Oriol Amat es defineix com a optimista. Ho repeteix sovint durant la conversa en què analitzem l’economia del país i les tendències del 2019. També, inevitablement, parlem de la seva experiència al parlament, com a diputat de Junts pel Sí. Veu clar que els salaris pujaran i que l’atur baixarà malgrat que l’economia europea es refredi. Tot i creure en l’economia de mercat, troba necessari que es recuperin valors imprescindibles. Troba inadmissibles els excessos salarials d’alguns executius i confia plenament en el 30% de ciutadans, de consumidors, que tenen valors. Si ha de dir alguna cosa que no li va agradar del parlament, té clar que són la mentida i l’exageració. —Com es presenta econòmicament el 2019? —Tinc la sensació que serà un any bo. Què vol dir això? Doncs que serà un any en què l’activitat econòmica continuarà creixent i en què augmentaran els salaris i es reduirà l’atur. —Entrem en el detall? —Tot apunta que el creixement econòmic serà una mica menor. Durant aquests darrers anys havíem vorejat el 3%, ara vorejarem el 2% o 2,5% i això està bé. —I no hem de patir? —No ha de ser dramàtic, perquè amb un 2% podrem continuar reduint l’atur, crear empreses i augmentar la facturació… Per tant és positiu. —Però a escala mundialvénen mal dades? —L’economia mundial es refreda una mica, i l’europea també. Les dades que arriben d’Alemanya i de més països demostren que l’activitat cau, però tot i això s’espera que l’any serà menys positiu, però positiu al cap i a la fi. Ara fa un parell de setmanes he estat a la Xina i estan molt preocupats perquè diuen que creixeran al voltant d’un 6%… És clar, estan molt preocupats perquè havien crescut un 8%. El Fons Monetari Internacional, l’OCD, la Unió Europea, la Cambra de Comerç de Barcelona, tots diuen que, tanmateix, l’economia continuarà creixent. —Heu dit que augmentaran els salaris? —Per la informació que veig, crec que sí. La majoria d’empreses pacten increments salarials i això farà que el poder adquisitiu augmenti, sobretot el dels qui tenen els sous més baixos. —Doneu molta importància al fet que augmentin els sous. —A mi em sobta que hi hagi qui que no s’adoni que l’objectiu de l’economia no és pas d’augmentar el PIB sinó els sous. Augmentar els salaris és millorar el benestar de tots. I això implica augmentar els dels qui, treballant a temps complet, tenen un salari que no els permet de sortir de la pobresa. Al voltant d’un 20% de la població del nostre país està per sota del llindar de la pobresa i un percentatge important treballa. Això vol dir que el sistema falla. Aquest fenomen passa d’ençà de la crisi del 2008. —Això es pot revertir? —Crec en l’economia de mercat, però ha d’estar regulada d’alguna manera perquè té alguns errors. Un és el ventall salarial estratosfèric en algunes grans organitzacions en què, de cop i volta, n’hi ha que cobren 150, 200, 300 vegades més dels qui cobren menys. Això és inadmissible i atempta contra valors molt importants que hauria de tenir una economia de mercat. Hi ha d’haver mecanismes de correcció perquè això no passi. A mi m’agrada molt una de les característiques de l’economia social –que són les cooperatives, les ONG, les societats anònimes laborals: moltes tenen una política salarial amb límits que evita aquestes diferències. Per exemple, la banca ètica té un ventall de l’1 al 10 o 12 i els sous dels directius no poden créixer desorbitadament. —Aquest comportament pot esdevenir generalitzat? —Hi ha un estudi europeu segons el qual hi ha un 30% de persones sensibles a aquests valors: quilòmetre zero, inversions responsables… És possible que un 70%, si pogués cobrar 800 vegades més que un altre, ho accepti sense problemes, però hi ha aquest 30% que no ho faria. —Un 30% pot ser significatiu? —Aquest 30% ben organitzat pot transformar molt: hi ha grans transformacions que s’han fet amb un 10% o un 15% de la gent. Aquesta gent, partidària d’un consum responsable, solidari, preocupada per l’ecologia, té una oferta insuficient. És una demanda no atesa, o sigui que falta un 30% de l’oferta. I això és una gran oportunitat per a l’economia social. —Dèieu també que disminuiria l’atur. —Tot apunta que continuarà disminuint. Aquí ara en tenim vora un 10%. A l’estat espanyol una mica més, al voltant del 14%. A Catalunya ens anem acostant a l’atur tècnic, però no tothom ho veu així. És a dir, a un nivell d’atur que ja no pots reduir més. A banda, tenim dos components més. Un, hi ha el qui ha pres la decisió de no treballar. El segon és el de l’economia submergida, el qui realment treballa i consta com a aturat. Recordo que el 2007, quan rondàvem el 6% d’atur, les empreses ja no trobaven gent. Dit tot això, he de dir que l’atur d’un 10% és inacceptable. Hem de continuar baixant, però no fa gaire en teníem més del doble. —Però costa de trobar gent preparada i la que hi ha se’n va. —Un problema que tenim és que les persones qualificades tenen salaris baixos i decideixen d’anar-se’n. El segon problema és que hi ha empreses disposades a pagar salaris més alts però que no troben qui busquen. Aquí hi ha un cert desencaixament, entre allò que el sistema educatiu produeix i la demanda real. I aquí em tiro pedres a la meva teulada. Es busquen perfils més tècnics, enginyers, gent amb formació professional molt especialitzada, que no produïm, i això és un problema que hem de veure com és resolt. S’ha fet molt amb el Dual, però tenim millores pendents. Tinc l’esperança que molts dels qui se n’han anat tornaran molt preparats. Crec que el nostre país té la capacitat de donar bona ocupació. —Fa temps que no tenim anys bons. —El 2018 Catalunya ha crescut un 3%, el 2017 un 3%…T’ho dic de memòria, però no sé quants trimestres fa que a Catalunya creixem força. —Potser les xifres són bones, però en general per a la població no ho són. —És veritat que els salaris no han millorat tant com haurien d’haver millorat. Això és veritat. Però les empreses han millorat molt els beneficis. Cada any col·laboro amb l’Informe Anual de l’Empresa Catalana, de la Cambra de Comerç i el Departament d’Economia de la Generalitat, i d’ençà del 2014 que els anys han estat molt bons per a l’economia i l’empresa catalana. Els accionistes han guanyat al voltant del 8 i 10% de rendibilitat, que això està molt bé. I per què? Perquè han augmentat molt les vendes i sobretot per la internacionalització. —Exportem tant com diuen? —L’economia catalana és una de les més internacionalitzades del món i en això hem millorat d’ençà del 2008. Ara hi ha una dada que és molt interessant i que segur que coneixeu, però cal remarcar-la. Fa uns quinze anys aproximadament tot allò que Catalunya exportava a Espanya era el 65%, i la resta del món un 35%. Ara ho hem capgirat. És a dir, ara exportem el 65% al món i un 35% a la resta de l’estat. I això ho hem fet sense reduir allò que veníem a Espanya, perquè de fet ha pujat molt l’exportació. —Quina és la fortalesa de la indústria catalana? —Una de les grans fortaleses és la diversificació. —Tot el soroll que van fer sobre la fugida d’empreses… —A Catalunya, sobretot des del 2014, que augmentem, no solament l’ocupació, sinó les empreses que hi tenen seu. Són una mica més de 600.000 i cada vegada n’hi ha més. Una dada molt positiva és que les empreses que creixen són sobretot les mitjanes i les grans. Això és molt positiu. —Per que? —Perquè hi ha un cercle virtuós, la dimensió innovació-internacionalització. Si tens més dimensió, pots innovar més. I, si innoves més, pots internacionalitzar-te més. I això és un cercle virtuós, que s’alimenta. Aleshores, els últims anys, sobretot des del 2014, ha crescut molt el nombre d’empreses mitjanes i grans. Per tant, això és una dada positiva. —Les empreses que se n’han anat han de tornar a qualsevol preu? —Jo diria: hem de millorar el benestar i amb dignitat. —Es destrueix el teixit industrial de base? —No, no. Jo el teixit empresarial el veig més fort ara que no fa uns quants anys. És veritat que arran de la crisi del 2008 alguns àmbits concrets de la indústria o de la construcció van desaparèixer. També vam perdre indústria però ara l’anem recuperant. Em sembla que la Unió Europea –ho dic de memòria– es proposava com a objectiu per a tot Europa que al 2020 la indústria fos del 20%. A Catalunya ja ho tenim això. És a dir, allò que la Unió Europea vol d’ideal per al 2020 nosaltres ja fa anys que ho tenim. A més, hi ha aspectes en què ens fixem poc, però, per exemple, tenim una farmacèutica que fa un parell de setmanes va comprar una empresa per centenars de milions, si no recordo malament als Estats Units. És a dir, que ens compren empreses, però també en comprem. —Quan analitzeu la vostra experiència com a polític també sou optimista? —Vaig aprendre moltes coses, eh? La veritat és que les últimes setmanes ho vaig passar malament. Quan em van proposar d’anar-hi com a independent, el meu compromís era estar aquella legislatura. Per tant, el fet que no hi continués l’havia previst. La meva vida és la universitat i, per tant, allò va ser per a mi com un servei al país, un servei molt humil, però un servei. Al món anglosaxó, però sobretot al nòrdic, és molt habitual que persones que estan en una etapa professional en què ja han fet quasi tot allò que volien o que tenen una certa edat, destinin uns quants anys al sector públic o a la política. Vaig veure-hi coses molt bones i en vaig veure alguna de negativa. Per exemple, a mi m’ha ajudat a entendre més l’altre. Quan escoltes la ràdio al cotxe i sents algú que t’horroritza, l’apagues i prou. Quan ets al ple del parlament has d’escoltar persones que no t’agraden gaire o gens, hores i hores, i sovint coses que es repeteixen mil vegades. Després, amb moltes d’aquestes persones un dia, fora de l’hemicicle, hi parles tranquil·lament o hi dines i això fa que ara jo tingui més capacitat per a entendre els qui són diferents. La política és molt qüestionada i els polítics també. Però ara jo sé que la majoria de polítics renuncien a moltes coses per a estar-hi. Hi estan perquè volen. Però renuncien a moltes coses, les jornades laborals que fan la majoria no són de quaranta hores setmanals, són de seixanta, de setanta… Això són exemples de la part bona que he vist. —I la part dolenta? Encara que no us agradi gaire de dir-la… —A vegades es diuen coses que fins i tot el qui les diu sap que no són veritat. Bé, ara generalitzava… —Voleu dir que es diuen massa mentides? —A vegades es diuen coses que no responen a la veritat i que no són certes. —En totes les bandes? —N’hi ha especialment alguns que ho fan més. Ara quasi tots tendeixen a exagerar les coses. Per exemple, una cosa que no fa quasi ningú és reconèixer els seus errors. Crec que entre tots ho podríem fer millor. —Fa anys havíem parlat d’economia i independència. Les coses no han anat com prevèieu? —No. —Recordo que us imaginàveu un escenari en què Europa seria més determinant, a l’hora del diàleg. —Sí. —Què s’hauria d’aprendre dels errors? —Jo era més optimista l’1-O, però continuo sent-ho. Per part meva crec que hi havia un error d’apreciació de què faria cada una de les parts implicades i què no faria. Quan tens informació nova has de revisar bé el pla i has de veure què has de fer de diferent. Encara penso que el diàleg és el camí. És impossible de buscar una solució que sembli bé al 100% de catalans. Però n’hi ha que el 70%, 80% poden veure bé. És veritat que Europa no ha fet tant com ens pensàvem, però les coses que han passat a Alemanya, a Bèlgica, a Suïssa, han ajudat molt. —Però no de la manera com prevèieu? —Jo estava convençut que seria possible un diàleg i no s’ha produït. Pensàvem que Europa seria un actor que ens ajudaria molt a arribar-hi, eh? Jo sempre he pensat que quan hi ha un problema s’ha d’arribar a un escenari de guanyar-guanyar, de win-win. Nosaltres ara, de fet, som en un lose-lose, de perdre-perdre. Potser necessitarem temps, molt de temps, però estic segur que això en algun moment pot ser de win-win. I per a ser-ho ha d’haver-hi diàleg. Potser ara no hi ha les condicions perquè pugui passar, i ja arribarà. Jo amb Catalunya sóc molt optimista. —Fer política us ha passat factura en l’economia? —Quan en un conflicte prens una posició t’obre portes i te’n tanca. Les persones del món universitari estem una mica més immunitzades. Perquè tens llibertat de càtedra. Ara, evidentment, sempre hi ha coses que guanyes i coses que perds. Jo hi vaig entrar perquè m’ho va demanar el meu pare –això ja t’ho vaig dir en una entrevista– i si ara tornés a passar, ho tornaria a fer.

Summary: Oriol Amat: ‘Encara que l’economia mundial es refredi, el 2019 els salaris pujaran’


El president de Ciutadans, Albert Rivera, va fer ahir un piulet a Twitter per a denunciar una suposada pintada a casa del president de l’Associació Catalana de Víctimes d’Organitzacions Terroristes (ACVOT), José Vargas. Partia d’una informació d’OK Diario que portava aquest titular: ‘Pintades de “Gora ETA” a casa del president de l’Associació Catalana de Víctimes del terrorisme’, acompanyada d’una fotografia on es veu un mural al·legòric commemorant l’1-O en una paret i al damunt del qual hi havia escrit, en castellà, aquesta frase: ‘No por mucho madrugar Gora ETA militar’. Al peu de la fotografia, OK Diario diu: ‘Pintada a la casa de Vargas’. Rivera va aprofitar-ho per amplificar el seu discurs sobre Catalunya, dient: ‘Vull enviar tot el meu suport a José Vargas, president de l’Associació Catalana de Víctimes del Terrorisme, a qui uns separatistes han pintat “Gora ETA” a casa seva. És tremend fins on s’arriba a Catalunya. Una abraçada, José, no esteu sols!’ Quiero enviar todo mi apoyo a José Vargas, presidente de la Asociación Catalana de Víctimas del Terrorismo, a quien unos separatistas han pintado “Gora ETA” en su casa. Es tremendo a lo que se está llegando en Cataluña. ¡Un abrazo, José, no estáis solos! https://t.co/f4DaZMKBhi — Albert Rivera (@Albert_Rivera) September 29, 2019 El cas és que dins la notícia no hi ha res que demostri que la pintada fos obra d’uns ‘separatistes’. Però alguns veïns del barri també s’han encarregat de desmentir que aquesta pintada fos a casa de Vargas i han demostrat que és davant l’Escola Mestre Enric Gibert i Camins, al barri de Sant Andreu de Barcelona. Això de la foto és un mur d'una escola a un puto carrer del meu barri. No és de cap casa, intoxicadors de merda. https://t.co/KU2n3ogaJO — Maria O'Hara ☘ (@bloodymary_85) September 30, 2019 Fent un tomb per Google Maps es pot identificar fàcilment el mur on es va es va fer la pintada (tot i que en la imatge de Google Maps encara no es veu el mural de l’1-O ni tampoc la pintada denunciada). José Vargas ha dit a VilaWeb que és cert que la pintada no és pas a casa seva, sinó davant de l’escola, que ocupa tota la vorera de cap a cap. Vargas diu que la pintada la van fer la setmana passada i que és ‘al costat de casa’ seva. Ara, el tros de mur pintat no toca pas cap habitatge. I repetidament els veïns han hagut de repintar el mural de l’1-O perquè sovint apareix brut de pintades com aquesta. Ho explicava Betevé en aquest vídeo d’ara fa un any:

Summary: Albert Rivera difon informació falsa sobre una pintada per atacar l’independentisme


L’agència espacial nord-americana, NASA, ha publicat un vídeo en el qual es mostra com els astronautes entrenen per caminar a l’espai per futures missions a l’Estació Espacial Internacional. Les imatges estan enregistrades en 360 graus i permeten a l’espectador una immersió total en l’entrenament: dins d’una piscina del Neutral Buoyancy Laboratory (NBL) de Houston (Texas).

Summary: La NASA mostra com entrenen els astronautes en un vídeo de realitat virtual


Qui va ser màxim responsable d’Orange Market, Álvaro Pérez, ‘El Bigotis’, ha dit al jutge de l’Audiència espanyola José de la Mata que tots els contractes adjudicats al País Valencià a la trama Gürtel eren ordenats per l’ex-president Francisco Camps, segons que han informat a Europa Press fonts jurídiques. Ho ha dit en una declaració de més de tres hores al titular del Jutjat Central d’Instrucció número 5, que investiga si va ser Camps qui va ordenar d’adjudicar a Orange Market, l’empresa de la trama Gürtel que operava al País Valencià, l’estand per a l’edició de Fitur de l’any 2009. Es reobre la investigació del cas Gürtel per a esclarir el paper de Camps en el finançament il·legal del PP

Summary: ‘El Bigotis’ diu que tots els contractes de la Gürtel al País Valencià els ordenava Camps


La fiscalia boliviana ha emès avui una ordre de detenció contra d’Evo Morales, a qui el govern de l’autoproclamada Jeanine Áñez ha acusat dels delictes de sedició i terrorisme. El ministre de l’interior, Arturo Murillo, ha comportat a les xarxes una fotografia amb el document en el qual s’ordena la detenció de Morales i el seu trasllat davant la fiscalia especialitzada anticorrupció, refugiat actualment a l’Argentina arran de les pressions militars que el van obligar a dimitir i exiliar-se. Sr. @evoespueblo para su conocimiento pic.twitter.com/1KrAFcevjQ — Arturo Murillo (@ArturoMurilloS) December 18, 2019

Summary: La fiscalia de Bolívia emet una ordre de detenció contra Evo Morales per terrorisme i sedició


Poc abans de les sis del matí s’ha confirmat que els partidaris del Brexit guanyaven el referèndum al Regne Unit. Les previsions fetes pel govern britànic indiquen que ara demanarà l’aplicació de l’article 50 del Tractat de Lisboa per abandonar la Unió Europea. Amb això la Unió Europea perdrà un dels seus estats més importants i farà un pas enrere d’un valor incalculable. Mai cap estat havia abandonat les institucions europees i el pas fet anit per les quatre nacions del Regne Unit podria provocar el col·lapse de la Unió Europea, tal i com ha estat coneguda fins ara. L’article 50 del Tractat regula com un estat membre es pot retirar de la Unió Europea i defineix un període de negociacions de dos anys per desconnectar el país que abandona la Unió. La victòria dels partidaris de la Unió Europea, per un 52% dels vots contra un 48%, s’ha basat en l’obtenció de molts bons resultats sobretot en el nord d’Anglaterra i en una mobilització menor de l’esperada dels partidaris de romandre en la Unió Europea. Escòcia vota a favor de romandre a la UE El vot a favor de restar dins la Unió Europea s’ha imposat només a Escòcia, la ciutat de Londres, les zones republicanes d’Irlanda i Gibraltar. A Escòcia el sí a la UE ha obtingut un 62% i el no un 38%. Al nord d’Irlanda, el ‘remain’ ha guanyat amb un 55,8%, i a Londres ho ha fet per un 59,3%. La primera ministra escocesa, Nicola Sturgeon, ha descrit els resultats a Escòcia com “un vot fort i unívoc” a favor de la permanència dins la UE. Precisament aquesta diferència en el sentit del vot respecte del que ha decidit el conjunt del Regne Unit podria accelerar la celebració d’un segon referèndum d’independència a Escòcia. El programa electoral de l’SNP, el partit independentista escocès, ja assegurava el mes de maig, just abans de les eleccions escoceses, que si Escòcia es veia forçada a abandonar la UE, “les circumstàncies” haurien canviat de forma prou “significant” per a tornar a consultar els escocesos sobre la seva relació amb la resta del Regne Unit. Caiguda de la lliura Abans de saber-se el resultat, però quan ja semblava clar que el Brexit anava a guanyar, la turbulència en les borses ha estat molt alta, amb la Lliura en caiguda lliure, situant-se en el nivell més baix des del 1985. Els mercats financers han començat a caure, i la moneda britànica ha perdut 10 punts. De fet, després de tancar en un alt 1,5 respecte al dòlar, la lliura ha caigut fortament fins a canviar-se per 1,3 dòlars. En comparació amb l’euro, la lliura ha caigut un 7% i es canvia per 1,2 euros. La moneda de l’Eurozona, de fet, també ha caigut en els mercats respecte al dòlar, més d’un 3,5%. A la borsa de Tòquio, ja oberta, el Nikkei cau un 7,1%. Editorial de Vicent Partal: El Brexit és també una revolta contra un sistema que no funciona Més informació: David Cameron dimiteix després de la victòria del Brèxit El president del Consell Europeu diu que no hi haurà cap buit legal pel ‘Brèxit’

Summary: Terratrèmol polític: el Regne Unit abandonarà la Unió Europea gràcies a la victòria del Brexit


Aquestes setmanes de confinament poden ser especialment difícils per als infants i adolescents, que no tenen més remei que jugar, estudiar o parlar amb els amics des de casa. Explorar, córrer, anar a jugar al parc i, en definitiva, no parar quiets, forma part de la naturalesa de les criatures, però ara els pares els han de fer entendre que caldrà canviar les rutines pel bé del col·lectiu. De la mateixa manera els adolescents han de renunciar a un element molt important del seu dia a dia com és la vida social, i a més tenen una edat complicada, i en una situació com aquesta poden aparèixer molts conflictes familiars. Quines són les claus per a mantenir unes bones relacions familiars quan es passen tantes hores a casa? Cal marcar rutines estrictes als fills ara que no han d’anar a l’escola? Com s’ha d’explicar aquesta situació excepcional als més menuts? Els pedagogs Jaume Funes i Jordi Puig donen alguns consells, encara que remarquen que no hi ha cap manual que es pugui seguir fil per randa, sinó que cada família ha de posar les seves normes i explorar quines són les seves millors estratègies de convivència. 1. No desconnectar-los de la realitat Vivim en una situació excepcional que fins i tot és difícil d’assimilar i entendre per molts adults, però això no vol dir que els nens hagin d’estar desconnectats de què passa. Així com la sobreinformació no és positiva a escala psicològica, tampoc no és recomanable de no parlar als infants sobre el coronavirus ni edulcorar-los la realitat. ‘Allò que no podem fer és no donar-los explicacions o inventar-nos fantasies’, explica Funes, que afegeix que hi ha moltes maneres d’explicar les coses i que es pot informar sobre la qüestió de la mateixa manera que s’explicaria un conte. ‘No s’han de quedar amb l’angoixa de no tenir respostes i també és important de no donar-los la informació que no volen tenir. Hem de respondre a les seves preocupacions, no a les nostres.’ Puig hi coincideix: ‘No pot ser que visquin en una bombolla. Un nen petit no entendrà que hi ha un virus i tot allò que l’envolta, però sí que entendrà les coses que veu que passen. Veurà, per exemple, que cap nen no va a escola. Com que ell hi va sempre, cal fer-li entendre que és un fet excepcional, no unes vacances.’ El pedagog creu que cal donar-los prou informació perquè puguin expressar la seva opinió i sentir-se partícips de què s’esdevé, sense arribar a crear una alarma excessiva: ‘No cal dir concretament que s’han mort més de mil persones, però sí explicar-los que hi ha preocupació perquè s’ha mort gent, que hi ha uns metges investigant una vacuna, que als hospitals hi ha problemes, que la gent gran ho passa malament… Fins i tot es pot treballar el fet que això els afectarà en el futur perquè potser aquest estiu la gent no se’n pot anar de vacances.’ El temps lliure i la situació per la qual passa el món també poden servir-los per a treballar valors positius com ara l’empatia, la solidaritat, la generositat o la importància del treball en equip i de la col·lectivitat. Per això Puig recomana de dedicar estones a reflexionar amb ells què es pot fer per a millorar la situació. Una opció possible seria animar-los a escriure cartes o fer dibuixos per als qui ho passen malament, o simplement explicant com viuen ells la situació. Per potenciar la seva creativitat, donar-los reconeixement, fomentar l’intercanvi de valors i reflexions amb més nens i donar recursos als pares han sorgit iniciatives com ara Pedagxgsinnovant a Instagram, i també s’han impulsat amb èxit campanyes com la de dibuixar arcs de Sant Martí amb el missatge ‘Tot anirà bé’ i penjar-los al balcó. Ens fem ressó d'aquesta iniciativa i us animen a fer-la amb els petits! La proposta inicial és fer un cartell semblant al què pengen a Itàlia amb un arc de Sant Martí i un missatge d ànim tipus "Tot anirà bé" o "Tot sortirà bé" Una abraçada. pic.twitter.com/hl0GrF7dPY — Escola Pare Poveda (@EscolaPoveda) March 16, 2020 2. No canviar les rutines Malgrat que no cal ser més estrictes que no és normal amb els horaris i les rutines diàries, tots dos pedagogs coincideixen que cal posar pautes d’organització i evitar de viure en la improvisació. No van a escola, però ni infants ni adolescents poden tenir la sensació que fan vacances, i per això és important d’insistir en la necessitat de no alterar-los els horaris habituals ni canviar-los les rutines. Així, convé que s’aixequin a la mateixa hora de sempre, que mengin com sempre i en els horaris habituals i que es dutxin i vesteixin com si haguessin de sortir de casa, per tenir una actitud adequada. ‘L’estona que dedicaven a fer esport a l’aire lliure la poden dedicar a fer gimnàstica dins de casa. Si estaven a l’escola de nou a dotze, també haurien de fer coses relacionades amb el seu aprenentatge de nou a dotze, sigui la feina que els envien, llegir un llibre o jugar a un joc didàctic’, explica Puig. ‘Es pot fer una aturada de mitja hora o de tres quarts. En això sí que podem ser flexibles…’ També convé de reduir l’activitat educativa a la tarda, intentant adaptar-se al ritme de l’infant. Quant als caps de setmana, convé de mantenir una rutina més o menys similar, però integrar-hi més activitats d’oci, com ara enregistrar un film o cuinar alguna recepta. També és important que tinguin clar quines feines faran en les hores d’aprenentatge, encara que la idea de ‘deures’, ‘classes’ o ‘lliçons’ no sigui tan rígida com en una situació normal. Ho explica Funes: ‘Cal que es preguntin què aprendran o descobriran cada dia. Que es preguntin, per exemple, què faran per a avançar en la matèria d’Història. No és tant una qüestió d’horaris com d’ocupacions. El que no pot ser és que tinguin dies buits. S’han d’equilibrar les dosis de videojocs, esbarjo i estudi. Després de jugar a la Play tocarà buscar a internet informació sobre el descobriment d’Amèrica. No es tracta de discutir sobre quantes hores passaran davant la pantalla, sinó sobre a què les destinaran. Si només a jugar o també a descobrir, comunicar-se, crear…’ 3. Fer-los partícips de les tasques de la llar Aquests dies de confinament també poden ser un bon moment perquè els fills col·laborin en les tasques de la llar més que no és habitual, intentant que això els motivi d’alguna manera. ‘Cal donar reconeixement a aquestes activitats, cosa que a vegades no fem. En compte de dir-los: “M’has d’ajudar a parar taula perquè ho necessito i perquè s’ha de fer”, és millor transmetre el missatge que, si ajuden, tot funcionarà millor. Dir-los “La teva ajuda és necessària i l’agraeixo”‘, destaca Puig. El pedagog considera que és bona idea d’organitzar un pla familiar perquè tothom participi i compleixi un seguit de normes relatives a tasques com ara endreçar, netejar, treure la brossa, passejar el gos, cuinar… Fins i tot es poden fer llistes de tot allò que s’ha de fer diàriament i assignar tasques a cadascú: ‘Els nens han d’estudiar, fer feina i col·laborar a la casa. No poden estar sempre ociosos amb videojocs, perquè crearíem un hàbit nociu. Necessitem que se sentin útils.’ 4. Crear una casa-escola mentre no van a classe Molts nens reben material didàctic i seguiment per a continuar estudiant des de casa, però evidentment la seva situació acadèmica és molt diferent que si anessin a l’escola. Perquè aquest canvi no sigui tan brusc caldrà que els pares s’impliquin molt més que no és habitual en la seva formació i fer una mica de mestres, en la mesura que sigui possible. ‘En aquesta situació els adults hem de reinventar-nos com a persones que eduquen, car fins ara havíem delegat molt en els mestres i l’escola. Caldrà que els demostrem que val la pena aprendre, però tampoc podem fer a casa les mateixes tasques es fan a l’escola. Hem d’intentar crear una casa-escola que sigui diferent. De sobte ens convertim en mestres que acceptem que l’altre treballarà d’una manera no prevista, que no és exactament fer deures’, reflexiona Funes. Però això no ha d’implicar que els pares hagin d’encarregar-se de tot el relacionat amb la vida acadèmica dels fills. El pedagog també remarca que és important de reclamar als tutors no solament que els enviïn tasques, sinó també que es connectin i es preocupin de manera individual de com evoluciona cada estudiant. També es poden cercar recursos en línia. La CAPPEPV i Escola Valenciana ofereixen cada matí l’Activitat Matinera, un recurs pensat per afavorir la continuïtat de les rutines i treballs de la canalla i, també, per ajudar i donar suport els pares. També existeixen blocs didàctics sobre matemàtiques i sobre llengua, canals de treballs manuals i fins i tot iniciatives per a incentivar la poesia o canals de recomanacions de llibres juvenils. 5. Aprofitar les plataformes digitals per a l’exercici físic i l’entreteniment És evident que dins de casa tot allò que té a veure amb l’exercici físic o l’entreteniment és molt limitat, però això no vol dir que no hi hagi possibilitats de continuar fent coses en aquest sentit. Els videojocs o totes les possibilitats que ofereix internet, inclosos els nombrosos canals de YouTube amb activitats, poden ser un bon recurs per a continuar tenint moments d’esbarjo i fugir dels hàbits sedentaris. Tanmateix, és recomanable d’utilitzar tots aquests recursos amb moderació i, en la mesura que sigui possible, triar videojocs que es puguin fer servir en grup i que impliquin una mica de moviment. ‘Han de buscar fórmules per a poder bellugar-se sense sortir, potser juntament amb els veïns o fins i tot pujant i baixant escales’, proposa Funes. Després de l’hora diària d’activitat física recomanada, també es pot recórrer a moltíssims recursos audiovisuals d’entreteniment. La música de Dàmaris Gelabert, els experiments del programa Dinamiks del Club Súper 3, els canals que comenten videojocs i la gran quantitat de sèries infantils i juvenils d’avui i d’ahir que es poden trobar en diferents plataformes són algunes de les opcions a què es pot recórrer. A YouTube fins i tot es poden trobar canals de ioga i meditació per a nens, que també són dues activitats que poden fer durant el temps de lleure i que ajuden a tranquil·litzar-se i a millorar la concentració. Propostes audiovisuals en català per a passar el confinament amb nens Amb tot, Funes considera que aquesta part d’entreteniment també és molt important, i que cal procurar de compensar el fet que ja no puguin fer segons quines activitats: ‘Cada nen necessita una dosi de felicitat. Si la tenia anant al parc i ja no pot, hem de substituir-ho. Reinventar en quin moment s’ho passarà bé, no privar-lo de la felicitat que ara no té.’ 6. Arribar a pactes i practicar l’empatia i la paciència Els pedagogs consideren que l’ingredient més important per a passar aquests dies de confinament de manera equilibrada és que els pares es conscienciïn que algunes situacions seran difícils de gestionar i es carreguin de paciència. En general, cal evitar l’aparició de conflictes constants, però ara més que mai és important de treballar l’empatia, l’assertivitat i intentar arribar a pactes i establir normes entre tota la família. ‘Cal dir als fills: “Estarem en un espai comprimit molts dies amb les mateixes persones i no volem baralles. Els germans us heu d’intentar relacionar bé, i posar-vos d’acord”‘, proposa Puig. ‘A vegades es farà cansat i s’hauran de repetir les coses quaranta vegades. Una baralla puntual és normal, però s’ha d’evitar un conflicte constant. Cal intentar no insultar-nos i dir les coses correctament, no de manera que generin un estat de tensió que els nens capten molt de pressa. Si dius a la teva parella “No em dóna la gana”, el nen veu que ell això també pot dir-ho i ho utilitzarà posteriorment. Hem de ser conscients de la manera com utilitzem el llenguatge, les mirades, la manera de fer les coses… No hi ha res pitjor que perdre la paciència i aixecar la veu o pegar-los.’ Funes hi coincideix: ‘Ara més que mai caldrà seleccionar molt bé per què val la pena de barallar-se i per què no. Hem d’estar contínuament en la pedagogia del pacte i fer-los entendre que és un vaixell en què tots remem junts i ningú no pot tirar-se per la borda.’ De la mateixa manera que es poden establir normes i pactes entre els membres de la família sobre les tasques domèstiques i els horaris a seguir, també es pot arribar a pactes en coses més banals, fer petites concessions entre tots i gestionar les diferències: ‘Possiblement els moments en què els nens estiguin més neguitosos per a fer coses seran els moments en què els adults estaran més cansats. Això s’ha d’intentar compaginar. Els podem proposar de jugar amb allò que vulguin menys amb un videojoc a l’hora de l’esbarjo del matí i deixar-los per a les hores en què els pares estiguin més cansats.’ També caldrà fer un esforç d’acceptació per part de tots en una situació en què serà difícil de mantenir la normalitat: ‘Ens hauríem d’acostumar que la vida també pot ser caos, i no tot pot estar sempre organitzat i endreçat. Els pares que vulguin totes les joguines al seu lloc també han d’entendre que la vida té un punt de desordre’, adverteix Funes. 7. Deixar espai als adolescents Evitar les situacions de tensió i conflicte i provar d’arribar a pactes és especialment important en el cas dels adolescents, amb qui és molt possible que augmentin les discussions. ‘Passar tantes hores amb un adolescent que no vol viure amb tu pot implicar un nivell de conflicte elevat. Si la casa ho permet, no passa res per acceptar que l’habitació és seva. No s’ha d’intentar estar tota l’estona en el seu espai’, recomana Funes. Puig hi coincideix: ‘Han de tenir el seu temps d’alliberament i a la seva habitació. No cal que passin tota l’estona amb pares i germans.’ El fet de deixar-los el seu espai no vol dir desatendre’ls ni despreocupar-se’n. S’ha d’intentar trobar l’equilibri entre respectar el seu espai i aprofitar que es passarà més temps amb ells per enfortir la relació. Així ho explica Funes: ‘Probablement alguns pares i mares descobriran aquests dies que tenen fills i que una immensa part del seu món els era desconeguda. Són dies per a escoltar-los, tafanejar una mica i fins i tot deixar-se donar lliçons sobre la manera de bellugar-se a internet.’

Summary: Set consells per a passar el confinament amb els fills


El govern ha aprovat que la direcció i supervisió de la gestió d’activitats de promoció i representació a la ciutat de l’Alguer passi a correspondre al Departament de la Presidència, per mitjà de la delegació del govern a Itàlia. Fins ara la representació del govern a l’Alguer depenia de l’Institut Ramon Llull, que es feia càrrec d’un espai cedit per l’Ajuntament de l’Alguer. A partir d’ara serà el delegat del govern a Itàlia, Luca Bellizzi, el responsable de la relació del govern amb aquest territori, que té uns vincles històrics, lingüístics i culturals forts amb Catalunya. El govern remarca que aquesta integració és un pas més en la millora de la coordinació del govern pel que fa als seus afers exteriors. La Llei d’acció exterior i de relacions amb la Unió Europea té entre els seus objectius assolir una major coordinació i coherència entre totes les iniciatives i accions exteriors que duen a terme les diferents unitats de la Generalitat. La delegació del govern a Itàlia El 25 de desembre de 2014 es va crear la Delegació del Govern de la Generalitat a Itàlia mitjançant el Decret 168/2014 i la seu va entrar en funcionament el 16 de juny de 2015. La Delegació té entre les seves funcions facilitar les relacions bilaterals amb les autoritats de la República Italiana, així com amb els altres governs descentralitzats en l’àmbit de les competències de la Generalitat. D’altra banda, l’estatut d’autonomia de Catalunya estableix a l’article 6.4 que la Generalitat ha de promoure la comunicació i la cooperació amb les altres comunitats i els altres territoris que comparteixen patrimoni lingüístic amb Catalunya. Així mateix, l’article 12 del mateix estatut disposa que la Generalitat ha de promoure la comunicació, l’intercanvi cultural i la cooperació amb les comunitats i territoris pertanyents o no a l’estat espanyol, que tenen vincles històrics, lingüístics i culturals amb Catalunya.

Summary: La representació del govern a l’Alguer passa a dependre de la delegació a Roma


PARÍS, 19 (Reuters/EP) La líder de l’ultradretà Front Nacional, Marine Le Pen, ha demanat als seus simpatitzants l’obertura d’un debat intern després dels mals resultats de les eleccions legislatives que s’han tancat amb vuit representants del Front a l’Assemblea Nacional, per la qual cosa no tindran ni tan sols grup parlamentari propi, pel qual es necessiten 15 diputats. Fa amb prou feines un mes, Le Pen era la candidata a presidenta de França i exigia negociar la participació de França a la UE, però el corró del president Emmanuel Macron i els seus aliats han acabat d’esclafar tota oposició política. Els resultats de la segona volta de les legislatives, celebrada aquest diumenge, ha provocat un enfrontament dins el partit. A la seva intervenció d’aquest dilluns, Le Pen ha defensat una “reforma profunda” del Front Nacional. “Vull que aquest debat sigui educat i amistós (…). Exigiré que sigui així”, ha apuntat des d’Henin-Beaumont, al nord de França. Le Pen ha manifestat el seu malestar pels atacs interns, la majoria centrats en el vicepresident del partit, Florian Philippot, arquitecte de les propostes contra l’euro i d’un gran intervencionisme estatal. “No era ni el moment ni el lloc per fer-ho, a les xarxes socials i públicament, just enmig d’unes eleccions parlamentàries”, ha retret. La majoria dels francesos rebutgen tornar al franc, segons les enquestes, i la pròpia Le Pen ha insinuat que podria assuavir el seu rebuig a l’euro: “hem de preguntar-nos què era bo i què no”. També podrien replantejar-se la seva política d’autodenominar-se “ni dreta ni esquerra” i cercar aliances amb altres formacions de dretes que trenquin el seu aïllament polític. El debat intern del Front Nacional passa per una cita de la direcció a finals de juliol i per un congrés que se celebraria a la fi d’aquest any o a principis del següent.

Summary: França.- Le Pen convoca un debat intern en el Front Nacional després dels mals resultats en les legislatives


Ciutadans ha anunciat que ajorna el procés d’elecció de compromissaris per a l’assemblea del març i les primàries per a triar caps de llista en les autonòmiques de Galícia i del País Basc per problemes informàtics a la plataforma de votació telemàtica. En un comunicat indica que la primera votació s’ajorna al dissabte 29 de febrer i que la segona serà el dimecres 26 i el dijous 27. Ciutadans explica que, a causa del ‘greu perjudici causat’ en les votacions virtuals per l’empresa Scytl (atribuït a un error humà), la Comissió de Garanties ha decidit d’ajornar-les de manera unànime i a instàncies de la gestora que dirigeix el partit. D’aquesta manera, la votació telemàtica per a seleccionar als compromissaris serà el dia 29 de febrer, de les 00.01 fins a les 21.00; i la presencial el primer de març de les 10.00 fins a les 19.00. En el cas de les primàries a Galícia i al País Basc, es votarà entre les 00.01 del 26 de febrer i les 19.00 de l’endemà.

Summary: Desastre tecnològic a Ciutadans: ajornen l’elecció de compromissaris per les fallades informàtiques


Aquesta setmana entrant, arriba a les llibreries Qui tem la mort, la novel·la de fantasia de Nnedi Okorafor, escriptora nord-americana d’origen nigerià, en una traducció de Blanca Busquets. És la primera obra que es tradueix al català d’aquesta autora, que sembla que li bufen vents favorables: la novel·la ha guanyat el premi mundial de Fantasia i serà coproduïda per George R.R. Martin en format de sèrie per a HBO. L’argument: en un futur llunyà, a l’Àfrica de després de l’holocaust nuclear, es comet el genocidi d’un poble. Els agressors, els nuru, han decidit de seguir el Gran Llibre i exterminar els okeke. En un d’aquests atacs, la Najeeri ha estat violada brutalment, però aconsegueix de sobreviure. Vagant pel desert i amb el desig de morir, ella sola pareix una nena amb cabells i pell del color de la sorra i, instintivament, sap que la seva filla és diferent. L’anomena Onyesonwu, que significa ‘Qui tem la mort?’ en una antiga llengua africana. Llegiu-ne un fragment. L’editora de Raig Verd, Laura Huerga, ens explica: «Hi ha viatges que no es poden fer sol. Si Le Guin ens comminava en el seu llibre Els desposseïts que “el veritable viatge és el de tornada”, a La mà esquerra de la foscor ja ens deixa entreveure que alguns viatges no es poden fer sol. Qui tem la mort és el significat del nom de la protagonista del llibre amb el mateix títol: Onyesonwu. La seva mare li donarà aquest nom en parir-la enmig del desert i amb el desig profund que ella sigui alguna cosa més que la brutal violació que la va concebre. Onyesonwu es fa gran i la màgia creix dintre d’ella, és forta i és valenta. Però Onyesonwu pertany als ewu, repudiats per ser la imatge de la violència que s’executa a les guerres de l’Oest. Per això no podrà ser ensenyada en les arts màgiques ni ampliar els seus poders mentre algú l’assetja per matar-la. Obstinada, rancuniosa, impulsiva i orgullosa, haurà de transformar tota l’energia del seu odi en la llavor del canvi que el seu poble necessita. Onyesonwu haurà de convertir un afer personal en una lluita col·lectiva, mentre fa un viatge pel desert. Però no el farà sola. Potser perquè és un d’aquells viatges (d’aprenentatge, de cooperació, de revisió) que cal compartir. Nnedi Okorafor és una talentosa escriptora nigeriana-americana que ha guanyat, amb Qui tem la mort, moltíssims premis i reconeixements. Sens dubte, el treball a Marvel i la pròxima emissió del llibre en format de sèrie per a HBO i coproduïda per George R.R. Martin la posen en el punt de mira dels talents que marcaran el camí de l’afrojujuisme. Amb Qui tem la mort iniciem la publicació de la seva obra en català desitjant que trobi molts i molts lectors.»

Summary: Avançament editorial: ‘Qui tem la mort’, de Nnedi Okorafor


El jutge de l’Audiència espanyola Diego De Egea no ha trobat indicis que acreditin que les quatre persones que acompanyaven a el president Carles Puigdemont, quan va ser detingut a Alemanya el passat mes de març, poguessin haver incorregut en un delicte d’encobriment i té previst arxivar la causa aquesta mateixa setmana, segons ha informat Europa Press. Els investigats són els agents dels Mossos d’Esquadra Xavier Goicoechea Fernández i Carlos de Pedro López; el professor de la Universitat de Barcelona Josep Lluís Alay, i l’empresari Josep Maria Matamala, els quals acompanyaven Puigdemont quan tractava de tornar a Brussel·les des de Finlàndia quan Pablo Llarena va reactivar l’ordre europea de detenció contra ell. Va ser la policia espanyola la que va cursar denúncia contra els quatre per un possible delicte d’encobriment, la qual cosa va motivar que la Fiscalia de l’Audiència incoés diligències d’investigació. Falta la declaració de Josep Maria Matamala El cas va recaure sobre De Egea, jutge de reforç del Jutjat Central d’Instrucció número 6, que va citar els quatre acompanyants a declarar el passat 4 de juny. Matamala no es va presentar i fonts del seu entorn van al·legar que no havia rebut la notificació judicial en la seva residència, que és a Bèlgica. Per això, si bé el jutge arxivarà el cas per als altres tres acompanyants, mantindrà la reclamació que pesa sobre l’empresari perquè sigui localitzat, notificat i es presenti a l’Audiència per declarar. Ara, De Egea tancarà el cas i mancarà que falta la declaració Matamala. La Fiscalia de l’Audiència no ha estat requerida per a presentar informe abans de decidir l’arxiu de la causa i pot recórrer a la Sala penal si discrepa amb aquesta mesura.

Summary: El jutge arxivarà aquesta setmana el cas dels acompanyants de Puigdemont a Alemanya per no veure-hi delicte


El candidat a president per EH Bildu, Arnaldo Otegi, ha afirmat que, si ell fos Iñigo Urkullu, no es presentaria a la presidència si no deixessin concórrer a un candidat d’un altre partit. ‘Aquestes eleccions no poden ser sotmeses al xantatge d’una institució aliena al país que decideix qui es pot presentar’, ha assenyalat, en al·lusió ‘al govern d’Espanya’. En una entrevista concedida a Radio Euskadi, Otegi ha assenyalat: ‘La més alta magistratura d’aquest país, en aquest cas d’aquests tres territoris (País Basc), alguna cosa haurà de dir sobre la possibilitat o impossibilitat que un compatriota o un conciutadà que no és a les seves tesis ideològiques i polítiques, al qual es vol sotmetre a un judici més o menys judicial, que és més polític que judicial.’ ‘Si jo fos president d’aquest país i el govern d’Espanya decidís que hi ha algun candidat d’una altra formació política que no hi pot concórrer, jo estaria disposat, fins i tot, a no presentar-m’hi’, ha indicat. Quan li han preguntat si demanava a Urkullu que suspengués les eleccions, Otegi ha manifestat que ell no li demanava res, sinó que tan sols li deia què faria ell.

Summary: Otegi a Urkullu: ‘Si Espanya no permetés de concórrer a un candidat, jo estaria disposat a no presentar-m’hi’


Compte enrere cap a la constitució de la Diputació de Barcelona. Avui és l’últim dia, les darreres hores, perquè ERC i JxCat es posin d’acord i l’independentisme governi la institució. Tanmateix, les posicions s’han encallat i no sembla pas que pugui res canviar. Demà, Núria Marín serà elegida probablement presidenta de la Diputació de Barcelona amb els vots del PSC i de JxCat. El vet dels comuns a qualsevol pacte que impliqui l’entrada al govern de JxCat, de Ciutadans o del PP ha deixat poc marge a l’entesa entre els partits independentistes. Sense l’abstenció dels comuns, un acord entre ERC i JxCat, incloent el diputat de Tot per Terrassa, estaria abocat al fracàs. ‘Cap aliança amb les forces de la dreta’, va dir la diputada Jèssica Albiach. Atesa la posició dels comuns, l’oferta que ERC va fer dimarts a JxCat perquè presidís la institució no tenia cap possibilitat de reeixir. Desintoxicació: Per què ERC i JxCat no poden governar a la Diputació de Barcelona ni es poden desfer els pactes municipals La disjuntiva de JxCat és si mantenir el pacte amb el PSC i entrar al govern de la Diputació de Barcelona amb els socialistes –el document preveu el repartiment de les àrees– o bé si donar suport a ERC i renunciar a entrar al govern perquè els comuns facilitin també els seus vots. En aquest context, la pilota és a la teulada de JxCat, però res no indica que la formació canviï de posició. El portaveu adjunt de la formació al parlament, Eduard Pujol, va declarar que el pacte amb el PSC es mantenia, tot i que sense negar possibilitats diferents. Malgrat tot, va dir que l’acord amb els socialistes formava part de la ‘normalitat’ de la dinàmica de partits. El vice-president de la diputació en funcions, Dionís Guiteras (ERC), va demanar que la institució també fos governada per l’independentisme –com les de Girona, Tarragona i Lleida. ‘Per nosaltres no es una qüestió de cadires’, va dir a TV3. El caramel de la Diputació de Barcelona: molt poder i escàs control Mobilitzacions de l’ANC L’Assemblea Nacional Catalana (ANC) ha convocat una protesta contra la desunió dels partits independentistes davant les seves seus. Serà a les 19.00 al carrer de Calàbria de Barcelona, entre Aragó i València. Des de fa pocs mesos, la seu d’ERC i la del PDECat són pràcticament l’una davant de l’altra. A més, l’ANC també ha convocat una mobilització demà a les 11.00 a la Diputació de Barcelona (Rambla de Catalunya, 126). La constitució del ple començarà a les 12.00. L’entitat també ha publicat un vídeo criticant els pactes de JxCat i ERC amb el PSC i exigint un no a la investidura de Pedro Sánchez com a president del govern espanyol. ⬛⬜ Expressa a les xarxes a través del web https://t.co/nP8PC0J3gv👉 Ni pactes, ni facilitar cap investidura del 155! #STOP155Surt a denunciar-ho:📍 Dimecres | 19 h | carrer Calàbria entre Aragó i València, BCN.📍 Dijous | 11 h | rambla Catalunya 126, BCN. pic.twitter.com/tyolGHNfQu — Assemblea Nacional 🧭 (@assemblea) July 9, 2019

Summary: El no dels comuns a JxCat deixa poc marge a l’entesa amb ERC a la Diputació de Barcelona


La candidata a la presidència de les Corts per Compromís, Mónica Oltra, ha reivindicat que el seu partit ha dut a terme una campanya de ‘fraternitat’ i de ‘sentiments que surten del cor’ davant d”aquells que agiten les banderes de l’odi i de la por’ i ‘els sentiments que surten del fetge’. Oltra ha realitzat aquestes declaracions als mitjans en l’acte de tancament de campanya del partit a la Plaça de la Verge de València, on militants i simpatitzants han compartit un sopar popular mentre la música de grups valencians ha amenitzat la vetllada. Comencem l’acte de tancament de campanya amb el millor ambient possible 😀🎊 La plaça de la Mare de Déu de València plena de somriures que diumenge ompliran les urnes 🔜🗳 Amb tu, #IMPARABLES #VotaSomriures #28A pic.twitter.com/CddPJnhXxR — Compromís (@compromis) April 26, 2019 Oltra ha ressaltat ‘el govern honrat’ que, en la seva opinió, es va posar en marxa en 2015 al capdavant de la Generalitat ‘gràcies al vot valent de milers de persones’, al qual ha apel·lat perquè ‘el canvi’ continuï el 2019. ‘Compromís és la garantia que es dugui a terme aquesta transformació profunda perquè la política sigui aquesta eina útil perquè dones i homes, nens i nenes del nostre territori puguin ser més feliços’, ha afegit la candidata. ‘Esperem que el diumenge s’omplin les urnes de somriures per a un projecte de futur per als nostres fills i tots els que vindran’, ha conclòs Oltra. Per part seva, el candidat al congrés espanyol, Joan Baldoví, ha reconegut que el dia d’avui, com tots els tancaments de campanya, li ha recordat al ‘desembarcament de Normandia’, amb els líders estatals ‘desembarcant’ a València. En aquest sentit, ha apuntat que són líders ‘que venien de casa i acaben a Madrid’, i ha afegit que llegirà ‘tot allò que han promès avui per a recordar-ho quan estiguin allí’. Finalment, el candidat a la batllia de València, Joan Ribó, ha declarat que en aquests quatre anys que l’esquerra i, especialment, Compromís, ha demostrat que ‘pot governar’ i ha destacat la importància de tenir ‘un partit valencià a Madrid’ perquè, al seu judici, ‘quan passen del port (de Contreras) se’ls oblida’.

Summary: Oltra reivindica la ‘fraternitat’ davant ‘les banderes de l’odi i de la por’


Syriza ha guanyat les eleccions gregues amb una àmplia majoria. Ha obtingut el 35,5% dels vots i 145 diputats dels 300 que formen el parlament, segons resultats oficials, amb el 68% dels vots escrutats. Fonts de Syriza han informat que el partit mirarà de repetir la coalició de govern amb Grecs Independents, el partit de la dreta euroscèptica. Aquesta formació obté 10 diputats que, sumats als de Syriza, fan 155 escons, cinc per sobre de la majoria absoluta. Nova Democràcia, en segona posició, ha obtingut 75 escons (el 28,14% dels vots). El líder del dretà Nova Democràcia, Evànguelos Meimarakis, ha reconegut la derrota i ha felicitat el líder de Syriza per la victòria. En tercera posició, a molta distància, hi ha el neonazi Alba Daurada (19 escons), el Moviment Socialista Panhel·lènic, PASOK (17 escons), i el Partit Comunista Grec (17 escons). A continuació hi ha el centrista To Potami (10 escons), Grecs Independents i Unió de Centristes (9 escons). Unitat Popular sembla que no entra al parlament, perquè ha obtingut 2,79% dels vots i la barrera per entrar-hi és del 3%. La participació ha estat del 55%, vuit punts menys que als darrers comicis.

Summary: Syriza repetirà la coalició de govern amb la dreta euroscèptica


Amb motiu del Dia Internacional de la Dona, el centre d’art Bombas Gens de València programa un seguit d’activitats especials des d’una perspectiva de gènere. Des del museu expliquen que així es pretén donar visibilitat a les dones, especialment dins el món de l’art. La impulsora d’aquesta iniciativa és la Fundació Per Amor a l’Art: ‘Veiem aquesta qüestió com una carrera de fons. El dia 8 de març tenim posats tots els focus en aquesta causa i està bé aprofitar-lo per aconseguir visibilitat, però pensem que per obtenir resultats el treball ha de ser continu i a llarg termini’ explica Sonia Martínez, coordinadora d’activitats del centre d’art. L’acte central es farà dissabte a la tarda i serà una activitat anomenada Refugis contra l’oblit que. Creada per una mediadora patrimonial, proposa descobrir les vivències d’algunes dones que van viure a València la Guerra de 1936-39. Adela, Juana, Gerda o Simone van viure històries i van generar testimonis que han caigut moltes vegades al calaix de l’oblit. Durant la visita, s’escoltaran de nou les seves veus, amplificades per la ressonància interior del refugi de Bombas Gens, col·laborant a il·luminar la memòria de moltes dones que van ser protagonistes d’una etapa de gran activitat política, social i cultural. Diumenge al migdia la mediadora d’art Laura Pastor proposa una visita al voltant de l’obra d’Anna-Eva Bergman. A través de la seva exposició ‘De nord a sud, ritmes’ Bombas Gens contribueix en la difusió de dones artistes que encara no presents en la història de l’art. Bergman, juntament amb altres artistes que també formen part de la col·lecció del centre d’art, són exemples de noms femenins majoritàriament desconeguts pel gran públic. Encara que aquí mai ha arribat a tenir massa repercussió, Anna-Eva Bergman va ser reconeguda en vida en bona part d’Europa. També és cert que després de la seva mort el 1987, com passa sovint amb moltes artistes, la seva figura va passar a un segon pla. Aquesta és una de les moltes propostes que us oferim per al cap de setmana. Si voleu descobrir-ne més, cliqueu a Què podem fer aquest cap de setmana: deu propostes

Summary: Bombas Gens celebra el Dia de la Dona amb tot d’activitats des d’una perspectiva de gènere


La guanyadora de les primàries del PDECat per a les eleccions municipals a Barcelona, Neus Munté, ha avalat Joaquim Forn com a candidat a la batllia de Barcelona: ‘És evident que el voldríem i que l’hem volgut sempre’. Munté ha apuntat que és Forn qui ha de ‘valorar’ la proposta i ha remarcat que és un ‘actiu principal’ per al PDECat. ‘No cal dir que seria un excel·lent candidat a l’alcaldia’, ha dit Munté, que ha subratllat que Forn té ‘tot el dret, tota la legitimitat i tot el suport del PDECat’. Sobre la possibilitat que la consellera de Presidència, Elsa Artadi, faci dupla amb Forn, Munté ha afirmat que ‘és important que s’estiguin posant noms de tanta vàlua i projecció sobre la taula’. Amb tot, ha apuntat que el PDECat necessita ‘més temps’ per seguir ‘treballant en una candidatura que incorpori perfils molt potents’.

Summary: Munté avala Forn com a candidat a la batllia de Barcelona: ‘És evident que el voldríem i que l’hem volgut sempre’


L’actor i presentador Santi Millán ha explicat a Twitter que havia visitat el conseller Raül Romeva a la presó dels Lledoners. ‘Hi ha molts motius pels quals podria entrar en una presó, us deveu demanar. Però hi he anat a parlar amb un amic’, explica. Millán també ha reivindicat la necessitat de dialogar. ‘Parlar amb gent amb qui no estàs d’acord és molt enriquidor. No hi ha res més avorrit que parlar amb gent que sempre et dóna la raó’, afegeix. Mi primera vez. pic.twitter.com/iNfOszQgKG — Santi Millán (@Santi_Millan) July 7, 2019 L’actor ha recomanat dues lectures als seus seguidors perquè reflexionessin i obrissin ‘els ulls i les orelles’: Esperança i llibertat, de Romeva, i el còmic Mandela i el general, de John Carlin i Oriol Malet. El conseller li ha agraït la visita i ha recordat la necessitat de parlar ‘dins i fora de la presó’. Raül: "La importància de parlar, dins i fora de la presó. Gràcies, Santi. Per la visita, i per compartir-la. Una abraçada!" https://t.co/V7tDMSfoQc — Raül Romeva i Rueda (@raulromeva) July 7, 2019

Summary: Santi Millán explica la seva visita a Raül Romeva als Lledoners


L’Esquerra Independentista ha celebrat avui l’arxivament de la causa del 3-O que investigava el Jutjat d’Instrucció número 2 de Tarragona. El col·lectiu demana que s’arxivin totes les causes judicials relacionades amb l’1 Octubre, en les quals estan investigades 124 persones. ‘Celebrem aquesta decisió com una victòria de la nostra línia política i antirepressiva’, ha declarat el portaveu de l’Esquerra Independentista, Marc Mestre. Segons l’advocat dels invesstigats, Carles Perdiguero, les diligències policials dels Mossos d’Esquadra es van efectuar de forma tendenciosa per engrandir uns fets determinats i atribuir-los un caràcter de lideratge i organització que en cap cas havia existit. Així, el lletrat considera que l’arxivament del procediment es deu al fet que els agents no van ser capaços de concretar cap tipus d’activitat delictiva. Als investigats, entre els quals hi ha els consellers de la CUP del consistori tarragoní, Laia Estrada i Jordi Martí, els atribuïen un suposat delicte contra l’ordre públic. Els regidors cupaires i Santi Fortuny es van negar a declarar davant del jutge el passat cinc d’abril, mentre que sí que ho van fer dos dels cinc investigats en aquesta actuació judicial. Avui a @la_Sageta per explicar que el jutge ha arxivat el procés judicial de la vaga del 3 d'octubre a #Tarragona contra les regidores de la @cupnacional @jordimartifont_ i @EstradaLaia i tres activistes més #niunpasenrere pic.twitter.com/RR04d4YPWO — CUP Tarragona (@CUPTarragona) July 10, 2018

Summary: Arxiven la causa contra cinc tarragonins per haver participat en la vaga del 3 d’octubre


Una cinquantena de treballadors de l’Ajuntament de Barcelona estan confinats arran de dos positius per Covid-19, arran del cas d’un treballador de l’Àrea d’Economia, Recursos i Promoció Econòmica del consistori. Entre les persones aïllades, hi ha els regidors Jaume Collboni, Jordi Martí i Montserrat Ballarín. Una treballadora de l’Escola Bressol Municipal Gràcia també ha donat positiu, la qual cosa en suposarà el tancament preventiu del centre durant dues setmanes. Martí, Collboni i Ballarín han assegurat que es troben bé de salut i han fet una crida a fer cas de les indicacions de les autoritats sanitàries. He rebut molts missatges preocupant-se per la meva salut. Estic molt bé!!M’he de quedar a casa per indicació mèdica, a l’haver estat en contacte amb una persona a la que li han detectat el convid-19 Espero que tots els afectats es recuperin el més aviat possible!! — Jordi Martí Grau (@JordiMartiGrau) March 9, 2020 Gracias a todos/as por vuestro interés. Me encuentro perfectamente y siguiendo las instrucciones de @salutpublicabcn . Desde @bcn_ajuntament enviamos un mensaje de tranquilidad y confianza en las autoridades sanitarias. https://t.co/1se9ynhKSk — Jaume Collboni (@jaumecollboni) March 9, 2020 Óbviamente, actúo en todo momento según instrucciones de autoridades sanitarias. Ayer, cuando acudí a la manifestación no tenía ninguna noticia de la situación, que se me ha comunicado después. Tampoco tenía (ni tengo) ningún síntoma de nada. Estoy perfectamente. — Montserrat Ballarín /❤ (@BallarinMontseK) March 9, 2020 Vegeu ací el comunicat complet de l’Ajuntament: Dos casos positius de COVID-19 activen els protocols de protecció a l’Ajuntament de Barcelona Les persones aïllades de manera preventiva no han desenvolupat cap símptoma de la malaltia i mantenen la seva activitat laboral des de casa L’Ajuntament insisteix que es tracta de mesures previstes als protocols, acordades amb les autoritats sanitàries, i ratifica la seva aposta amb la informació actualitzada i transparent La detecció de dos casos positius de COVID-19 ha portat a l’activació dels protocols de protecció a l’Ajuntament de Barcelona. Tos dos casos han estat detectats aquest cap de setmana i per aquest motiu els protocols s’han començat a desplegar aquest dilluns. El primer cas s’ha detectat en una treballadora de l’Escola Bressol Municipal (EBM) Gràcia, la qual cosa suposarà el tancament preventiu de l’equipament municipal, inicialment durant dues setmanes. El segon cas s’ha produït en un treballador de l’Àrea d’Economia, Recursos i Promoció Econòmica del consistori, la qual cosa ha suposat igualment l’aïllament preventiu de les persones que havien tingut un contacte estret amb ell durant els últims dies. Entre elles hi ha persones de l’equip directiu i gerencial de l’Ajuntament. Totes aquestes persones s’han aïllat de manera preventiva, no han desenvolupat cap símptoma de la malaltia i mantenen la seva activitat laboral des de casa. També els regidors Jaume Collboni, Jordi Martí i Montserrat Ballarín, resten de moment a casa a l’espera que l’Agència de Salut Pública de Barcelona valori si poden anar a treballar. El personal municipal treballa en coordinació amb les autoritats sanitàries per acabar de traçar la totalitat dels contactes d’aquestes dues persones que han donat positiu al COVID-19, i demanar-los que restin a casa durant els propers dies. De fet, l’Agència de Salut Pública de Barcelona (ASPB) acabarà d’analitzar cas per cas al llarg del dia d’avui per prendre les mesures que siguin necessàries. Aquesta mesura, totalment preventiva, s’ha pres tot i que hores d’ara les dues persones que han donat positiu presenten símptomes lleus, evolucionen favorablement i es troben a casa seva. Cap altra persona ha manifestat símptomes i treballen amb normalitat des de casa. La intenció de l’Ajuntament, per tant, és facilitar aquestes mesures de teletreball perquè l’operativa municipal segueixi totalment activa. Cal recordar que l’aïllament es produeix estrictament quan hi ha la recomanació per part dels professionals sanitaris i, per tant, qualsevol persona que pensi que pot estar afectada ha de rebre indicacions en aquest sentit abans de prendre cap decisió de manera personal. L’Ajuntament de Barcelona torna a transmetre un missatge de tranquil·litat al conjunt de l’organització i de la ciutadania, amb el compromís de seguir aportant informació actualitzada i transparent. Igualment, recorda que totes les mesures que s’estan prenent són d’acord als criteris establerts per les autoritats sanitàries competents.

Summary: Collboni i els regidors Jordi Martí i Montserrat Ballarín, aïllats per un cas de coronavirus a l’Ajuntament de Barcelona


Jordi Sànchez (1964), president de l’Assemblea Nacional Catalana (ANC), ha encarat el segon mandat posant a votació dels socis un canvi del full de ruta de l’ANC. El secretariat nacional vol introduir el referèndum vinculant sobre la independència de Catalunya en el full de ruta actual de l’ANC, amb la voluntat que s’inclogui també en el de la majoria parlamentària. Els membres de l’entitat poden votar electrònicament des de dimecres, i demà i dissabte podran fer-ho presencialment. En aquesta entrevista, feta a la seu de l’Assemblea fa uns quants dies, Sánchez explica el perquè d’aquesta decisió, què no li agrada del full de ruta actual i com ha viscut el debat intern l’ANC. També parla de la Diada vinent, de la relació que té amb els partits i de si s’han superat les tensions dins l’organització. —Per què el president i el secretariat de l’ANC volen fer un referèndum? —El referèndum no ha mai deixat de ser la nostra opció. Però era una opció més, al mes d’abril. Però després de veure com ha anat evolucionant la política catalana i la política espanyola, vam creure que tocava incorporar una modificació en el full de ruta de la majoria parlamentària. Un full de ruta que inclou unes eleccions constituents, abans d’entrar en la constitució de la República Catalana. Això ens obligava a modificar el nostre full de ruta. I, per tant, ho havíem de posar a consideració dels socis, que són els que tenen la responsabilitat d’aprovar el full de ruta de l’assemblea. —Ningú del secretariat de l’ANC no s’hi oposa? —Una veu del secretariat es va decantar pel no. Una. La proposta del secretariat és molt clara. És aquesta: fer un referèndum. N’estem convençuts: el referèndum és l’única alternativa que ens fa guanyadors en l’actual disseny. No és una esmena a la totalitat del full de ruta. I no diem que el referèndum s’hagi de fer demà passat. L’hem de fer quan siguem forts. Quan tinguem el màxim d’estructures d’estat, i legalitat catalana preparada. I quan tinguem tot això, 12 o 14 mesos, executar-ho. Aquest és el camí que ens fa ser cavall guanyador. —I quin problema hi veieu en el full de ruta actual? Per què s’ha de modificar? —N’hi ha un de molt clar: l’experiència d’aquests darrers mesos, amb la confrontació electoral dels partits. La confrontació fa ineficient el vot independentista. Perquè tenim més vot independentista repartit, que no pas vot a les opcions estrictament independentistes. Per tant, unes eleccions constituents podrien ser útils si tinguéssim la capacitat no tan sols de comptar escons, sinó també vots. Però és enormement difícil de comptar els vots independentistes que van a formacions que no ho són. El referèndum és molt eficaç per a comptar vots. Per a assolir l’objectiu, el referèndum és molt més eficaç que no pas unes eleccions. —Per què? —Perquè hem vist que per creure que unes eleccions constituents serien diferents d’això que hem viscut aquests últims mesos calia posar-hi molta vooluntat. Com que veiem que els partits són com són, creiem que ha arribat el moment de parlar clar. I reclamar un instrument que, per una altra banda, no s’ha utilitzat fins ara. —Hi ha qui diu que el referèndum ja es va fer: el 9-N —No. El referèndum no és el 9-N. És ara que ens hem de donar l’oportunitat del referèndum. Perquè el referèndum és el que la comunitat internacional pot llegir. És un instrument reconegut. I, per una altra banda, és el que posa més dificultats a l’estat espanyol. Ens haurà de tornar a dir que no, al referèndum. I no tinc dubtes que ho farà. Però tampoc no li hem d’estalviar davant la comunitat internacional la negativa a acceptar les urnes. Hem fet tot un recorregut molt ric, amb processos de participació, com el 9-N –gran èxit–, amb eleccions com el 27-S –molt bons resultats–, i ara hem d’anar acabant. No podem, com a país, continuar tres anys, o quatre o cinc amb la intensitat del procés en l’eix central sense donar-hi solució. Hem de tenir la determinació de fer un referèndum. Que el govern de Madrid ens l’accepta, perfecte, sempre ho hem volgut. Que no ens l’accepta? Estem determinats a organitzar-lo, i haurem de tenir l’atreviment, la capacitat, l’astúcia i la valentia de fer-ho. —I per tant fer-lo igualment, diguin què digui el govern de Madrid. —Naturalment. Nosaltres no parlem d’unilateralitat, perquè la unilateralitat no és l’objectiu. L’objectiu és el referèndum. Parlem d’un referèndum d’independència vinculant. I acceptem que la unilateralitat, probablement, la nostra intuïció ens diu que serà la condició necessària. Hem de tenir l’atreviment de fer una cosa que fins ara no hem fet. Tots els fulls de ruta són instrumentals. El de l’ANC, els de la CUP, el de Junts per Sí. Hem d’entendre que els fulls de ruta no són veritats revelades ni documents sagrats. Tots els fulls de ruta tenen contradiccions. I, efectivament, alguns ens diuen que ens declarem independents quan s’aprovi la llei de transitorietat. Però uns altres diuen que no, que encara no en tenim el mandat. Per tant, nosaltres diem: quan tornem a ser cridats a les urnes ha de ser per expressar la nostra determinació de continuar formant part del regne d’Espanya o de constituir-nos en estat independent. Per tant, el sí a la independència o el no a la independència. El 9-N ningú dels que feien cua a les escoles no teníem la convicció que si guanyava el sí l'endemà a Catalunya es proclamaria la independència. Sabíem que no preníem una decisió vinculant. Ara hauria de ser-ho —Fer un referèndum és legalment molt complicat, apunten alguns. —Santa innocència. Algú es pensa que ens deixaran fer una constitució i un procés constituent sense ser independents? Hem de ser madurs políticament, i no pensar que vivim en un conte de fades. I d’aquí ve la proposta del referèndum. —Quins són els dubtes que us formulen els vostres socis en els actes que celebreu? —Als col·loquis, efectivament, em trobo un auditori molt motivat, però també amb dubtes. Bàsicament, diuen: per què el referèndum, si ja el vam fer el 9-N? I també pensen que el referèndum esmena la totalitat del full de ruta. I no és cert. Per tant, ens toca fer una pedagogia que probablement hauríem d’haver fet molt abans. Perquè la gent entengui que el referèndum no té paral·lelismes amb el 9-N, jo sempre explico que quan el president Mas el 2012 dissol el parlament no parla de referèndum, parla de consulta. Consulta ajustada a la legalitat. Un rumb que no sols el president Mas, sinó totes les formacions, accepten. Al final ni la consulta no es va poder fer, i es va quedar en un procés participatiu. I ningú dels qui feien cua a les escoles tenia la convicció que si guanyava el sí l’endemà a Catalunya es proclamaria la independència. Sabíem que no preníem una decisió vinculant. Ara hauria de ser-ho. Quan els ho expliques, la gent ho entén. —Ens podem trobar que surti que no al RUI a la consulta de l’ANC? —Tot és possible. Ara, jo crec que no. Serà una consulta molt treballada, amb molta pedagogia. Jo treballo activament pel sí al referèndum. Crec que no en tindrem gaires més oportunitats. —Coneixeu bé el món d’ICV i els comuns. Com reaccionaran al referèndum que proposeu? —Crec que ara la gent que n’ha fet bandera, del referèndum, i és indubtable que els comuns i Colau n’han fet, veuen amb una certa mandra la necessitat de prendre posició. Jo puc entendre que dirigents d’ICV o dels comuns diguin que són contraris a la independència. Però no puc entendre que diguin que no van a favor del referèndum. No arribaria a entendre que, després de la negativa sistemàtica, no estiguessin disposats a jugar a fons. I a fer un acte de desobediència. Perquè ells vénen d’aquest món: de la desobediència, per exemple amb els desnonaments. Toca fer-ho. I crec que ho faran. Vull tenir la certesa que ho faran. Si no, seria una enorme decepció. Crec que hem de ser molt generosos amb ells, per no forçar tensions innecessàries. Després del 26-J a ells els caldrà un temps de dol. I crec que el moment serà la tardor. —Demòcrates i la CUP volen el RUI. Però CDC i ERC no han mogut peça. —Cap no ha dit que no. I jo vull fer valer les paraules de Puigdemont, que en diverses ocasions i situacions, no únicament no ha descartat el referèndum sinó que l’ha incorporat com una de les opcions. Per tant, ens hem de preparar, com ha succeït en altres moments, que el procés entri en un nou accelerador. Tindrem una tardor i una primavera d’una gran intensitat. —Què farà l’assemblea l’Onze de Setembre? —Ha de tornar a ser una fita de mobilització gran arreu del país. Al voltant del 20 de juliol en farem la presentació formal. Tenim pensades cinc localitats, i falta veure què es farà cadascuna: Berga, Lleida, Tarragona, Salt i Barcelona seran ciutats on la Diada serà viscuda d’una manera especial. No puc avançar res més. —Com veieu la qüestió de confiança? —Hem de preservar la legislatura: el president ha de sortir victoriós d’una moció de confiança. I aquí no val a badar. I qui no sumi haurà d’assumir responsabilitat sobre aquest fet. No podem proposar-nos la convocatòria d’unes noves eleccions, perquè des del 2012 haurem estat cridats tres vegades. I no hauran passat ni quatre anys. La gent no vol escollir un nou govern, vol decidir. No vam començar el procés a la independència per anar escollint governs. Vam fer-lo per guanyar la independència. —Com són les relacions de Jordi Sánchez amb la CUP després del seu piulet en què demanava perdó per haver demanat el vot per qualsevol partit independentista? —Jo vaig fer un piulet en què ni esmentava la CUP. El vaig fer quan es va consolidar la frustració que no hi hauria acord entre Junts pel Sí i la CUP. I molta gent ens mirava i ens deien: vosaltres vau demanar de votar qualsevol dels dos. I uns, Junts pel Sí, mantenen un candidat i no el mouen. I els altres mantenen una posició i no la mouen. Per tant, també a nosaltres ens en feien responsables, i amb raó. Per tant, vaig demanar perdó. I ho tornaria a fer. Però no era una crítica només a la CUP. Passa que en aquell moment la CUP rebia una demanda d’explicacions molt gran. És cert. Sigui com sigui, en aquests moments la relació és fluida en totes direccions. Malgrat que hi hagi desacords i incomprensions, som molt conscients que ens necessitem tots en aquest projecte. La nostra obligació és mantenir una bona relació amb totes les formacions polítiques. —L’ANC de Forcadell va ser capaç de pressionar els polítics sense menyspreu. Us agradaria fer aquest paper? —A mi m’agradaria que l’ANC el tingués, no jo. I crec que l’hem tingut, potser en moments no tan èpics. Aquí recordem el ‘president, posi les urnes’. Però jo crec que Junts pel Sí no s’explica sense aquesta capacitat de pressió multilateral de l’ANC, i fins i tot diria que en el nomenament de Puigdemont, l’ANC hi té molt a veure. Una altra cosa és que efectivament l’estil de la Carme i el meu siguin molt diferents. Liz Castro i Jordi Sànchez en la reunió del secretariat a Cardona, el 16 de maig de l’any passat (fotografia: Lluís Brunet). —Com pot ser que Liz Castro guanyi dues vegades, en vots, i no sigui presidenta? Vós mateix vau proposar que el més votat fos el president. És curiós. —És curiós? Us dono tota la raó. És curiós: jo defensava que el més votat fos president, sense necessitat que fos el secretariat qui escollís. I Liz Castro defensava el contrari, que fos el secretariat qui escollís. Però el soci va voler que continués essent el secretariat qui escollís. La Liz Castro va tenir més vots, i el secretariat em va escollir a mi. Us diré que no ha estat la millor de les assemblees, en algun moment del passat. Perquè és cert que no es van viure coses diferents d’altres anys, però sí que es van viure de manera pública. Ara, en aquests moments es treballa amb una lleialtat de tots amb tots molt gran. —Des de fora sembla com si el RUI us hagués unit. —Hi estic d’acord. Ha estat una expressió de gran confluència de totes les sensibilitats. Perquè, com passa a tots els grups, les diferències, malgrat que en algun moment es van voler argumentar, no eren polítiques, sinó de tarannàs i de dinàmica. I quan s’ha posat la política damunt la taula, hi ha hagut confluència. Ara tothom juga un paper determinant.

Summary: Jordi Sànchez: ‘El referèndum és el que posa més dificultats a l’estat espanyol’


La graella de la Xarxa de Comunicació Local per a la nova temporada oferirà partits de futbol territorial en directe. En concret s’oferirà un partit de la Tercera Divisió o de Primera Catalana cada diumenge, a les 12.25 h. L’oferta esportiva del cap de setmana es complementarà una temporada més amb el programa de televisió ‘En Joc’, de 20 h a 21.30 h, presentat per Òscar Herreros. En la seva versió radiofònica, Toni Castro repassarà l’actualitat esportiva dissabtes i diumenges de 20.00 h a 22.00 h. La Xarxa també apostarà en aquesta nova temporada per la informació de proximitat i la coproducció de programes especials vinculats a esdeveniments culturals i d’entreteniment. La Xarxa manté la informació de proximitat a través del programa ‘Notícies en Xarxa’ que s’emet conjuntament per ràdio i televisió. La versió del matí, de 7.00 h a 9.00 h, estarà conduïda pels periodistes Oriol Pujadó i Helena Puigdueta. La versió del vespre, de 19.00 h a 19.30 h, anirà a càrrec d’Arnau Maymó i Marta Patricio. Els informatius tindran dues finestres més al migdia amb una hora de ràdio en què Anna Murgadas repassarà l’actualitat del matí, i amb la versió televisiva de ‘Al dia migdia’ que presenta Vanessa Raja. L’espai ‘L’entrevista’, amb Mònica Hernàndez, oferirà cada dia una hora de conversa amb un personatge vinculat a l’actualitat. També s’ofereix una versió per televisió de l”Esports en Xarxa’ que presentarà Cristina Àlvarez de 19.30 h a 20.00 h i una versió de ràdio als migdies amb Joan Barberà al capdavant. Altres novetats importants se situen en el programa de televisió ‘1món.cat’ i el de ràdio ‘La Tarda’, coproduït per una trentena d’emissores locals i que aquesta temporada es farà des dels estudis d’EMUN FM. ‘La Tarda’, presentat per Laura Alcalde, incorpora una nova secció per donar a conèixer la feina de les Diputacions al territori. Pel que fa a ‘1món.cat’, presentat per Glòria Trullàs, es farà íntegrament cada dissabte i diumenge des d’un municipi diferent i comptarà amb la participació de les televisions del territori. D’entre les novetats d’aquesta temporada destaca la cerca del millor humorista de Catalunya. Es potenciaran les connexions en directe i es donarà a conèixer la cuina de cada comarca amb receptes de cuiners autòctons. D’altra banda, la Xarxa de Comunicació Local segueix apostant fermament per la promoció i difusió de grans esdeveniments culturals i d’entreteniment. S’oferiran en directe les diades castelleres més rellevants del que resta de temporada tant per televisió com per ràdio, en aquest cas, amb Pep Ardila, de Ràdio Montblanc i Ernest Gili de Ràdio Sant Sadurní. També es manté el programa ‘Dosos Amunt’, copresentat per Carles Cortés, de Tac 12, i Toni Comas, de Canal Blau, que cada setmana repassa el més destacat de l’activitat castellera. La Xarxa també es farà especial ressò de Fira Tàrrega, del Mercat de Música Viva de Vic o dels Premis Butaca, entre d’altres, amb programes especials en directe en col·laboració amb les televisions del territori. En l’apartat de nous formats, aquest setembre s’estrenen dues noves sèries documentals, ‘Carreteres’, en coproducció amb EL9TV, que ofereix un relat humà i patrimonial vinculat al traçat de les principals vies de comunicació del país. I d’altra banda la sèrie ‘La barca de l’Andreu’, un retrat del món de la pesca a casa nostra a través d’un recorregut pel litoral català en coproducció amb Canal Terres de l’Ebre.

Summary: La Xarxa oferirà futbol territorial en directe en la nova temporada


El govern espanyol i alguns mitjans de comunicació s’han alarmat per les accions que el Tsunami Democràtic ha anunciat que faria dissabte, amb motiu de la jornada de reflexió electoral. La plataforma ha publicat una crida a desobeir la Junta Electoral espanyola i ha convocat una jornada política, cultural i festiva, amb concentracions entre les 16.00 i les 22.00 a les places del país. També ha defensat el dret de vot el 10-N, amb què ha desmentit els rumors i especulacions sobre la possibilitat que s’ocupessin els col·legis electorals per boicotar les eleccions. Així mateix, el Tsunami Democràtic recorda que el moviment dels indignats i el 15-M van organitzar accions de reivindicació de l’espai públic a les jornades de reflexió de les eleccions espanyoles del 2011 i del 2015. Malgrat el comunicat, el govern espanyol ha amenaçat dient que si es cometien delictes electorals hi hauria conseqüències. El ‘Passa-ho’ del 2004 Però avui el PSOE, sembla que no recorda com va esperonar –i com se’n va beneficiar– les protestes del 13 de març de 2004, davant les seus del PP durant la jornada de reflexió de les eleccions de l’endemà, unes protestes convocades amb el famós SMS ‘Passa-ho’. Milers de persones van aplegar-se a diverses ciutats de l’estat espanyol davant els locals del partit que governava amb majoria absoluta, amb José María Aznar a la Moncloa, per exigir que s’expliqués la veritat sobre els responsables de l’atemptat de l’11 de març a Madrid. Ángel Acebes, llavors ministre d’Interior, insistia que havia estat obra d’ETA. Fins a la matinada va amagar informació sobre nou detinguts que la policia espanyola vinculava a al-Qaida i un vídeo en què aquella organització feia seu l’atemptat. Els socialistes no s’han atribuït l’èxit d’aquelles convocatòries que, juntament amb la caiguda del castell de cartes de mentides del PP sobre la responsabilitat de l’atemptat de l’11-M a Madrid, van capgirar les enquestes i van fer que José Luis Rodríguez Zapatero derrotés Mariano Rajoy el 14 de març de 2004, tres dies després de l’atemptat. D’on va sortir l’SMS? El 2014, Pablo Iglesias, deu anys després, va assegurar que aquella crida s’havia gestat a la seva facultat. El PSOE va criticar el dirigent de Podem per altiu, però sense dir que hagués donat corda a la convocatòria. Dirigents del PP, com Jesús Posada, sí que van aprofitar l’avinentesa per a criticar els socialistes, sense esmentar-los. El cas és que aquell terratrèmol va fer que Rajoy sortís a fer una conferència de premsa el dia 13 al vespre per atacar els manifestants, dient que les manifestacions eren il·legals i il·legítimes. Durant la jornada de reflexió, a més, Acebes havia comparegut dues vegades per a parlar de l’11-M. El PSOE havia optat per la prudència, però l’aparició de Rajoy va motivar una resposta d’Alfredo Pérez Rubalcaba. El dirigent socialista va comparèixer aquella nit prèvia a la jornada de votacions, per a expressar la complicitat amb les manifestacions d’indignació davant de les seus del PP, amb una intervenció recordada: ‘Aquest comportament exemplar dels ciutadans no s’ha vist acompanyat d’un comportament semblant per part del govern. Els ciutadans espanyols mereixen un govern que no els menteixi. Un govern que els digui sempre la veritat.  Hem callat quan des del govern es feien desqualificacions i afirmacions que no sempre s’han correspost amb la veritat. Mai, mai no utilitzarem el terrorisme en la confrontació política.’ Tot seguit, el PP va denunciar les manifestacions i les declaracions de Rubalcaba en jornada de reflexió a la Junta Electoral espanyola, que a la matinada va limitar-se a dir que podia haver-hi indicis de delicte en les concentracions, però no pas en la declaració de Rubalcaba. Les denúncies van acabar en no res. I l’endemà el PP va perdre unes eleccions que una setmana abans tenia coll avall que guanyaria, una altra vegada per majoria absoluta. Les va guanyar el PSOE i José Luís Rodríguez Zapatero va acabar essent el nou president espanyol.

Summary: ‘Passa-ho’: quan el PSOE no tenia inconvenient a alterar la jornada de reflexió


La CUP es vol presentar a les eleccions al Parlament de Catalunya amb una candidatura àmplia, una proposta aprovada a l’assemblea nacional de l’estiu passat, però encara ha de definir amb qui i per a què. Diumenge, els militants aprovaran en un consell polític extraordinari el document que ha de guiar la política d’aliances del partit els mesos vinents, però aquestes darreres setmanes ja ha estat objecte de debat a les assemblees locals, que hi han presentat esmenes. Segons que ha pogut saber VilaWeb, el document intern de la CUP proposa de fer ‘una candidatura àmplia que sorgeixi com una esmena a la restitució del règim del 78 i que es presenti com una opció que aspira que els seus posicionaments siguin majoritaris, que vulgui ser decisiva en la política catalana del futur i que inclogui un programa polític amb propostes clares que es visualitzin com la millor proposta per la majoria social d’aquest país’. Aquesta proposta política, afegeix, ha de ‘superar l’eina CUP com s’ha entès en els últims anys i anar més enllà per adaptar-nos a un nou cicle polític’. Preveuen de presentar la candidatura a l’abril o al maig. La clau del debat intern de la CUP és què significa una candidatura ‘àmplia’. Segons el document base, redactat per l’equip 50/60, l’objectiu és atraure organitzacions ‘autodeterministes i/o independentistes i/o anticapitalistes‘ dels Països Catalans per a fer un nou espai ‘que ha de defugir la lògica de coalició i quotes de representació’. L’objectiu és interpel·lar ‘totes les organitzacions que plantegen l’assumpció plena de l’1 d’octubre i orfes de referent electoral’. Les assemblees territorials del barri de Gràcia de Barcelona i del Camp de Tarragona matisen aquest plantejament en dues esmenes diferents. D’una banda, el Camp de Tarragona creu que les converses s’han de limitar a ‘les organitzacions tradicionalment aliades’ i, en tot cas, ‘explorar les possibilitats d’arribar acords’ amb ‘organitzacions anticapitalistes i autodeterministes’ que garanteixin la ‘proposta de mínims’ de la CUP. L’assemblea territorial de Gràcia va més enllà i, directament, veu un error buscar un front ampli electoral sense un moviment de masses que acosti a nous sectors els plantejaments de l’esquerra independentista (nom amb què es coneix l’espai polític de la CUP i altres organitzacions polítiques com el SEPC, Alerta Solidària, Endavant i Poble Lliure). ‘Fer un front d’aquestes característiques en absència d’un moviment de masses ens allunyaria dels nostres objectius reals i probablement la pressa el faria col·lapsar després d’uns resultats decebedors’, justifiquen. És per això que veuen més viable convidar les organitzacions tradicionalment aliades de la CUP a donar suport a la seva candidatura. Pel que fa a la llista, el document inicial diu que no s’ha de basar en quotes ni recursos econòmics. Diu que l’objectiu és: ‘Fer un equip fort que combini l’experiència del municipalisme, la militància social i política fora de les institucions, la capacitat de comunicar amb el nou llenguatge que cerquem i la diversitat de sensibilitats, territorial, de gènere i d’edat garantint que les candidates són properes a la CUP però, sobretot, vinculades als moviments i lluites socials’. Ser a l’oposició o al govern? A l’assemblea nacional del juliol, els militants de la CUP van aprovar la possibilitat d’entrar al govern de la Generalitat si era per fer polítiques i mesures en favor de les classes populars; revertir les polítiques d’austeritat i un programa polític orientat a preparar de manera concreta l’exercici d’autodeterminació. Ara el document intern de la CUP parla de bastir un ‘espai polític que aspiri a ser decisiu’, però ja preveu que no hi haurà una correlació de forces ‘prou favorable’ que permeti d’exposar ‘si cal formar part d’un govern o no’ i ho limita a un futur debat sobre la relació que ha de tenir amb el govern. Una esmena de l’assemblea de Sants-Montjuïc es desmarca de qualsevol possibilitat de participar en la governabilitat del país i reclama que la nova CUP digui clarament que ‘en el nou cicle polític esdevé impossible cap pacte de govern (i, per tant, ser decisius) ni amb l’autonomisme ni amb el reformisme’. Tal com ho veu l’assemblea local, cal centrar-se en ‘la construcció del contrapoder popular’. Tampoc no ho veu clar l’assemblea de Gràcia, que demana de reivindicar la CUP com una alternativa per a atraure sectors desencantats ‘en lloc d’empantanegar-nos en una centralitat política feta d’ambigüitats que no podríem rendibilitzar’. Un espai polític que, segons diuen, ‘pugui apel·lar tant els moviments socials i l’anticapitalisme com també els desencantats de la gestió post-1 i 3 d’octubre’. Així mateix, reivindiquen que aquesta candidatura àmplia aspiri a tenir prou pes per a condicionar el govern i la governabilitat: ‘Sense subordinar-nos a altres espais polítics, sinó drenant-los les forces i la base social’. Paral·lelament, proposa d’impulsar ‘autèntics espais de poder català i governabilitat alternativa’. El nom de la candidatura Els militants ja van decidir al juliol que aquesta nova candidatura hauria de tenir les sigles CUP ‘de forma clara i preferent’. Tenint en compte això, el document polític proposa una fórmula d’un ‘nom amb ganxo’ seguit del nom Candidatura d’Unitat Popular, ‘una fórmula de l’estil “Revolta-Candidatura d’Unitat Popular” o “Alternativa-Candidatura d’Unitat Popular”‘. Les assemblees de Ciutat Vella i del Vallès Occidental, però, veuen aquesta proposta contradictòria amb allò que es va aprovar a l’estiu i proposen de donar-li la volta, amb les sigles CUP al principi, a l’estil de ‘CUP-Revolta o CUP-Alternativa’. Aquesta fórmula, de fet, és la mateixa que ha fet servir fins ara amb les candidatures CUP-Alternativa d’esquerres, CUP-Crida Constituent i CUP-Per la ruptura.

Summary: La CUP debat com fer una candidatura àmplia a les eleccions


El consell nacional d’ERC vota avui si ratifica l’acord amb el PSOE i els seus tretze diputats al congrés espanyol s’abstenen en la investidura de Pedro Sánchez i faciliten el nou govern de coalició entre el PSOE i Unides Podem. Dilluns, a l’executiva, l’equip negociador dels republicans va explicar els ets i uts del pacte i es va acordar de traslladar la decisió final al consell nacional, l’organisme més important de la formació. Sánchez està pendent de la reunió de la cúpula d’ERC, que és previst que avalarà l’acord amb el PSOE, consistent a crear una mesa de negociació entre el govern espanyol i el govern català per a cercar una solució al conflicte polític entre Catalunya i Espanya i votar en una consulta a Catalunya sobre l’hipotètic acord a què puguin arribar tots dos governs. Demà es reunirà la direcció del PSOE per donar-hi el vist-i-plau, tot i l’oposició d’alguns dels barons socialistes. El calendari de la investidura Amb l’abstenció d’ERC pràcticament lligada i els acords tancats amb Unides Podem, el PNB i partits amb menys representació com ara Més País, Compromís, el PRC i Terol Existeix, Sánchez tindria garantida la investidura per majoria simple a la segona volta. Serà dimarts 7, després d’una de primera sense prou suports el cap de setmana. Dissabte el debat d’investidura començarà previsiblement a les nou del matí, amb la intervenció de Sánchez i l’exposició del programa de govern. Després, els grups parlamentaris tindran un torn de rèplica. La gran quantitat de partits a l’hemicicle farà que la sessió s’allargui durant tot el dia, atès que després Sánchez té torn de resposta i els partits de contra-rèplica. El debat s’acabarà diumenge a migdia, quan es farà la primera votació i Sánchez no tindrà prou suports. Aleshores la sessió se suspendrà dos dies, fins dimarts. Es reprendrà amb un nou debat, més breu, entre el candidat i els grups. L’abstenció d’ERC i els vots favorables del PSOE, Unides Podem, el PNB, Més País, Compromís, el PRC i Terol Existeix facilitaran la investidura per majoria simple. En contra de Sánchez votaran el PP, Vox i Ciutadans juntament amb JxCat i la CUP. Formacions com Coalició Canària i el BNG segurament també votaran en contra de Sánchez o s’hi abstindran, com ara EH Bildu. Torra diu a Aragonès que l’acord ERC-PSOE no té el vistiplau del govern El president de la Generalitat, Quim Torra, i el vice-president, Pere Aragonès, s’han reunit avui a Palau per abordar l’acord d’ERC amb el PSOE. Torra li ha demanat explicacions pel pacte i ha avisat que qualsevol acord amb el govern d’Espanya ha de ser gestionat i validat per la presidència. ‘No es pot negociar res amb el govern espanyol al marge dels acords de govern’, diuen. A més, les mateixes fonts diuen que a partir de la reunió ‘queda clar que l’acord ERC-PSOE no té el vistiplau del govern ni l’assumeix com a tal’, sinó que és ‘un acord entre partits’. D’altra banda, Aragonès ha proposat a Torra que ‘defensin junts l’autodeterminació en la mesa de negociació amb l’estat’ que apareix al pacte entre ERC i el PSOE, i que serviria per intentar desencallar el conflicte amb Catalunya. Aragonès també ha dit al president que aquesta defensa de l’autodeterminació davant l’estat espanyol ‘estava prevista en l’acord de govern aprovat el passat 22 d’octubre’. Dimarts, l’ANC va advertir ERC del ‘perill enorme’ de pactar amb el PSOE i va demanar a les bases que reflexionessin. La presidenta de l’entitat, Elisenda Paluzie, va avisar que si el pacte prospera el context polític es podria ‘encaminar en una segona transició tutelada per dalt’ per part de l’aparell judicial i policíac de l’estat espanyol i que es podria transmetre a la imatge a l’exterior que el cas català és un ‘conflicte intern en vies de resolució’.

Summary: Sánchez, pendent de la decisió d’ERC i de la reunió entre Torra i Aragonès


La portaveu del govern, Meritxell Budó, ha anunciat que la Generalitat ha nomenat als delegats de l’Argentina, Mèxic i Tunísia, tres delegacions que l’executiu català ha reactivat en les últimes setmanes després que el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) les suspengués. En la roda de premsa posterior al Consell Executiu, ha explicat que David Poudevida-Vives ha estat nomenat com a delegat del govern a l’Argentina, Lleïr Donaven de Mèxic i Ahmed Benallal de Tunísia, que són els mateixos que van ser nomenats a l’octubre de 2019 abans de la suspensió del TSJC, per la qual cosa Budó ha afirmat que aquest nomenament suposa la seva ratificació perquè ja exercien aquestes responsabilitats. Llicenciat en Administració i Direcció d’Empreses, Poudevida-Vives ha desenvolupat en els últims deu anys una trajectòria internacional participant en diversos projectes en mercats d’Àsia, els Estats Units, Sud-amèrica i Europa. Lleïr Donaven és llicenciat en Ciències Polítiques i ha treballat com a consultor en comunicació estratègica a Mèxic, director d’estratègia d’Equip de Campanya i director de Strategic. Nascut a Tànger (el Marroc), Benallal és llicenciat en Dret i ha estat director del Consell Islàmic Cultural de Catalunya, responsable de projectes d’immigració en APIP Barcelona, formador de mòduls d’interculturalitat i diversitat religiosa en el Centri Unescocat de Barcelona i responsable de projectes en l’associació Llum del Nord, entre altres. Després de la suspensió d’aquestes delegacions per part del TSJC, el govern va anunciar el 15 de gener els nous decrets que reactiven les delegacions adaptant-los al que va impugnar el tribunal.

Summary: El govern torna a nomenar als delegats de la Generalitat a l’Argentina, Mèxic i Tunísia


La batllessa de Barcelona, Ada Colau, s’ha reunit amb el cos consular de la ciutat i representants del Parlament Europeu i la Comissió Europea per a compartir el diagnòstic de la situació que es viu a Catalunya i demanar-los que hi hagi una intervenció europea: ‘Europa ha d’assumir algun paper’, ha dit Colau, qui ha dit ser conscient de la dificultat que la Comissió Europea faci un pas en aquest sentit: ‘Però sí que podria emparar una plataforma de diàleg perquè hi hagi una entesa’. Colau ha argumentat que l’1-O va suposar un punt d’inflexió: ‘Al marge del debat de la independència, es va produir una situació d’indefensió dels ciutadans que no és normal en democràcia’. Per això, diu que ja no es tracta d’un afer català o espanyol, i demana una intervenció en clau de mediació des d’Europa. ‘Ara mateix trobar una solució al conflicte polític de fons és complex, però no ha de ser tan complex desescalar la tensió, que és el que vol la majoria de la població més enllà del que opini sobre la independència’. També ha demanat que per aconseguir rebaixar la tensió caldria que l’estat retirés la presència policial i la situació de ‘semiintervenció’ de la Generalitat, alhora que els independentistes haurien d’abandonar la via unilateral.

Summary: Ada Colau fa una crida a Europa perquè faci de mediadora entre Catalunya i Espanya