratllat que no és el primer cop que demanen al govern que actuï amb tolerància zero cap ‘al feixisme’, li va traslladar al president de la Generalitat, Quim Torra, durant una visita a la població i, també, al conseller d’Interior, Miquel Buch. Ignasi Sabater ha exposat que fa deu anys que al poble hi onegen les estelades i ‘mai’ hi havia hagut cap problema. ‘Ja n’hi ha prou de venir a provocar i a amenaçar, Verges és un poble pacífic però també un poble digne que surt al carrer per defensar-se’, ha exposat El batlle que també agraeix la solidaritat que han rebut per part d’altres poblacions de Catalunya. El batlle ha anunciat que convoquen una manifestació antifeixista per aquest dissabte a Verges. ‘Som un poble que sempre hem defensat la llibertat d’expressió, però en aquest cas això no pot emprar mai la celebració de la violència ni donar cobertura a l’extrema dreta i al feixisme’, ha conclòs. Sabater ha comparegut en roda de premsa aquest dilluns acompanyat de la diputada de la CUP, Natàlia Sànchez, el batlle de Celrà, Dani Cornellà, i càrrecs electes, també de la CUP, de poblacions com Girona, Viladamat, la Bisbal d’Empordà, Bordils, Darnius o Sant Joan les Fonts. ‘Campen impunement per les nostres ciutats’ La diputada de la CUP, Natàlia Sànchez, ha reclamat també més contundència contra els ‘grups d’ultradreta’ perquè, segons ha dit, actuen amb ‘impunitat’. ‘El que exigim és que els Mossos actuïn amb la coherència que haurien d’actuar’ però ‘el que fan és reprimir amb molta contundència el moviment antifeixista i no entenem aquest desequilibri’. Sànchez també han dit que Verges està ‘en el punt de mira’ dels grups que ‘campen impunement per les nostres ciutats’ perquè està compromès amb el dret a l’autodeterminació però que ‘demà’ poden ser altres col·lectius. ‘No és una qüestió de llibertat d’expressió ni que un grup de persones vulguin la unitat d’Espanya sinó que a través de la violència, el que pretenen és imposar-la’, ha insistit. En aquest sentit, ha dit que la situació no és nova i que si no es prenen les mesures oportunes, pot tornar a passar. ‘Vénen a provocar i trencar la convivència’ Per la seva banda, el batlle de Celrà, Dani Cornellà, ha volgut mostrar el suport del municipi cap a Verges i també ha recordat que ‘no és el primer cop que passa’. Cornellà ha titllat els autors de l’incident d’aquest diumenge de ‘grupuscles feixistes’ que ‘vénen de nit i, fins i tot, ara ja de dia’ per ‘provocar i trencar la convivència’. El batlle també ha demanat a Interior que ‘actuï’ i ha denunciat la ‘impunitat amb què es mouen emparats per l’estat espanyol i per la seva justícia’. ‘Que el que no pot ser és que només posin cordons sinó que els que han de fer és emportar-se aquesta gent i detenir-la’, ha conclòs.

Summary: L’ajuntament de Verges demana al govern ‘més contundència’ contra els ‘grupuscles feixistes’


El president de la Generalitat, Quim Torra, i la batllessa de Barcelona, Ada Colau, han portat fins a Twitter les seves diferències envers el pressupost espanyol i el qual, ha estat rebutjat avui. Colau, en un primer piulet, ha criticat indirectament els partits independentistes per haver ‘bloquejat’ la tramitació dels comptes i ho ha titllat d”irresponsabilitat’. Torra ha contestat tot explicant que el seu gest no responia a interessos partidistes: ‘Els nostres únics interessos són la defensa del benestar i el progrés dels catalans i del seu dret a l’autodeterminació.’ Colau ha contestat que sí, que el seu no responia a interessos de partit, ide retruc, ha etzibat una crítica als últims governs: ‘El progrés dels catalans també és arribar a final de mes, tenir una sanitat i educació públiques de qualitat, i un Govern de la Generalitat que governi i exerceixi les competències que té, cosa que no fan des de fa anys’. Bloquejar uns pressupostos socials és un error històric: perjudica a la població, tant a Cat com a Esp, i obre la porta a eleccions q pot guanyar la dreta i l'extrema dreta. Per interessos partidistes es perjudica a la gent, especialment als més vulnerables. Una irresponsabilitat — Ada Colau (@AdaColau) February 13, 2019 Interessos partidistes, Alcaldessa? Els nostres únics interessos són la defensa dels benestar i el progrés dels catalans i del seu dret a l’autodeterminació. https://t.co/j5ljbIWltk — Quim Torra i Pla (@QuimTorraiPla) February 13, 2019 Interessos partidistes senyor Torra. El progrés dels catalans també és arribar a final de mes, tenir una sanitat i educació públiques de qualitat, i un Govern de la Generalitat que governi i exerceixi les competències que té, cosa que no fan des de fa anys. https://t.co/LpDFaNNiLD — Ada Colau (@AdaColau) February 13, 2019

Summary: Torra i Colau s’enganxen a Twitter pel rebuig del pressupost espanyol


Diumenge els ciutadans grecs són cridats a les urnes en les cinquenes eleccions generals en sis anys i les segones d’enguany. Després d’haver guanyat amb una àmplia majoria el 25 de gener amb la promesa de ‘posar fi a l’austeritat’, el cap de la coalició governamental Syriza, Alexis Tsipras, es va veure abocat a avançar eleccions a l’agost. El detonant va ser la signatura, el 13 de juliol, del tercer rescat de Grècia amb la UE i l’FMI (86.000 milions a tres anys), que imposa un dur programa de privatitzacions i retallades rebutjades poc abans en referèndum per una majoria de grecs. A diferència de fa set mesos, les últimes enquestes donen un frec a frec entre Syriza i la dretana Nova Democràcia de Vangelis Meimarakis, a més d’una participació previsiblament més baixa per la creixent indiferència, cansament i confusió de l’electorat. La incògnita, doncs, no és tant quina formació guanyarà les eleccions, sinó com quedarà compost finalment el govern en un escenari polític caracteritzat per la fragmentació i amb difícils majories absolutes. Les eleccions arriben amb unes males xifres econòmiques el primer semestre de l’any i amb una crisi de refugiats que, tot i afectar directament Grècia (cada dia hi arriben quatre mil persones de mitjana des de Turquia), paradoxalment no ha estat tema central de la campanya, excepte per al grup xenòfob i neonazi Alba Daurada, que en algunes enquestes arriba a situar-se en tercera plaça. La campanya s’ha centrat, doncs, en l’economia. El primer ministre Tsipras, que es presenta com l’únic candidat que pot aturar que els partits de la ‘vella política’ recuperin el poder, demana una majoria absoluta per donar estabilitat al govern i s’ha compromès a intentar de millorar els acords amb la troica respecte al deute grec. ‘Syriza segurament serà el primer partit polític al nostre país i crec que la majoria absoluta és un objectiu del tot assequible’, ha repetit aquesta setmana. Però per l’esquerra, la formació es disputa el vot de diumenge tant amb el Partit Comunista com sobretot amb una jove escissió antiausteritat i contra l’euro de la mateixa coalició, Unitat Popular, encapçalada per l’ex-ministre d’Energia Panaiotis Lafazanis i que té la CUP com a referent. I per la dreta, l’oposició conservadora i liberal insisteix a posar fi al govern de Tsipras i a formar una àmplia coalició governamental per a encarar els problemes del país. Els sondatges també preveuen un augment de vot del PASOK i una davallada dels liberals de To Potami.

Summary: Grècia tanca la campanya amb frec a frec de Syriza i Nova Democràcia a les enquestes


Facebook i la Nasa han publicat un vídeo de 360 graus d’un paisatge de Mart que ja acumula més de tres milions de visites. Les imatges les va captar la nau Curiosity Mars Rovers gràcies a la tecnologia de Facebook per a convertir en vídeo les seqüències de fotografies. ‘Això només és el començament d’allò que podem fer amb la realitat virtual i els vídeos en 360 graus. Bastant increïble’, deia el propietari de Facebook, Mark Zuckerberg, que va compartir el vídeo al seu mur. Vegeu el vídeo: Use your smart phone to explore Mars with me in 360 degrees. #FromWhereIStand Posted by NASA’s Curiosity Mars Rover on dissabte, 30 / gener / 2016

Summary: Facebook i la Nasa mostren un vídeo del planeta Mart en 360° que acumula milions de visites


Aquest cap de setmana se celebren les Festes del Rei En Jaume a Calvià, Mallorca. S’hi commemora el desembarcament de les tropes catalanes a Santa Ponça, l’any 1229, i la batalla contra els sarraïns. S’hi podran veure recreacions històriques, de les batalles a les negociacions finals. La festa es complementa amb un munt d’activitats: des de competicions esportives fins a concerts. Què podem fer aquest cap de setmana: deu propostes Avui, dijous, es farà la ruta teatralitzada, un dels actes més destacats del dia. Actors i músics guiaran la gent pels racons de Calvià relacionats amb el desembarcament del rei en Jaume. Demà hi haurà el ball d’escamots i la gran desfilada mora. A més, tothom podrà anar al mercat medieval que hi ha al passeig de la platja de Santa Ponça, que hi estarà tot el cap de setmana. Dissabte a la tarda es farà la concentració de les tropes mores, l’escenificació del desembarcament dels cristians i la primera batalla. I, en acabat, la representació de la negociació dels dos reis i la gran batalla final. Les festes acabaran diumenge amb una missa solemne, una Festa Holi i els focs artificials que es podran veure de la platja de Santa Ponça estant. Aquestes festes, que van començar el 29 d’agost, recorden la conquesta de Mallorca per les tropes catalanes del rei Jaume I. Hi ha qui creu que la conquesta fou motivada per un comentari del barceloní Pere Martell que, en un sopar amb el rei, li va demanar si no li agradaria de ser el primer rei cristià amb un regne enmig de la mar. Un any després, el rei, acompanyat de nobles, religiosos i soldats, desembarcava a Mallorca i vencia els sarraïns.

Summary: Santa Ponça commemora la conquesta de Mallorca per les tropes del rei Jaume I


Tot i l’ajornament de les Falles de València fins al juliol per a evitar l’expansió de la Covid-19, la preocupació general del gremi d’artistes fallers vers una notícia que ha arribat quan moltes falles ja estaven mig plantades i els vuit milions d’euros de possibles pèrdues econòmiques, hi ha una activitat que ha aconseguit resistir. Jesús Peris: ‘Ara hi ha un Patrimoni Immaterial que té un problema greu’ L’esperit faller encara es pot trobar viu al Centre Cultural del Carme. Aquests dies, hi ha l’exposició ‘Falles experimentals. Història d’una dissidència’, que traça un recorregut per les falles experimentals, trenta anys d’innovació i trencament de les estructures més tradicionals d’aquesta festivitat. Els seus autors no són els artistes fallers de tota la vida, sinó dissenyadors, arquitectes i escultors que van decidir començar uns canvis formals rotunds per a desconstruir el concepte de l’univers faller, el qual consideraven profundament jerarquitzat i religiós. Les seves obres es caracteritzen per fer servir solament material sostenible, amb l’objectiu d’evitar l’impacte ambiental que crea la combustió de materials contaminants de les falles. Per aquest motiu, refusen d’utilitzar el suro blanc i recuperen elements com la fusta i el cartó. També es caracteritzen per proposar una relació més complexa amb l’espai on es planten, prenent un to que recorda molt més una instal·lació d’art contemporani. A banda d’aquest trencament formal, les falles experimentals continuen conservant la sàtira que defineix aquesta festivitat. L’exposició s’estructura en quatre capítols. El primer, anomenat ‘Antecedents’, mostra algunes de les propostes dels pioners a obrir camí en aquesta renovació, com Ricardo Rubert, Vicente Luna o Alfredo Ruiz. El segon capítol es dedica als creadors de les ‘Falles I+E’ (Innovació i experimentalitat), en les quals els seus artistes incorporen noves tecnologies i noves formes de relació amb l’espai, creant falles transitables. El tercer apartat es correspon a l’apropiació de l’espai públic mitjançant la participació col·lectiva, recuperant l’esperit de ‘l’estoreta velleta’. Per últim, el quart capítol és una zona de documentació acadèmica, revistes i catàlegs que analitzen la festa valenciana més popular.

Summary: El Centre Cultural el Carme ofereix un recorregut per les falles experimentals


Les eleccions del congrés espanyol a les Balears deixen algunes interpretacions importants més enllà del triomf del PSIB, el fracàs de Veus Progressistes, la davallada del PP i la irrupció de Vox. El 28-A dibuixa un panorama de fragmentació de la dreta espanyolista, amb Cs superant el PP, i pot ser també interpretat com un assaig general del resultat que hi haurà d’ací a un mes mal comptat, a les eleccions al parlament. Sens dubte, una de les qüestions cabdals és saber si el moviment de fitxes a la taula de negociacions que es jugarà a Espanya per formar govern afectarà les Illes. Una altra cosa important és la reflexió que ha de fer necessàriament el sobiranisme. L’esquerra nacional ha començat sense potència el cicle electoral. Encara és a temps d’esmenar-ho perquè, altrament, pot arribar a dilapidar la confiança històrica que li van fer els ciutadans ara fa quatre anys. Els resultats del 28-A (3 escons per al PSIB, 2 per a Podem, 1 per a Cs, 1 per al PP i 1 per a Vox) deixen fora Veus Progressistes i configuren un panorama incert per als comicis al parlament. Faria perillar el govern de progrés un pacte PSOE-Cs a Espanya? En política pot passar de tot, però el PSOE ja ha dit del dret i del revés que no vol ni parlar de referèndum al Principat i, per tant, un pacte de PSOE amb Podem i les forces independentistes sembla descartat. I és ací on s’obre la porta a una entesa entre PSOE i Cs a l’estat espanyol. Una aliança que ja sabem que agrada els poders mediàtics, financers i judicials de Madrid i que podria fer perillar una futura repetició del govern de progrés que encapçala Francina Armengol, amb Més per Mallorca també a l’executiu, i el suport extern de Podem. Si bé és cert que no es pot fer una translació exacta dels resultats al congrés espanyol, sembla evident que el PSIB pot trobar-se amb una situació similar a la del PSOE després del 26-M. Si l’esquerra –comptant-hi PSIB, Més i Podem– no té majoria absoluta, el perill d’involució serà enorme. L’anticatalanisme de Cs xoca frontalment amb la posició que defensa Armengol en llengua, cultura i país. És ben sabut que la presidenta del govern representa l’ànima catalanista del seu partit a les Illes. Armengol és més PSIB que no PSOE, però també és poc qüestionable que al carrer del Miracle no tenen per norma oposar-se al carrer de Ferraz. Recuperarà força el sobiranisme? El govern de progrés no té assegurada la majoria. Les eleccions al parlament seran una segona part del partit que es va començar a disputar al congrés espanyol i el sobiranisme arriba a la cita amb dubtes importants després d’haver obtingut menys vots que el 2016 (25.000 ara, 33.000 fa tres anys). A les darreres eleccions al parlament (2015), va superar els 60.000 i va esdevenir clau en el canvi polític. La gestió de govern i els mals resultats a les espanyoles deixen una perspectiva incerta per a l’esquerra del país. El somni d’esdevenir primera força progressista, que va ser real després de les darreres eleccions al parlament, sembla esvair-se. L’esquerra nacional no sols té davant el PSIB-PSOE. També Podem la guanya ara mateix a les urnes. Si Més no és capaç de retenir una part important de la confiança obtinguda fa quatre anys, tocarà obrir un període de reflexió profunda i necessària. És probable que votants del partit hagin optat per PSOE o Podem al congrés, però la lectura del vot útil pot resultar poc creïble si no s’equilibra el repartiment de les opcions progressistes el 26-M. Eix esquerra-dreta L’eix esquerra-dreta és en clara reconstrucció a les Balears. A diferència de Veus Progressistes, Podem ha resistit prou bé el 28-A, amb 92.000 vots, un grapat més que no Cs (90.000), que ha desplaçat el PP com pronosticaven les enquestes. El partit de Casado ha arrossegat Biel Company a uns resultats desastrosos també a les Illes. Quarta força i 87.000 vots. La irrupció de Vox, amb 58.000 vots, ha fet que la dreta espanyolista s’hagi repartit tres escons. Els altres cinc han estat per a l’esquerra estatista. Això confirma que el PP perd definitivament l’hegemonia de la dreta després de veure com Cs el superava en vots i també que l’extrema dreta coexistia fins ara sota el paraigua del regionalisme que es va començar a trencar amb Matas i va ser completament destruït amb Bauzá, ara a Cs. El PI, la dreta autonomista, ha empitjorat resultats (11.000 vots) i també hauria de mesurar com pot atreure aquell sector moderat i autonomista que votava PP. Potser fa tard i aquest perfil ha optat també pel PSIB. Algunes dades significatives per municipis El poder mediàtic de Vox ha passat factura. I no únicament a Palma, on s’esperava que faria més forat. L’extrema dreta també apareix en alguns municipis de la part forana amb resultats significatius. A Palma, Vox ha fet gairebé 25.000 vots i ha superat de llarg Veus Progressistes, que n’ha aplegat poc més de 6.000. Una circumstància que s’ha repetit a Manacor, on l’extrema dreta ha tret un vot més que els sobiranistes, Inca (2243 de Vox per 639 de Veus Progressistes), Sant Antoni de Portmany (1109 a 122) i Maó (1120 de l’extrema dreta per 686 de la coalició sobiranista), entre més. Algunes d’aquestes ciutats han tingut representació sobiranista al consistori durant la legislatura, però a les espanyoles han fet un paper molt discret que també obliga a reflexionar-hi profundament. Podeu consultar ací els resultats de tots els municipis.

Summary: Illes 28-A: Cs també amenaça Armengol i el sobiranisme ha de fer una reflexió


Una professora, un dissenyador gràfic, un programador informàtic, un enginyer i un traductor per a fer-ne difusió en anglès: són els cinc encarregats de donar vida al projecte de Cat Memòria, que malda per evitar l’oblit del referèndum del primer d’octubre aplegant tots els vídeos i imatges d’aquella jornada, tant de l’actuació violenta de la policia com de les celebracions als col·legis on es va poder votar amb normalitat. Han dissenyat un mapa interactiu on, de moment, ja tenen gairebé cinc-cents col·legis electorals documentats, en 77 dels quals hi va haver violència policíaca, i 3.000 documents gràfics entres imatges i vídeos. Punxeu en el mapa per accedir a l’interactiu ‘La finalitat és deixar-ne constància i que es vegi tot. Que no hi hagi res que no surti a la llum. I deixar clar que aquí no hi ha fake news‘, diu un membre d’aquest projecte. Entrant a la web de Cat Memòria, es veu que s’hi ha fet una feina ingent, una feina ‘de formigueta’, com diuen. A cada un dels 477 col·legis electorals registrats, s’hi pot consultar si hi va haver violència de la policia, quin cos en va ser responsable, si van retirar les urnes, si hi va haver concentració de la policia a l’exterior dels punts de votació… I tots van acompanyats de material gràfic que s’ha pogut verificar que correspon a aquella localització. Totes les imatges les han aconseguit de Twitter i YouTube i, d’ençà que el projecte ha anat creixent, també per correu electrònic. Alguns usuaris hi comparteixen vídeos que encara no havien vist la llum o bé que els havien passat per alt, i ells comproven que les localitzacions siguin correctes amb Google Street View. Encara no s’ha vist tot Vuit mesos més tard del primer d’octubre sembla increïble que encara hi hagi vídeos dels atacs de la policia que no hagin vist la llum. Doncs la setmana passada, per correu, van rebre un vídeo de l’actuació amb violència que hi va haver al Departament de Benestar Social i Família de la Generalitat a Lleida. Creuen que ‘gairebé’ tots aquests atacs ja són localitzats, però diuen que encara en poden aparèixer més vídeos. ‘En algunes escenes pots veure quinze mòbils enregistrant i no saps què se n’han fet, d’aquests vídeos’, expliquen. Cat Memòria també va decidir de documentar gràficament els punts on es van defensar amb èxit els col·legis electorals. ‘Vàrem creure que també haviem de mostrar el cantó positiu d’aquella jornada, els moments d’alegria que hi va haver.’ Gràcies #CDR , sense vosaltres el #referendum de l'#1oct no es podria haver fet. Ho vam fer possible entre tots, vam votar i ho seguirem fent. #votarem Votarem! La gent decideix el què vol ésser. #HemVotat pic.twitter.com/IRBG9GJeG7 — catmemoria.cat (@CAT_memoria) April 24, 2018 Per això el seu objectiu és arribar a censar els 2.229 col·legis electorals que hi havia repartits per tot Catalunya, i són optimistes. Però saben que es trobaran obstacles, com és el cas d’Estaràs (a la Segarra). Tenen constància que en aquest petit poble els van prendre les urnes, però no en tenen cap imatge que ho demostri. El procés és llarg, per bé que resten molts punts per censar. També de fora de Catalunya, perquè posen sobre el mapa els punts des d’on van sortir policies i guàrdies civils a crits de ‘a por ellos’. El resultat final vol ser la biblioteca visual del primer d’octubre, perquè no s’oblidi mai que un dia hi va haver repressió policíaca contra ciutadans que volien votar.

Summary: Cat Memòria, un testimoni visual ingent de l’1-O