El govern de Bolívia ha donat avui setanta-dues hores a l’encarregada de negocis de la diplomàcia espanyola a Bolívia, Cristina Borreguera, el consol Álvaro Fernández i l’ambaixadora de Mèxic, María Teresa Mercado, perquè abandonin el país després de l’incident que va tenir lloc arran d’aquesta visita. La diplomàtica espanyola i el consol van visitar l’ambaixada i a les portes del recinte hi va haver moments de tensió entre els agents espanyols que els custodiaven –que anaven armats i amb la cara tapada, segons la versió de Bolívia– i la policia boliviana. Bolívia ha acusat Espanya ‘d’abusar de privilegis’ i ‘atropellar’ la sobirania del país arran l’incident en què apunta que diplomàtics espanyols van intentar facilitar la sortida de membres de l’executiu d’Evo Morales que estan sota la protecció de l’ambaixada mexicana a la Paz. El govern espanyol ha negat que intentés facilitar la sortida de ningú i parla d’una visita de ‘cortesia’. L’anunci de l’expulsió de les dues diplomàtiques, així com del cònsol espanyol, l’ha fet la mateixa presidenta autoproclamada de Bolívia, Jeanine Áñez. ‘El govern constitucional que presideixo ha decidit declarar com a persona non grata l’ambaixadora de Mèxic a Bolívia, María Teresa Mercado, l’encarregada de negocis d’Espanya a Bolívia, Cristina Borreguero, el cònsol d’Espanya a Bolívia, Álvaro Fernández, i el grup dels presumptament diplomàtics encaputxats i armats’, ha assenyalat. ‘Aquest grup de representants dels governs de Mèxic i d’Espanya ha lesionat greument la sobirania i la dignitat del poble i del govern constitucional de Bolívia’, ha sostingut Áñez, segons informen els mitjans locals. En aquest sentit, ha assegurat que ‘la conducta hostil mentre miraven d’ingressar de manera subreptícia i clandestina a la residència de Mèxic a Bolívia i desafiar els oficials policials bolivians i els mateixos ciutadans són fets que no podem deixar passar’. Per la seva part, el govern espanyol ha respost les expulsions de membres de la delegació diplomàtica espanyola en la Paz amb l’expulsió de tres diplomàtics bolivians destinats a Madrid. Dins l’ambaixada mexicana hi ha aproximadament deu antics dirigents del Moviment Al Socialisme de l’ex-president Evo Morales en qualitat d’asilats polítics, quatre d’ells amb ordre d’aprehensió. Són l’ex-ministre de la Presidència Juan Ramón Quintana; l’ex-ministra de Cultures Wilma Alanoca; l’ex-governador d’Oruro Víctor Hugo Vásquez i l’ex-director de l’Agència de Govern Electrònic i Tecnologies d’Informació i Comunicació (AGETIC) Nicolás Laguna.

Summary: Bolívia expulsa dos diplomàtics espanyols arran de l’incident a l’ambaixada de Mèxic a La Paz


La CUP ha recaptat 25.000 euros en menys de 24 hores per a pagar les despeses judicials i les multes als ex-diputats Eulàlia Reguant i Antonio Baños per haver-se negat a contestar les preguntes de Vox per consciència ‘democràtica i antifeixista’. Tots dos van comparèixer ahir al Tribunal Suprem espanyol pel judici contra el procés com a proposta de l’acusació popular que exerceix Vox, però es van negar a contestar les seves preguntes i van ser expulsats pel president de la sala Manuel Marchena. El jutge va anunciar ahir que els imposava multes de 2.500 euros a cadascú i els va donar un termini de cinc dies per a ‘recapacitar’ i contestar les preguntes de Vox, ja que, a diferència dels acusats, segons la llei els testimonis no tenen el dret de no contestar a algunes de les parts. Si no ho fan, seran denunciats per ‘desobediència greu’. Segons la CUP, Reguant no ha rebut cap comunicació oficial al respecte, però els equips jurídics del partit ja treballen per a fer-hi front. Tant Baños com Reguant han dit que la seva voluntat és declarar com a testimonis i contestar les preguntes de totes les parts, excepte Vox. La CUP debatrà si es presenta a les eleccions espanyoles

Summary: La CUP recapta 25.000 euros per a pagar les multes a Reguant i Baños


L’ex-president de la Generalitat Francisco Camps i l’ex-conseller i ex-president de les corts Juan Cotino han de comparèixer avui a la comissió parlamentària en què s’investiga l’accident de metro del 3 de juliol de 2006 a València, arran del qual van perdre la vida 43 persones i 47 més van quedar ferides. Familiars de les víctimes han criticat nombroses vegades el tracte rebut per la Generalitat, aleshores presidida per Francisco Camps, que mai no els va rebre. Respecte a Cotino, els familiars han denunciat que l’aleshores conseller d’Agricultura va anar a casa d’alguns d’ells per a oferir-los feina i ajudes en canvi de no personar-se en el procediment judicial que es va posar en marxa. En aquest sentit, la presidenta de l’Associació de Víctimes de l’Accident del Metro 3 de Juliol (AVM3J), Rosa Garrote, va destacar el 15 de gener, quan van començar les compareixences de la comissió d’investigació, que espera que Francisco Camps i Juan Cotino ‘donin la cara’. Avui també són cridats a comparèixer a la comissió d’investigació de l’accident l’ex-vice-president del govern Víctor Campos, que serà el primer a intervenir a les 10.30. Després declararan Cotino i Camps. A la tarda, a les 16.00, serà el torn de qui va ser conseller d’Infrastructures i Transport Mario Flores, tot i que no en el moment de l’accident, perquè ocupava la cartera José Ramón García Antón, mort el 2009. La jornada es tancarà amb el secretari judicial del jutjat número 21 de València el 3 de juliol de 2006. La comissió d’investigació, que es va constituir a les corts el 28 de setembre, té previst d’acabar les compareixences a mitjan juny, després del pas de setanta persones. En la primera comissió d’investigació sobre el mateix accident, que es va fer el 2006 i va durar sols nou dies, el dictamen que va aprovar el PP en solitari considerava que l’accident no era ni ‘previsible ni evitable’ i s’eximia el consell de qualsevol responsabilitat política.

Summary: Camps i Cotino compareixen a la comissió de les corts que investiga l’accident del metro


‘Mentre jo sigui president de Ciutadans hi haurà democràcia en aquest partit’, exclamava Albert Rivera en la compareixença pública després de la reunió extraordinària d’ahir del consell general. Una reunió en què Rivera va donar un cop de timó per consolidar el seu control sobre el partit en un moment de fortes crítiques, tant internes com externes, pel fort gir a la dreta, els pactes amb Vox i el PP i la guerra oberta al PSOE de Pedro Sánchez i també, precisament, per la manca de democràcia interna. Rivera fa i desfà com vol en l’organització interna del partit, mercès a un model de gestió fet a mida, extraordinàriament presidencialista. Aquest factor, un dels principals causants de la forta crisi a Ciutadans de fa mesos, ha permès al president del partit de silenciar la dissidència i expulsar-la. És precisament això que ha fet avui. Ciutadans: la crisi d’un partit fet a mida Rivera s’ha esbandit les veus discrepants de l’executiva, les que quedaven després de les que ja van marxar, i ha enfortit el seu nucli de fidels, incorporant-ne de nous, com ara la diputada Lorena Roldán, portaveu de Ciutadans al Parlament de Catalunya i que acaba de ser designada candidata a la presidència de la Generalitat. Rivera ha fet de Roldán una nova dirigent fidel a la línia dura i dretana per la qual ja fa temps que s’ha deixat anar. Ha repetit amb ella l’operació Inés Arrimadas, convertint-la en el principal referent al parlament i nomenant-la portaveu de la nova executiva, en substitució precisament d’Arrimadas, que ara ha vist més limitada la seva activitat al congrés espanyol com a portaveu del partit, a l’ombra de Rivera. La comissió executiva de Ciutadans té ara vint-i-dos membres nous, és a dir, s’ha engrandit el cercle al voltant de Rivera, amb gent de confiança que el dirigent de Ciutadans ha ajudat a promocionar. No només Roldán, sinó també l’advocat de l’estat que volia acusar els presos polítics de rebel·lió, Edmundo Bal; l’ex-director general de la policia espanyola amb el PSOE Joan Mesquida; l’ex-president de les Illes José Ramón Bauzá i un altre ex-alt càrrec del PP, l’ex-president de la Comunitat de Madrid Ángel Garrido. En total, mig centenar de membres, amb els quals Rivera consolida el blindatge del gir a la dreta. Per exemple, José Manuel Villegas, Fernando de Páramo, Fran Hervías i José María Espejo Saavedra. La vella guàrdia. I també alguna nova incorporació sonada i polèmica, com la de l’ex-directiu de Coca-Cola Marcos de Quintos, que ahir demanava que s’apliqués a un dels segrestadors de José Antonio Ortega Lara una condemna de ‘532 dies tancat en un amagatall sense saber què li pot passar’. No tan sols ha incorporat gent de confiança a l’executiva; Rivera també n’ha expulsat dos membres crítics que van gosar de subscriure públicament la proposta de Luis Garicano d’obrir un diàleg amb el PSOE per a garantir la investidura de Pedro Sánchez amb una abstenció. Són Fernando Maura, que fins ara era el responsable d’Afers Estrangers de la direcció, i la dirigent de Castella-la Manxa Orlena de Miguel. Per altres raons també n’han sortit Antonio Espinosa, Matías Alonso i Raquel Morales. La consolidació com a força política alineada a la dreta, capaç d’arribar a pactes amb l’extrema dreta de Vox, com a Andalusia, a Madrid i a Múrcia, ha estat un dels factors que ha fet esclatar la crisi interna i que ha propiciat les desercions. No solament d’històrics com Francesc de Carreras i de Xavier Pericay, sinó també de l’ex-dirigent Francisco de la Torra, que va acusar Rivera d’haver-se situat en un extrem i de practicar un populisme infantil. Abans, havien plegat Javier Nart, Juan Vázquez i Toni Roldán, que com a portaveu d’economia era un pes pesant de la formació. I això, amb unes dades de militància que indiquen que, si més no a Catalunya, hi ha hagut més baixes. I la pressió no és interna i prou. Justament, el dia que Rivera convocava d’urgència el consell general, el diari Financial Times dedicava un editorial al blocatge de la investidura del president espanyol, bo i demanant a Ciutadans que es repensés la posició, que considerés l’abstenció per a facilitar que Pedro Sánchez fos el nou president espanyol. Però Rivera té clara la seva aposta, no la pensa canviar, i ha deixat clar el manteniment de la seva posició, del seu ‘no és no’ a Pedro Sánchez. I aquesta vegada, amb una direcció que no li contestarà pas cap moviment que faci.

Summary: La crisi més profunda de Ciutadans, l’autoritarisme desenfrenat de Rivera


Ingredients: —8 carxofes —1 gra d’all sencer —10 grans de pebre negre —julivert —1 llimona —5 escalunyes —1/2 fulla de llorer —mig litre d’oli Elaboració: Netegem les carxofes, les tallem i les deixem una estona amb aigua, sal, llimona i una mica de julivert. En un cassó posem l’oli, el llorer, el gra d’all, els grans de pebre negre, les escalunyes i les carxofes. A foc lent, deixem confitar tots els ingredients durant uns 40 minuts. L’oli no ha d’arribar a bullir. Escorrem les carxofes, les escalunyes i les servim. Les carxofes es poden menjar soles com a primer plat o acompanyar una carn o un peix. Podem aprofitar l’oli perfumat per a confeccionar un altre plat.

Summary: La cuina de la Neus: carxofes confitades


Els Estats Units retiraran les seves tropes desplegades al nord de Síria, que actualment és sota control dels kurds. El president Donald Trump ha pres la decisió després de debatre per telèfon amb Recep Tayyip Erdogan, que ha amenaçat diverses vegades amb ocupar el nord de Síria i crear ‘una zona segura’ on reubicar els refugiats sirians que actualment són a Turquia. En un comunicat, la Casa Blanca assegura que l’exèrcit nord-americà ‘no donarà suport o s’involucrarà’ en la creació d’una ‘zona segura’. En aquest sentit, justifica la retirada perquè les tropes es van desplegar per tal de derrotar l’autodenominat Estat Islàmic. Un objectiu, segons el mateix comunicat, que s’ha complert. La retirada comportarà que els Estats Units abandonin els kurds, els seus principals aliats en la lluita contra l’Estat Islàmic, i que des del 2013 governen amb altres grups ètnics i religiosos la Federació Democràtica del Nord Est de Síria, també coneguda com a Rojava. L’agost passat Estats Units i Turquia van acordar la creació d’una ‘zona segura’ al nord de Síria, però no van establir terminis per posar-la en marxa. Segons l’acord, les Forces Democràtiques Sirianes (SDF) —les forces armades de Rojava i majoritàriament kurdes— s’han de retirar d’una franja al llarg de la frontera amb Turquia i que oscil·la entre els cinc i els quinze quilòmetres d’amplitud. D’ençà de l’acord, les SDF han desmantellat les seves instal·lacions militars dins de la ‘zona segura’, que des del setembre era vigilada per patrulles mixtes formades per soldats nord-americans i turcs. Tanmateix, Erdogan ha expressat diverses vegades la seva insatisfacció per no poder culminar la creació de la ‘zona segura’. De fet, aquest cap de setmana va amenaçar de nou amb ocupar tot el nord de Síria, tal com ja ha fet amb Jarabulus (2016) i Afrin (2018), on Amnistia Internacional ha acusat Tuquia de cometre detencions arbitràries, desaparicions forçoses, confiscació de propietats i saquejos. Les amenaces d’Erdogan probablement ha precipitat la retirada nord-americana, però Trump no abandona els kurds a canvi de res. El president ha aconseguit el compromís perquè Turquia es faci càrrec de tots els membres de l’Estat Islàmic que les SDF han detingut durant la campanya militar contra els gihadistes. La Casa Blanca també ha anunciat que el mes que ve Erdogan es reunirà amb Trump a Washington, on previsiblement s’acabarà de perfilar la retirada nord-americana i la intervenció turca al nord de Síria.

Summary: Trump abandona els kurds i deixa via lliure a Erdogan perquè ocupi el nord de Síria


Els presidents de la Generalitat Carles Puigdemont i Artur Mas s’han emplaçat a reforçar JxCat amb una estructura ‘operativa i eficaç’. Així ho expliquen fonts coneixedores de la reunió que han mantingut tots dos avui al vespre a Waterloo, per abordar l’endreça de l’espai de JxCat i PDECat. A la trobada, que ha durat unes quatre hores, Puigdemont i Mas també han coincidit en consolidar la sigla, després de valorar el resultat electoral del 28A i el 26M. Els dos presidents volen que JxCat sigui, a partir d’ara, la marca política de referència. Puigdemont i Mas, a més, són ara mateix els dos dirigents més implicats en gestionar tota aquesta operació, al costat d’altres actius com els consellers Miquel Buch, Damià Calvet i Meritxell Budó, o el mateix president del PDeCAT, David Bonvehí.

Summary: Puigdemont i Mas s’emplacen a reforçar JxCat amb una estructura ‘operativa i eficaç’


El cementiri de Paterna ha acollit el lliurament a les famílies de les restes de set víctimes de la repressió franquista, identificades després dels treballs d’exhumació realitzats durant la passada legislatura en la fossa 22 d’aquest cementiri. Paterna, fossa 22: recuperar els cossos, fer justícia La consellera de Participació, Transparència, Cooperació i Qualitat Democràtica, Rosa Pérez Garijo, ha participat en la cerimònia i ha anunciat que també es faran exhumacions a Castelló i Alacant. ‘Es demostra que han començat les exhumacions quan les institucions s’hi han implicat’, ha assegurat. Ha recordat que durant la legislatura anterior la Diputació de València va començar les tasques quan era responsable de Memòria Democràtica, i que ara ‘hi participen més institucions’. 📹 Cerimònia de lliurament de les restes de les víctimes del franquisme de la Fossa 22 al cementiri de Paterna. Interpreta "Para la Libertad" el Cor de l'Eliana. @generalitat @RosaPerezGarijo pic.twitter.com/nm9tUCwKX4 — GVAoberta (@GVAoberta) March 1, 2020 Segons la consellera és ‘una faena urgent, no podem esperar més’, i ha elogiat la lluita de les famílies per a recuperar als seus éssers estimats. ‘Avui és un dia molt emotiu. És un moment per a recuperar la dignitat del nostre país, no de les víctimes perquè elles mai perdran la dignitat’, ha dit. També ha subratllat la ‘necessitat’ que les institucions públiques s’impliquin en la tasca de posar en marxa més exhumacions i recuperar la memòria democràtica. Milers de víctimes de la guerra de 1936-1939 continuen en fosses comunes vuitanta anys després

Summary: Lliuren les restes de set represaliats de la fossa 22 de Paterna als seus familiars


Els secretaris generals del PSOE, Pedro Sánchez, i de Podem, Pablo Iglesias, es reuniran dimarts vinent, segons fonts dels dos partits. Avui han parlat mitja hora per telèfon en un ‘to molt cordial’ i amb voluntat de reprendre el diàleg. Tots dos creuen que cal ‘obrir un nou temps polític’. Consideren urgent de formar govern i de posar fi al de Rajoy i diuen que és necessari ‘articular acords amplis’. També han compartit la defensa dels drets humans sobre la crisi humanitària dels refugiats, la preocupació per l’amenaça del gihadisme. i, en aquest terreny, s’han posat d’acord a ‘defensar la unitat de les forces polítiques per sobre de qualsevol altra diferència’. També han criticat les ‘formes d’un govern interí que no respecta el parlament’. Vegeu el piulet que ha fet Iglesias per anunciar la reunió de dimarts vinent: He mantenido una conversación con Pedro Sánchez y hemos quedado para vernos el próximo día 30. Contento por recuperar diálogo. — Pablo Iglesias (@Pablo_Iglesias_) 23 de març de 2016

Summary: Iglesias i Sánchez es reuniran dimarts vinent


El secretari general de Podem, Pablo Iglesias, ha deixat clara avui l’oposició de la direcció de Podem al referèndum unilateral a Catalunya. Ha dit que el referèndum sobre la independència de Catalunya sense l’acord amb l’estat ‘pot ser un exercici legítim’ per expressar políticament ‘un desig’, però que ‘no és un referèndum acceptable’. Perquè diu que per ser ‘seriós i viable’ hauria de ser legal i pactat. ‘Això no serà un referèndum legal, ni verificable, ni servirà per exercir el dret a decidir. Pot ser una manifestació legítima que no s’ha de criminalitzar, però no un referèndum legal’, ha afirmat en una entrevista a RNE. ‘La nostra posició és clara’, ha afegit. I diu que a Podem no li sembla malament que hi hagi ‘expressions polítiques d’un desig’, però ha tret importància a la convocatòria del referèndum i se n’ha distanciat. ‘El que vol fer el president de la Generalitat pot ser acceptable com a manifestació política, però no és un referèndum acceptable’, ha insistit.

Summary: Pablo Iglesias, sobre el referèndum unilateral: ‘No és acceptable’


La sala d’apel·lacions del Tribunal Suprem espanyol (formada per Francisco Monterde, Miguel Colmenero i Alberto Jorge Barreiro) fa avui una vista per estudiar els recursos contra l’empresonament dels consellers Dolors Bassa, Josep Rull, Jordi Turull, Raül Romeva i l’ex-presidenta del parlament Carme Forcadell. El tribunal els ha convocats a dos quarts de dotze del migdia perquè hi siguin presents en el moment que les parts exposin els seus arguments. Tanmateix, Bassa i Romeva han demanat de no ser presents a la vista, i Rull va anunciar ahir que tampoc no hi assistiria. Demà no assistiré a la vista contra la interlocutòria de presó. Presentem l’apel.lació bàsicament x anar amb més arguments a Estrasburg. La meva confiança en la justícia q pugui impartir el Suprem és perfectament descriptible.Avui, tot fa pensar q el TS i justícia és un oxímoron. — Josep Rull i Andreu 🎗 (@joseprull) 8 de maig de 2018 Tots són empresonats des del 23 de març. Turull, Rull, Romeva i Bassa ja havien estat un mes a la presó i n’havien sortit en llibertat provisional el 4 de desembre, després de pagar una fiança de 100.000 euros. Forcadell només havia passat una nit a la presó mentre feia efectiu el pagament de la fiança de 150.000 euros. Els dies 16,17 i 18 d’abril van comparèixer davant el jutge Oriol Junqueras, Joquim Forn, Jordi Sànchez, Jordi Cuixart, Jordi Turull, Josep Rull, Raül Romeva, Carme Forcadell i Dolors Bassa. Aquestes vistes, d’antuvi, són breus i els processats acostumen a dir només si accepten o no els delictes pels quals són processats i duts a judici. Però aquell dia els consellers van aportar la seva visió del procés judicial i van defensar que no havien d’estar empresonats. Alguns, com ara Cuixart, Sànchez i Junqueras, van criticar durament la instrucció del jutge Pablo Llarena, que van acusar de criminalitzar el procés. Rull i Turull també van ser crítics amb el jutge: van declarar que es consideraven presos polítics i li van demanar que fes ‘justícia i no política’, a més d’afirmar que a l’estat espanyol no hi havia separació de poders. Última tanda de declaracions indagatòries El jutge Llarena acaba avui les declaracions indagatòries. Ahir i abans-d’ahir va citar els processats que no són a la presó per comunicar-los formalment per quins delictes els duia a judici. Dilluns van declarar els ex-membres de la Mesa Lluís Maria Corominas, Lluís Guinó, Anna Simó, Ramona Barrufet i Joan Josep Nuet, processats per desobediència. Van defensar que havien actuat sota el criteri de la inviolabilitat parlamentària, Guinó, Corominas i Simó van negar els fets pels quals el jutge Llarena els processa per desobediència i es van refermar en la declaració que ja havien fet davant el jutge el 9 de novembre. En el cas d’Anna Simó, només va respondre dues preguntes de la seva lletrada, per negar els fets i defensar l’actuació de la mesa sota la inviolabilitat parlamentària. Lluís Maria Corominas, en canvi, no va declarar i va refermar allò que ja havia dit el 9 de novembre. També van sol·licitar per escrit al jutge que els aixequés les mesures cautelars. Tots, tret de Nuet, estan en llibertat provisional i han de presentar-se setmanalment davant el jutge, no tenen passaport i tenen prohibit de sortir del territori espanyol. També van haver d’abonar 25.000 euros en concepte de fiança per eludir la presó. La declaració indagatòria de Ramona Barrufet va ser ajornada per motius mèdics. Ahir van comparèixer davant Llarena els consellers Meritxell Borràs i Carles Mundó i l’ex-conseller Santi Vila –tots processats per desobediència i malversació– i també l’ex-diputada i actual portaveu del secretariat nacional de la CUP, Mireia Boya, processada només desobediència. Borràs, Mundó i Vila no van declarar davant Llarena, mentre que Boya va intervenir a petició pròpia i va retreure al jutge la seva parcialitat. Llarena també ha processat Puigdemont i la resta d’exiliats, però en aquest cas no els ha citats perquè no resten sota l’acció de la justícia espanyola.

Summary: El Suprem espanyol revisa els recursos contra l’empresonament de Bassa, Rull, Turull, Romeva i Forcadell


El parlament d’Eslovènia s’ha tornat a pronunciar sobre la situació política de Catalunya. La comissió de Política Exterior ha demanat al govern del país que, ‘en l’àmbit de la Unió Europea’, advoqui per a una solució basada en el diàleg. En aquest sentit, la comissió es remet a la moció que va aprovar la setmana passada, on condemnava la repressió de l’estat espanyol contra l’1-O i demanava respecte pel principi d’autodeterminació de Catalunya. La moció també la va aprovar la comissió d’Afers Europeus. Ací podeu llegir el text que ha publicat la comissió de Política Exterior: Les condemnes del president i el primer ministre La violència contra l’1-O va generar rebuig i crítiques a les més altes instàncies de la política eslovena. El primer ministre, Miro Cerar, va expressar a Twitter la seva preocupació i va fer una crida al diàleg per aconseguir una solució política. I am concerned about situation. I call for political dialogue, rule of law and peaceful solutions. #CatalanReferandum #Spain — dr. Miro Cerar (@MiroCerar) October 1, 2017 D’altra banda, el president del parlament, Milan Brglez, va declarar que Catalunya té el dret d’autodeterminar-se i va afirmar que se citaria amb l’ambaixador de l’estat espanyol per a demanar-li explicacions sobre la repressió contra el referèndum.

Summary: El parlament d’Eslovènia demana al seu govern que defensi el diàleg a Catalunya


La batllessa de Vic (Osona), Anna Erra, ha respost al director de La Vanguardia, Màrius Carol, que aquest matí ha perdut els estreps a RAC1, on ha arribat a dir als qui volen protestar del 21-D que anessin a Vic en compte de manifestar-se a Barcelona. ‘He escoltat cert menyspreu d’en Màrius Carol a “El món a RAC1”; el problema no és on ens hem de manifestar divendres sinó que haguem de tornar a reclamar justícia i llibertat en plena democràcia’, li ha etzibat. #Vic, una ciutat inclusiva i amb bona convivència, és a hores d'ara la capital d'#Osona. He escoltat cert menyspreu d'en @MariusCarol a @elmonarac1, el problema no és on ens hem de manifestar divendres sinó que haguem de tornar a reclamar justícia i llibertat en plena democràcia — Anna Erra (@Anna_Erra) December 17, 2018 Ací podeu sentir l’enganxada de Màrius Carol i Antonio Baños a RAC1.

Summary: La batllessa de Vic respon al ‘menyspreu’ de Màrius Carol


Ja és a la venda el lot de les samarretes de l’Onze de Setembre a la botiga de VilaWeb. Les podeu adquirir des d’aquesta pàgina o a la botiga situada a la redacció del diari, al carrer Ferlandina número 43 de Barcelona. L’horari de la botiga de VilaWeb al carrer Ferlandina és de dilluns a divendres d’11.00 a 14.00 i de 16.30 a 20.30. Els dies 26 d’agost, el 2, 9, 10 i 11 de setembre, la botiga també obrirà en horari especial d’11 a 14.30. Si voleu comprar la samarreta on-line, s’ha de fer abans del 6 de setembre perquè arribi a temps. La samarreta és d’un groc fluorescent molt viu, un color fàcilment identificable des de l’aire i que és també un homenatge a les armilles dels voluntaris ‘sense els quals aquest camí hauria estat impossible’, segons l’ANC. El disseny és de Jordi Calvís i és un evolució de la bafarada del sí que ja es pot veure en els domassos penjats en molts balcons dels pobles i ciutats catalans: el costat dret de la bafarada es converteix en el sí traduït a diverses llengües, com ara l’occità, el francès, l’anglès, el xinès, l’àrab o l’urdú. A la part del darrere, té un to commemoratiu i recorda totes les mobilitzacions multitudinàries de l’Onze de Setembre, des del 2012. La samarreta d’enguany és de polièster i ha estat confeccionada i estampada íntegrament a Catalunya. El lot, que val 15 euros, inclou també una motxilla i un ventall. Hi ha dissenys tant de dona com d’home i infantil. La samarreta per als més menuts es pot adquirir sola per 8 euros.

Summary: Ja a la venda a la Botiga de VilaWeb, la samarreta d’aquest 11 de setembre 2017


La setmana passada parlàvem del projecte cinematogràfic de Pep Puig, 40 hectàrees. La terra i el pagès, format per deu peces audiovisuals de quinze minuts accessibles a Penedès Televisió. Pep Puig el resumeix en tres grans aspectes. El primer: ‘Parlen els pagesos. Els pagesos ben poques vegades ocupen un paper protagonista quan ens referim a la vinya i el vi. Aquest poc protagonisme pagès, segurament el podríem fer extensiu també als pagesos que treballen els altres conreus. El relat sempre ve dels elaboradors, dels enòlegs, dels publicistes. Mai, o quasi mai, dels pagesos. També, quan es parla del camp o del món rural, la interpretació que se’n fa ve donada majoritàriament des de la ciutat.’ Un segon aspecte: ‘El projecte 40 Hectàrees se situa de ple a la comarca del Penedès, però allò que diu la transcendeix. Les qüestions i reflexions tenen la voluntat d’anar més enllà (futur de la pagesia, sostenibilitat i respecte del medi ambient, producció d’aliments saludables…) i encara que es parli d’un conreu específic com el de la vinya, pagesos de l’horta, la fruita, dolça o seca, i el cereal, per posar-ne alguns exemples, s’hi poden sentir identificats.’ I, finalment: ‘Aquest és un treball d’exteriors, de paisatges, de llum. Un dels grans protagonistes és el paisatge i la terra cultivada transformant-se.’ Un dels pagesos protagonistes del projecte és un noi jove, Eudald Planella, que Puig defineix així: ‘Sense cap vincle anterior amb la terra, els pagesos nouvinguts obren la possibilitat de donar un impuls renovat a la feina de pagès. Aquest és el cas de l’Eudald Planella, un jove pagès que explica el desig i les dificultats de ser pagès quan es comença de zero.’ Ens concentrarem amb el retrat d’Eudald Planella perquè representa el futur de la pagesia, es vingui o no es vingui de família pagesa. Només amb l’aposta dels joves per tornar a la vida de pagès, a treballar la terra, a vincular-se amb la natura, la cultura agrària, rural, de la masia i del conreu, la pagesia té garanties de perviure. En la primera escena el jove pagès Eudald Planella parla amb un de veterà i li recorda la primera conversa que hi va tenir: «—Em vas desanimar bastant aquell dia que et vaig dir que volia ser pagès. —Tu em vas dir que tenies dues carreres. Jo et vaig dir que miressis de tirar endavant amb aquests estudis. Això de l’agricultura és una feina molt pesada. —Tu sempre has dit: ‘El pagès és el germà pobre de la gran família’. —Si ho fas per vocació, hi estic d’acord. Ara, si ho fas per força, per anar-hi a guanyar calers i fer-te ric, o per treballar una setmana i la següent anar-te’n de vacances, doncs no faràs mai res.» Aleshores, Eudald Planella explica en veu en off, mentre se’l veu passejar entre oliveres i vinyes: ‘Havia començat la carrera de ciències polítiques i mentre passaven els anys m’adonava que el meu futur era la terra i que jo volia fer de pagès. Passa que no era prou clar si m’hi podria dedicar, perquè jo no tenia un patrimoni donat, com podien tenir altres joves que vénen de tradició pagesa. Era un dels factors que m’anava en contra i a casa m’ho deien: “No veus que no tenim terres ni tenim tractor, que no tenim res? No t’hi podràs guanyar la vida.”‘ ‘Si volia aprendre a fer de pagès, havia d’aprendre’n dels mateixos pagesos. I és que és curiós que quan et dirigeixes a un pagès, el primer que et diu és: “No t’hi dediquis, no t’hi guanyaràs la vida, això és molt dur. Aquí no hi ha futur.” Clar, a mi cada vegada que em deien això, la meva resposta és just la contrària.’ ‘A nivell administratiu sóc un projecte de pagès, perquè encara no m’he incorporat al sector com a autònom i tributant. Ho faré aquest any. No he pogut fer-ho abans perquè una de les coses que se’t demana per a ser un jove agricultor és tenir un volum suficient de terra per a tenir una renda agrària que te’n permeti viure. Per incorporar-te amb vinya necessites vuit hectàrees. Per incorporar-te amb oliveres, em penso que n’has de tenir quinze. Per incorporar-te amb cereal, quaranta hectàrees. Vés a un jove qualsevol que tingui ganes de fer de pagès, però que a casa seva no tinguin res… Has de tenir paciència.’ ‘Jo encara aprenc moltes coses. Primer he decidit aprendre a fer de pagès amb el model tradicional. No he volgut trencar amb el coneixement que he adquirit de tots aquests pagesos que han confiat amb mi.’ Aleshores Eudald Planella dóna una dada crucial: A Catalunya resten 26.000 pagesos actius i d’aquests, només 4.000 són menors de quaranta anys. I li comenta a un altre jove pagès la possibilitat de fer una borsa de pagesos joves. ‘Jo allà a Vallbona ja sóc l’últim pagès.’ Amb aquest comentari desolador d’Eudald Planella s’acaba la peça documental confegida per Pep Puig. Quan s’aplicaran polítiques agràries públiques d’altura?

Summary: Pagesia (II): joves que volen ser pagesos


Nova amenaça sobre els treballadors de la factoria d’Almussafes. Ford ha comunicat als sindicats la necessitat de retallar la plantilla de quatre-centes persones. Tot i l’èxit del llançament del Kuga i de les bones expectatives per a aquest model, la direcció de la planta creu que hi ha hagut una caiguda de la demanda i veu necessari que es redueixi la producció. Ford assenyala que aquesta baixada és estructural i no conjuntural: l’ha quantificada en 100 cotxes diaris i ha dit que la producció diària era d’uns 1.640 cotxes. A diferència de les altres vegades, l’empresa ha proposat als sindicats un expedient de regulació d’ocupació (ERO) de caràcter extintiu, és a dir, una reducció de la plantilla. Ara s’ha de formar una comissió negociadora entre membres dels quatre sindicats amb representació dins l’empresa i directius de la companyia. La primera reunió per a negociar aquests acomiadaments es farà d’avui en vuit, el 10 de març. El sindicat STM-Intersindical Valenciana ha dit que no acceptaria cap mesura traumàtica i espera una resposta similar de la resta de representants sindicals.

Summary: Ford proposa una reducció de quatre-cents treballadors a la factoria d’Almussafes


La Comissió Europea ha tornat a tancar la porta a la modificació del sistema de les euroordres. El portaveu de justícia, Christian Wigand, ha dit que funcionen ‘molt bé’ i que no es preveu cap canvi. La portaveu de la Comissió Mina Andreeva ha comentat que correspon a la institució europea la facultat de proposar una modificació del sistema d’euroordres. El ministre de Justícia espanyol, Rafael Catalá, va afirmar ahir que les euroordres no funcionen amb prou agilitat i que potser plantejaria la qüestió a la pròxima reunió dels ministres de justícia dels estats membres de la Unió Europea. Es dóna el cas que el desembre, Catalá ja va proposar d’ampliar la llista dels trenta-dos delictes que configuren les euroordres, però la Comissió ja va descartar-ho. No obstant això, han declinat de comentar res més sobre la decisió de la justícia belga de rebutjar l’euroordre del jutge Pablo Llarena contra els consellers Toni Comín, Lluís Puig i Meritxell Serret.

Summary: La Comissió Europea reitera a Espanya que les euroordres funcionen ‘molt bé’ i que no es modificaran


L’advocada del president Quim Torra, Isabel Elbal, va denunciar anit al programa ‘Preguntes Freqüents’ de TV3 que durant el judici per desobediència de dilluns va tenir la sensació que ja l’havien inhabilitat i que es vulnerava la presumpció d’innocència. ‘El fet que el tractessin saltant-se els protocols ens va fer la sensació que el desposseïen dels seus honors; és a dir, que l’inhabilitaven abans d’acabar el judici’, va dir. 👉 L'advocada @isaelbal, sobre el tracte del jutge al president Torra: "Ens va donar la sensació que se l'estava inhabilitant abans d'acabar el judici. Vam començar a percebre que es vulnerava la presumpció d'innocència" #FAQSpaquitailolitaTV3 ▶ https://t.co/J4cUEpa6IO pic.twitter.com/2lz5rokEJq — Preguntes freqüents (@FAQSTV3) November 23, 2019 Durant el judici, diu Elbal, allò que s’havia de discutir no era si la pancarta continuava penjada al balcó després de l’ordre de la Junta electoral espanyola de retirar-la, perquè ‘és evident que hi era’, sinó un debat jurídic de fons. ‘Allò que realment es debatia era si els fets eren delictius, si l’ordre era il·legal i si la Junta electoral era un òrgan superior a l’autoritat del president de la Generalitat’, diu Elbal, que afegeix que no era el cas, perquè ‘la llei estableix que l’ordre s’ha de dirigir a una autoritat o un funcionari que participi en la campanya’, cas que no s’aplica al president de la Generalitat Quim Torra. "La JEC no és un òrgan superior a l'autoritat que representa el president de la Generalitat" @isaelbal #FAQSpaquitailolitaTV3 ▶ https://t.co/J4cUEpa6IO pic.twitter.com/c5nqqrQf67 — Preguntes freqüents (@FAQSTV3) November 23, 2019 Tot seguit va parlar de la qüestió prejudicial que van demanar perquè el Tribunal de Luxemburg hi expressés la seva posició, fet que el TSJC va desestimar. En cas de condemna de Torra, recorreran contra el cas al Tribunal Suprem, i allà tornaran a presentar la qüestió. ‘El Suprem hauria de tramitar-la. Parlem d’una qüestió sobre la qual, abans no tinguem una decisió sobre la inhabilitació o no del president Torra, s’hauria de pronunciar Luxemburg’, va dir. "Abans que tinguem una decisió respecte la inhabilitació o la no-inhabilitació del president Torra, s'hauria de pronunciar Luxemburg" @isaelbal (advocada del president Torra)#FAQSpaquitailolitaTV3 ▶ https://t.co/J4cUEpa6IO pic.twitter.com/cCQPYFKfPt — Preguntes freqüents (@FAQSTV3) November 23, 2019

Summary: Elbal: ‘Vam tenir la sensació que s’inhabilitava Torra abans d’acabar el judici’


En relació a altres anys, el vi va agafant cada vegada més presència a les llibreries. Enguany, el volum del sommelier Josep Roca, Rere les vinyes, i el de Ferran Cetelles, ¿Qué vino con este pato?, l’altre sommelier de referència, fan que la collita vinícola en l’àmbit literari sigui de gran qualitat. L’altre tendència a destacar es troba en l’àmbit dels receptaris i llibres de cuina, on destaca l’interès creixent d’editors i lectors pels llibres lligats a la salut en l’alimentació, seguint l’estela dels sucs verds. EL VI, INTERÈS CREIXENT Rere les vinyes Josep Roca i Imma Puig Rosa dels Vents Els protagonistes de ‘Rere les vinyes’ són tretze elaboradors de vins escampats pel món: Matías Michelini (del Celler Passionate Wine, Argentina); Raül Bobet (Castell d’Encús, Costers del Segre); Reinhard Löwenstein (Heymann-Löwenstein, Alemanya); John Wurdeman (Pheasant’s Tears, Geòrgia); Pierre Overnoy (Emmanuel Houillon – Pierre Overnoy, França); Elisabetta Foradori (Foradori, Itàlia); Ricardo Pérez-Palacios (Descendientes de J. Palacios, Villafranca del Bierzo); Álvaro Palacios (Álvaro Palacios, Priorat); William Harlan (Harlan Estate, Califòrnia); Christian Moueix (La Fleur-Pétrus, Burdeus); Lalou Bize-Leroy (Domaine Leroy, Borgonya); María José López de Heredia (R. López de Heredia, la Rioja); i Sara Pérez (Mas Martinet, Priorat). Tots ells comparteixen el respecte per la natura, la terra, la vinya, l’equip de gent que fa possible aquests vins i la gent que se’ls beurà. I a través d’ells, Josep Roca pot explicar el món del vi, d’on ve i on es troba. El sommelier i la psicòloga Imma Puig visiten tots aquests cellers i parlen amb els protagonistes. ‘Rere les vinyes’ és un volum ple d’història i ple d’idees. El lector queda amarat de la filosofia vital d’aquests elaboradors que mostren criteri, idees, acció, èxits, un llegat, un concepte del temps, una manera de ser al món, que segurament en alguns casos les següents generacions no seguiran. És un relat que no dóna res per sabut: ningú es pot sentir perdut i, en canvi, pot aprendre moltíssim i construir-se un context. Una joia de llibre. ¿Qué vino con este pato? Ferran Centelles Planeta Gastro Què valoreu d’un maridatge? N’hi ha que en diuen harmonies de la combinació d’un vi i un menjar, perquè el maridatge d’entrada el que proposa és harmonitzar-los. Però hi ha qui cerca el maridatge en la ciència, a partir de les molècules dominants dels aliments; d’altres es basen en la pràctica i l’ofici; d’altres es mouen per l’àmbit emocional… Ferran Centelles, un dels grans sommeliers internacionals del moment, com pocs n’hi ha pel què fa al talent que desplega, ha escrit aquest assaig deliciós, ple de coneixement, farcit de vivències i anècdotes, una bona part de les quals viscudes durant els tretze anys que va ser sommelier d’elBulli. Una altra joia de llibre. De moment no s’ha editat la versió en català. Retrats de vi: Toni Sànchez-Ortiz, Francesc Ferré i Anna Espelt Ruth Troyano Publicacions URV La col·lecció Retrats de Vi, impulsada per la Universitat Rovira i Virgili (URV) de Tarragona i escrita per la periodista vinícola Ruth Troyano, és d’aquells projectes que tenen la força i la virtut de copsar l’eclosió d’una nova generació d’enòlegs i viticultors, amb una manera pròpia d’entendre el vi i el paisatge vinícola, que marquen el present i que són garantia d’encarar un futur amb qualitat. Retrats de Vi mostra les cares del món del vi a Catalunya: s’endinsa en el projecte vital i vinícola de joves viticultors, enòlegs de formació, que han estudiat a la URV. Els tres primers retrats monogràfics que s’han publicat són dedicats a Anna Espelt del Celler Espelt a la DO Empordà; Toni Sànchez-Ortiz amb projectes a la DOQ Priorat i DO Tarragona; i Francesc Ferré, del Celler Frisach a la DO Terra Alta. Els vins del Pla de Bages Josep Pelegrín (texts) i Marc Trilla (fotografia) Pagès Editors Aquest és un llibre per regalar, de dimensions més grans que l’estàndard i profusament il·lustrat. Per a una denominació d’origen que ha renascut i que mostra una interessant projecció de futur, aquest llibre també contribueix a construir el relat de la Denominació d’Origen Pla de Bages. Els texts són a càrrec d’un dels sommeliers que ha sobresortit més en els últims anys, Josep Pelegrín (Millor sommelier de Catalunya el 2014 i 2015 i Millor sommelier de l’Estat espanyol el 2016), format a l’escola Joviat de Manresa i amb pas pel restaurant elBulli. Pelegrín es coneix bé el territori, perquè en forma part i ha contribuït a fer-ho créixer. El volum, a més de posar en valor un paisatge cultural i a una història arrelada al món del vi, també presenta la quinzena de cellers que el conformen. Cava, on vas? El llegat d’Agustí Torelló i Mata Josep Forns Varias Edicions i Propostes Culturals Andana Aquesta és la història del cava des dels seus orígens i fins al moment actual. Una història passada pel tamís d’Agustí Torelló i Mata (Sant Sadurní d’Anoia, 1935), un dels protagonistes del món del cava, que ha viscut bona part del que explica. És, doncs, la història del cava des de dintre, però també és la pròpia història d’aquest cavista, no exempta de dubtes i d’anàlisi. Com fa en el capítol final del llibre, on esbossa el futur. Diu que el sector del cava encara els anys a venir amb dubtes. Diu que els cavistes arrosseguen el pes dels baixos preus del cava, que tenallen el viticultor i dificulten la viabilitat del sector. Cita l’abandonament per part d’algunes empreses cavistes la DO Cava i també parla de les lluites estèrils entre algunes empreses. Vins secrets de Catalunya Lluís Romero Cossetània El filòleg, sommelier i ara també viticultor Lluís Romero ens acosta a trenta cellers de Catalunya, una tria feta a partir de la consideració que fan uns vins que no són prou reconeguts. De cada celler parla del projecte que conté, de les persones que el fan i proposa una selecció dels seus vins. És un bon compendi de projectes que es van consolidant amb criteris de sostenibilitat i amb la voluntat que el vi expressi la terra i el paisatge d’on neix. Grans vins a petits preus (edició actualitzada i amplicada) Lluís Romero Cossetània El sommelier Lluís Romero proposa una relació de 175 vins del Principat, ordenats per denominacions d’origen, que tenen la particularitat de tenir un preu de venda de deu euros i en avall. La guia mostra i demostra que es pot beure un bon vi a un preu assequible a totes les butxaques. GUIES VINÍCOLES Guia de vins de Catalunya Sílvia Naranjo i Jordi Alcover Cossetània La guia de referència dels vins catalans conté enguany 1.381 vins, de 282 cellers, de 12 Denominacions d’Origen, que l’equip d’aquest projecte ha classificat, tastat i puntuat a cegues. Aquesta és la setena edició de la guia. Algunes categories de vins han obtingut enguany les millors puntuacions de la seva història i, en el balanç global dels cellers, es veuen millores considerables en les notes mitjanes dels últims cinc anys. Els dos vins millor puntuats corresponen a la DO Montsant i a la DO Conca de Barberà, amb 9,86 punts: Pater 2013 (Ficària Vins. DO Montsant) i Molí dels Capellans Trepat 2014 (Molí dels Capellans. DO Conca de Barberà). Guía Peñín. Cavas y otras burbujas Més d’un autor PI&ERRE Enguany la Guia Peñín edita per primera vegada un monogràfic dedicat al cava i les seves variants i terminologies fora de la DO Cava, com és el Clàssic Penedès (escumosos adscrits a la DO Penedès), els ‘frizzantes’ i els vins d’agulla. S’hi apleguen més de mil referències. Es tracta d’una edició bilingüe espanyol-anglès, que no inclou el català, tot i que la majoria de referències corresponen a caves i escumosos fets a Catalunya. Enoteca Gramona 2001 i Turó d’en Mota 2005 de Recaredo han estat els dos caves més ben puntuats, amb 99 i 98 punts respectivament. RECEPTARIS Catalunya bull. El llibre de les sopes, els ranxos i les escudelles populars Judit Pujadó Edicions Sidillà L’editora i escriptora Judit Pujadó ha parlat amb gent del tot el país i ha aplegat les tradicions, les festes i les receptes de 50 escudelles que es fan cada any als carrers de Catalunya. Algunes d’aquestes tradicions tenen més de dos segles d’història documentada. D’altres són més recents. Algunes tenen una llegenda que les explica. Totes donen de menjar a molta gent. Totes contribueixen a fer poble: El xarró de Tarragona, les calderades de l’Alt Urgell i el Pallars, les escudelles de pagès de Montmaneu i els ranxos amb sofregit o l’escudella de blat de moro escairat del Berguedà. El llibre conté un pròleg de Pep Salsetes. Cassoles de Girona Abraham Simon-Ferré Viena Editorial Ànec amb peres, arròs de muntanya, bacallà amb xamfaina, faves a la catalana, fideus a la cassola, pollastre amb escamarlans, conill amb cargols, rostit de festa major, congre amb pèsols, escabetx de sardines, suquet de pescador, calamars farcits, peus de porc amb gambes… són alguns dels plats emblemàtics de la cuina tradicional gironina cuinats amb cassola. L’obra compta amb pròlegs de Jaume Fàbrega i Pep Nogué. La cuina de la Serra de Mariola Mila Valls i Ana Valls Llibres de la Drassana Amb el subtítol ‘Receptes i gastroliteratura’, les autores, mare i filla, s’endinsen en la singularitat de la cuina dels tostons, cocotets, pericana, mentirons, alls durs, renyons de masero, espardenyes… plats que neixen de les cuines dels pobles del Comtat, l’Alcoià i la Vall d’Albaida, que envolten la serra. Una terra d’oliveres, herbes aromàtiques, indústria i Moros i Cristians, que van determinar fa dècades el seu receptari tradicional, i per extensió el caràcter dels seus habitants. Les receptes van acompanyades de textos literaris d’autors del territori: Silvestre Vilaplana, Sergi Castillo, Amàlia Garrigós, Francesc Gisbert, Pepe Sastre, Ivan Carbonell, Mercè Climent, Pep Jordà i Francesc Jover. El pròleg és obra de l’historiador Vicent Baydal. La cocina de las legumbre Fundació Alícia Planet Gastro Sabies que les mongetes negres contenen un 50% més de ferro que un filet? O que els cigrons aporten tant àcid fòlic com els espinacs? Coincidint amb l’any internacional dels llegums, la Fundació Alícia acaba de publicar aquesta ‘bíblia’ dels llegums, que descriu d’una manera clara i concisa els efectes beneficiosos del seu consum sobre la nostra salut. Són dues-centes receptes variades i fàcils de preparar, amb ingredients a l’abast de tothom. Un dels trets diferenciadors del volum és que busca trencar estereotips, posant de relleu l’àmplia varietat de llegums existents, més enllà de mongetes, llenties, pèsols, cigrons o faves. Cuina sana amb el mètode del plat Fundació Alícia Amat Editorial La Fundació Alícia, sempre a l’avantguarda de la cuina sana adaptada al fer de la societat actual, a la millora dels hàbits alimentaris i a la valoració del patrimoni agroalimentari i gastronòmic del país, proposa en aquest llibre un receptari que permet controlar la quantitat d’aliments que mengem i la varietat, a partir de la proporció d’aliments en cru col·locats al mateix plat, abans de cuinar-los. El mètode no requereix pesar ni mesurar les porcions dels aliments, sinó que divideix el mateix plat en tres parts, corresponents a: verdures i hortalisses, aliments farinacis i aliments proteics. Aquesta manera de mesurar la dieta s’ajusta a l’etapa de la vida de cada comensal i a les seves característiques individuals, els requeriments energètics i nutrients que cadascun necessita. Receptes líquides saludables Edgar Barrionuevo i David Moreno Amat Editorial Els autors, fent referència a l’èxit de les receptes a base de sucs verds, exclamen: ‘Hi ha vida més enllà dels sucs verds!’. Efectivament, ens proposen més d’un centenar de receptes al voltant de les sopes, les cremes, els batuts, aigües i infusions, amb la voluntat d’arribar a un públic ampli, des d’aquell que vol perdre pes, al que vol augmentar l’energia, incrementar les defenses o millorar la salut intestinal. Menja’t el tarro Marta Vergés Cossetània La nutricionista ens proposa canviar el «tàper» pel pot de vidre i omplir-lo d’aliments vegans, lliures de gluten, de làctics, de proteïna animal i de sucres refinats. Són seixanta receptes que segueixen una combinació d’aliments segons una base de nutrició higienista per tenir digestions més fàcils. La cuina marroquina Georgina Caimel Valls Cossetània Aquest receptari conté cent cinquanta receptes per entendre, conèixer i elaborar tot el ventall de plats que conformen la cuina marroquina: la bastela, el cuscús, l’harira, les tagins, els dolços amb sèsam i mel. I també amanides, pans, crepes, batuts i altres postres. El xai a taula Rosa March Viena Edicions La carn de xai és la carn mediterrània per excel·lència i la més tradicional a Catalunya des de l’antiguitat. És ideal per a trobades d’amics, familiars, sopars d’estiu i a l’hivern al voltant de la llar de foc. Això, ho sap bé Rosa March, que viu a Les Vilas de Collsacabra, una explotació ramadera dedicada a la cria i venda de bestiar oví. En aquest volum, l’autora recull les cent millors receptes que elabora amb xai i que abracen des de l’antiguitat fins el nostres dies. De les receptes tradicionals a les més exòtiques, d’econòmiques per al dia a dia a les de fetes. El llibre conté il·lustracions de la Pilarín Bayés. PASTISSERIA Bàsics de la rebosteria Elisa Calcagno Cossetània Si saps fer bé les receptes que són la base de la rebosteria, tens bona part de l’art de la pastisseria guanyada. El llibre t’afiança en aquestes receptes bàsiques: el pa de pessic i les seves diferents variants, la pasta bàsica per als pastissos, la merenga, la crema pastissera, el flam, la crema anglesa, la mouse, la trufa… La cuina de Peter Pan Christian Escribà Columna Com en Peter Pan, el pastisser Chistian Escribà reté una part d’infant, d’aventurer agoserat i entremaliat, de juganer, que traspassa a la seva pastisseria. En el llibre ens descobreix aquesta vessant, amb la voluntat de compartir les seves receptes dolces sobretot amb els més petits de casa. Són receptes enginyoses en la idea, en el fer i en el muntatge final, com els bolets del bosc fets de massapà i cacau; un pastís del sol amb mango, taronja i pinya; o el bombó de xocolata negra en forma de llavis rogents. INFANTIL Les hores de la vinya. Del cep al celler Quim Ricart Clavé Il·lustracions d’Antònia Bonell Solsona Edicions i Propostes Culturals Andana La Ginesta i en Roc, dos bessons de vuit anys, que viuen al mas Gotims juntament amb el seu gos Most, ens expliquen el món de la vinya i el vi, tot passejant entre les vinyes del tros en les diferents estacions de l’any. La verema Roger Roig (text) i Hugo Prades (il·lustracions) Cossetània. Col·lecció El Patufet i les tradicions catalanes En Patufet es fica dins d’una vinya i amb la seva colla d’amics descobreix què és fer la verema: tallar el raïm dels ceps, traginar-lo cap al tractor i, un cop al celler, trepitjar el raïm i veure com surt el primer most que, amb temps es farà vi. FICCIÓ El guardià de les trufes Fèlix Edo Tena Fundació Carulla Primera novel·la de l’escriptor Fèlix Edo (Vilafranca dels Ports, 1981), on relata una història familiar, de masovers, situada a Castelló, tot fent memòria històrica de la guerra del 1936-39. L’obra gira entorn la figura de Leovigil i el món polític i social que li toca viure, teixint-lo amb elements paisatgístics i culturals que ens permeten endinsar-nos en la vida rural, en històries de la seva família i entendre, al compàs de les estacions, l’inexorable pas del temps. L’obra és una continuació de la sèrie d’articles temàtics que Fèlix Edo ha escrit a la revista Saó sobre la realitat natural, paisatgística i humana dels Ports i el Maestrat. Pólvora i canyella Eli Brown. Traducció de Xavier Pàmies La Campana Novel·la d’aventures i de gastronomia, que ens situa el 1819, quan el cuiner reputat Owen Wedgwood, conegut com «el cèsar de les salses», és segrestat per una colla de pirates. La capitana, Hannah Mabbot, li fa saber que salvarà la vida només si cada diumenge li serveix un àpat exquisit. Per satisfer la despietada pèl-roja, el cuiner farà miracles amb les escasses provisions que troba a bord. Els hereus de la terra Ildefonso Falcones Grijalbo La història de La catedral del mar continua amb aquesta segona novel·la d’Ildefonso Falcones, deu anys després d’aquella primera amb la qual va vendre milers d’exemplars. En aquesta segona ficció, l’autor relata una història situada el 1387, en plena Barcelona medieval. Entre les aventures i desventures del protagonista, Hug Llor, hi ha el moment en què troba una feina al costat d’en Mahir, un jueu que li ensenya els secrets del món del vi. Amb ell, entre vinyes, bótes i alambins, el noi descobrirà la passió per la terra i coneixerà la Dolça, la bonica neboda del jueu que es convertirà en el seu primer amor. ALIMENTACIÓ I ART Miralda Madeinusa Catàleg de l’exposició d’Antoni Miralda al MACBA ‘Miralda Madeinusa’ és un viatge apassionant i al·lucinant pels grans reptes artístics, col·lectius i populars que Miralda va realitzar als anys setanta i vuitanta, amb el menjar com a espai comú, simbòlic i ritualitzat, de les comunitats culturals diverses que convivien sobretot a Nova York i a Miami. Alhora, l’exposició mostra amb brillantor també la manera d’entendre l’art i la vida de Miralda, la relació amb la humanitat, la curiositat per les coses petites i quotidianes, carregades d’espiritualitat i d’estètica… És aquest el caràcter de Miralda, que utilitza colors vius, elements del kitsch, sovint sobresaturant l’espai d’objectes, d’imatges, i d’espiritualitat. El colofó abans del canvi JéssicAyala Témenos Ediciones Aquest petit volum recull cinc maridatges poètics creats per l’artista JéssicAyala, on els plats tenen un recorregut més llarg i fi a través del poemes propis que ella hi posa. Uns maridatges poètics que no obliden el vi i que van acompanyats d’alguns dibuixos. L’experiència desplega els sentits. Una mostra del seu dir: jeu el raïm de sol prenyat / i entre els tanins obro camins / de la memòria / al paladar. PAISATGE 20 rutes en família per Mallorca. La Serra de Tramuntana (III) Joan Carles Palos Lleonard Muntaner Tercer lliurament de vint noves rutes per fer per la Serra de Tramuntana. L’any 2013 Joan Carles Palos va posar en marxa Fita a Fita –serveis culturals i pedagògics– amb l’objectiu inicial de generar experiències al voltant del senderimes, i de viure-les sobretot en família. Es tracta d’una guia pràctica per gaudir d’una experiència per la muntanya. Són excursions senzilles, fàcils de seguir i, sboretot, totes són aptes per fer en família. Estiu: caminar mirant. Notes de camp Martí Boada Laertes El científic ambiental ens fa passejar pels boscos del Montseny a través dels seus ulls, del seus coneixements i de tots els sentits. És el seu diari de camp, el que anota durant el mes d’agost del 2014, just després d’arribar d’una expedició a la selva amazònica equatoriana, el diari de camp de la qual també s’inclou al final del llibre. El volum conté un petit pròleg de l’artista Perejaume. I tal com diu Martí Boada: ‘La passejada estival és diversitat cromàtica, sonora, auditiva, odora, tèrmica. L’esperit esdevé amarat de suavitat agradosa, especialment variada.’

Summary: Llibres de gastronomia 2016


El president del Parlament Europeu, David Sassoli, ha explicat al ple del Parlament Europeu que s’ha posat en marxa el tràmit del suplicatori del Tribunal Suprem espanyol contra el president Carles Puigdemont i el conseller Toni Comín. Ara el president traslladarà el dossier a la comissió d’Afers Legals de la cambra, on es tramitarà la petició de la justícia espanyola, que vol que es retiri la immunitat a ambdós eurodiputats. Boye detecta els errors de Llarena en el suplicatori i l’avisa de les conseqüències a Europa Puigdemont ha comentat la decisió del parlament a Twitter, on ha dit que ‘tot en ordre i segons les previsions’. A més, ha recordat que els diputats del PSOE han obert la porta a votar a favor del suplicatori. ‘Al final, després de tants d’escarafalls, els socialistes votaran al costat de Vox sense cap mena de complex’, ha escrit. Tot en ordre i segons les previsions. Al final, després de tants d'escarafalls, els socialistes votaran al costat de Vox sense cap mena de complex. Friso per llegir les cròniques i comentaris sobre aquest gran moment poètic…#nosurrender#llibertatpresospoliticsiexiliats — Carles Puigdemont (@KRLS) January 16, 2020 Un tràmit llarg El tràmit del suplicatori pot durar mesos. Afers Legals pot demanar tota la informació o explicacions que cregui necessàries. I la part més important, Puigdemont i Comín, com a afectats, tenen el dret de ser escoltats en una compareixença davant de la comissió. A més a més, poden presentar tots els documents o qualsevol altra prova escrita que sigui pertinent al·legant la impertinència de la petició. Finalment la comissió ha de votar a porta tancada un document que recomana o desestima el suplicatori. Per això és important saber qui són els vint-i-cinc integrants d’Afers Legals. La presidenta és la britànica Lucy Nethsingha, que forma part del grup parlamentari liberal Renovar Europa. Entre els vice-presidents hi ha l’alemany Sergey Lagodinsky, del grup dels Verds i l’Aliança Lliure Europea (on hi ha l’eurodiputada d’ERC Diana Riba). També hi ha la de l’alemanya del grup popular europeu Marion Walsmann i la del socialista espanyol Ibán García del Blanco. A més, forma part d’aquesta comissió el popular espanyol Esteban González Pons, una de les veus més bel·ligerants contra l’independentisme a l’Eurocambra aquests darrers anys; juntament amb Jorge Buxadé i Javier Nart, que hi són com a suplent. Ara bé, a la comissió també hi ha membres amb sensibilitat pel cas català com ara la francesa Manon Aubry, que ha denunciat diverses vegades els excessos de la justícia espanyola. I després de la recomanació? En el cas que la comissió recomani continuar amb el suplicatori, el ple de l’Eurocambra tindria la darrera paraula, que en una votació a majoria simple ha de decidir si retira o no la immunitat. Si el ple aprovés la retirada de la immunitat, immediatament després el president del parlament, David Sassoli, hauria de comunicar la decisió al diputat afectat i a les autoritats competents de l’estat espanyol. Tanmateix, la decisió no comporta la pèrdua de l’escó.

Summary: El Parlament Europeu posa en marxa el suplicatori contra Puigdemont i Comín


Aquell ocellot es va arrapar amb força a la meva mà. Amb molta força. De fet, en aquell moment només podia pensar en el mal que em faria si no portés aquell guant protector. Com m’arrancaria la pell i em faria unes bones ferides. Planyia qualsevol guineu que es trobés en el punt de mira d’aquell majestuós animal. Era una àguila daurada, una espècie molt venerada a Mongòlia, sobretot a l’oest del país. En aquesta regió es troben els kazakhs, una minoria ètnica de tradició musulmana, i és ací on hi ha més caçadors que fan servir àguiles per a aconseguir les captures. Diuen que amb prou feines se’n poden comptar uns dos o tres centenars. I quina sort que vam tenir nosaltres quan, el dia anterior, vam descobrir que coneixíem un d’aquests herois locals. Ens havíem topat amb ell i el seu grup d’amics de casualitat per les muntanyes. Sorpresos de veure’ns arribar a cavall, ens van convidar a menjar i a dormir a la granja d’en Halm, el més vell i calmat de tots. Va ser entre tassa i tassa de te amb llet que un d’ells ens va començar a ensenyar unes fotografies en quèapareixia amb àguiles i algun animal mort que, sens dubte, havia estat víctima de la letalitat d’aquelles aus. Aquest exemplar d’àguila daurada pesava gairebé 7 quilos. Potser volia tornar a veure la nostra cara d’estupefacció i sentir els nostres ‘uau’. O potser senzillament ja era en els seus plans portar-la aquell dia. La qüestió és que l’endemà al matí, en Khayrem, el caçador, es va presentar amb una àguila sota el braç, literalment. I en un tres i no res, allà era jo, amb un ocell agafat al meu braç. Al meu voltant em cridaven, rient, que aixequés el braç, el qual, de mica en mica, anava baixant pel pes de la criatura. I com volien que ho fes? Si allò pesava una tona! Sopant amb àguiles Aquell cap de setmana el vam passar amb en Khayrem. El caçador tenia una casa als afores d’Ölgii, la capital de la província de Bayan-Ölgii. De la paret del menjador, hi penjava la pell sencera d’una guineu, la presa per excel·lència de les àguiles. Sobre el televisor, un barret musulmà reposava al costat d’un fuet per a cavalls. I al lateral de la taula, sobre un petit tronc, ens esperava una àguila, com si fos un comensal més, ansiós per començar a sopar i explicar-nos com li havia anat el dia. Una pell de guineu penjant de la paret. De situacions com aquestes, en vam viure moltes, a can Khayrem. En total, hi vivien cinc àguiles. Per al caçador, era tot un orgull tenir-ne tantes. Si bé la família no en podia viure, es prenia molt seriosament la seva afició. Per nosaltres, ser allà era una oportunitat única per a aprendre més coses d’aquesta tradició que ens havia empès a visitar la zona. Tanmateix, no ens vam sentir del tot còmodes amb les condicions en què viuen les àguiles. Les tenen tancades en habitacions diminutes, plenes de pols i sense llum exterior. Les poques vegades que en surten ho fan amb els ulls tapats i lligades, per les potes o per les plomes, perquè no s’escapin volant. L’única vegada que poden batre les ales i navegar pel cel és el dia de cacera. Les àguiles viuen en habitacions fosques, petites i brutes. Segons que ens van explicar, les capturen de petites i se les emporten a casa. Allà, durant un any, les atipen per fer-les més fortes i perquè agafin dependència de l’amo o la mestressa. Però el bufet lliure tanca la porta el dotzè mes. A partir d’aleshores, la seva vida canvia dràsticament. Les àguiles poden passar dies sense menjar. L’objectiu és que la gana les obligui a caçar quan siguin alliberades i que no se’n vagin volant enlloc més. Una vegada perforen la pell de la presa amb les urpes i el bec, o la deixen anar des de les altures, el caçador recupera l’ocell famèlic i, normalment, li dóna part del botí. Diuen que al cap de set anys o vuit les deixen en llibertat però, sincerament, m’estranyaria que aquestes àguiles puguin sobreviure a la natura després de tants anys de captivitat. En Khayrem i una àguila muntant en Peter Pan, un dels nostres cavalls. Golden Eagle Festival (Festival de l’Àguila Daurada) Conèixer en Khayrem va ser una gran sort, però que fóssim a Ölgii aquelles dates no era cap casualitat. Des que havíem sortit de Khovd amb els cavalls el nostre objectiu era arribar a temps per al Golden Eagle Festival, un esdeveniment en què vora un centenar de caçadors amb àguiles es reuneixen per competir en diverses proves de destresa, sigui amb les aus o amb els cavalls. La nostra inexperiència i els múltiples entrebancs que ens vam trobar van fer perillar el nostre objectiu, però finalment vam arribar just el dia abans que comencés la competició. El nostre amfitrió era un dels participants. Així i tot, el dia anterior no semblava gaire nerviós quan ens oferia bols sencers de vodka que ell bevia d’un sol glop. Ens costava de creure tanta tranquil·litat i ganes de gresca i xerinola poques hores abans de la gran competició. Però l’endemà ho vam entendre tot. El festival s’havia convertit en una atracció per als turistes, i per als participants no era sinó una manera d’aconseguir diners fàcilment. L’entrada costava 30€ per tots dos dies, un preu que només s’aplicava a turistes (els mongols entraven de franc) i que és una autèntica barbaritat en un país on el cost de la vida és molt baix. Per sort, la gent local ens va ajudar a evitar de pagar aquesta xifra, que hagués estat un daltabaix per al nostre minso pressupost. El festival va agrupar més d’un miler de turistes. Desconec si els participants reben diners directament de l’organització, però sí que és habitual que alguns turistes els paguin a canvi de posar per a algunes fotografies. Tot plegat ha creat un microclima que, afortunadament, no he vist enlloc més de Mongòlia. L’autenticitat es perd en detriment de la mercantilització. Els caçadors estan envoltats en tot moment d’un eixam de turistes que els immortalitzen sense preocupar-se de res. Fins i tot, hi ha pares que acompanyen els fills vestits amb la roba tradicional kazakh i demanen diners a tothom que els fa alguna fotografia. Tanmateix, el festival encara és una bona ocasió per a entendre com són les competicions reals entre caçadors a Mongòlia. Les àguiles demostren la seva habilitat en dues proves. En la primera, les aus es llancen des d’una muntanya i han de trobar el braç del seu amo, que cavalca a cent metres o dos-cents de distància. En l’altra, la més esperada del cap de setmana, l’àguila ha de ‘caçar’ una pell de llebre que arrossega el caçador des del seu cavall. Una àguila caça la pell d’una llebre. A més a més, hi ha proves d’habilitat que no involucren ocells, però que fa segles que són un divertimento per als nòmades mongols. Curses de camells, tir amb arc, recollir a cavall una moneda de terra o, també muntant, barallar-se amb un altre concursant per fer-se amb una ovella decapitada. Però de tota la competició (o espectacle turístic), sens dubte, el millor moment va ser veure participar-hi dos dels nostres cavalls. L’un, el va muntar en Khayrem mateix, i l’altre, el vam deixar a un caçador amic del nostre amfitrió que tampoc no en tenia. Amb prou feines ens ho podíem creure, quan animàvem els nostres animals com si fóssim uns pares orgullosos de veure els seus nens debutant com a titulars amb l’equip de futbol del poble. Integrats amb la comunitat Al final, el festival es va convertir en una simple anècdota i una futura advertència per a tot aquell viatger que ens topem i que tingui pensat anar-hi. Per nosaltres, el moment àlgid ha estat poder viure i entendre la vida del caçador amb àguiles en primera persona. L’hem vist alimentar-les, fer-los-hi petons i tancar-les en habitacions diminutes. L’hem vist fent de pare de família, bevent vodka i interactuant amb veïns i altres caçadors. Hem vist àguiles menjant ronyons de vaca, saltant a sobre la taula cercant més menjar o foradant-nos amb la mirada des del nostre braç. En definitiva, ens hem sentit part de la comunitat. I sense involucrar-hi ni un sol euro, sense interessos econòmics. Només amb bona fe i molta curiositat. En aquest cas, els cavalls en són els culpables. Els mongols els veneren i respecten als que també ho fan. Veure’ns arribar travessant muntanyes després de muntar durant més de 250 quilòmetres és el que ens va obrir les portes de casa en Halm i en Khayrem. I abans que ells, tants d’altres que van ser generosos i van fer el mateix per ajudar els que, a sobre un cavall, intentaven entendre més sobre un país i la seva gent. Viatjar hauria de ser això. Veure monuments històrics, sí, però també conèixer gent local i veure com és viure en aquell país. Quines tradicions tenen i com entenen la vida. Viure el xoc cultural i, en definitiva, integrar-se per tenir una imatge més nítida d’una llar diferent a la teva. Per cert, que després de quasi tres setmanes ja hem venut els cavalls, i no ha estat gens fàcil. Hem hagut de suportar més de tres dies de dures negociacions, de teatre i d’esgotament mental, però finalment hem aconseguit donar-los-hi una nova vida. Els kazakhs, quan veuen cavalls, saliven i els miren la panxa, ja que suposen una bon font d’aliment per ells. Però els nostres compradors ens han assegurat que cap dels tres se servirà en cap banquet. En comptes d’això, es convertiran en els cavalls de competició d’en Khayrem i en Halm, que els hi donaran una vida tranquil·la pasturant pel camp i, de tant en tant, exhibint-se en festivals de caça amb àguila. Mentrestant, nosaltres deixem enrere els nostres companys d’aventures per començar-ne una de nova: tornar a Ulan Bator fent autoestop, en un país, el menys densament poblat del món, on poden passar dies sense veure un cotxe. Altres capítols de la sèrie ‘La volta al món sense bitllet de tornada’: —(1): Un nou ‘margaix’ a Mongòlia. —(2): A Ulan Bator, vivint entre sedentaris —(3): Comprant cavalls a Mongòlia —(4): Els perills de cavalcar per Mongòlia

Summary: La volta al món sense bitllet de tornada (5): Compartint sostre amb cinc àguiles daurades


Sense fer soroll però amb una gran eficàcia, a Lleida hi ha un col·lectiu d’advocats que s’ha proposat de portar a judici Diego Pérez de los Cobos, cap de l’operatiu de la policia durant el referèndum de l’1-O. Són un centenar d’advocats aplegats sota el nom d’Advocacia per la Democràcia. Han aconseguit que un jutge els acceptés la querella i el coronel de la Guàrdia Civil serà investigat perquè expliqui com es donaven les ordres i qui van ser els responsables dels més de mil ferits que hi va haver. Juntament amb ell, el jutjat d’instrucció número 1 de Lleida també investigarà Imma Manso, ex-subdelegada del govern espanyol a Lleida. Després dels jutjats d’instrucció de Barcelona, Sant Carles de la Ràpita i Girona, ara el número 1 de Lleida també investigarà la responsabilitat de les actuacions violentes del primer d’octubre. En aquest cas, se centrarà en la dotzena que hi va haver entre la ciutat de Lleida i més localitats de la demarcació. El jutge ha acceptat la querella pels delictes de drets individuals, tortura, prevaricació i desordres públics. D’entre aquests ressalta el delicte de tortura, inèdit fins ara en les querelles presentades arreu del territori. ‘Ho plantegem en el sentit que quan es van donar les ordres d’intervenir en alguns col·legis, que no en tots, l’objectiu no era aturar el referèndum sinó generar una situació de por i alarma a la població que provoqués que a gent no sortís de casa per anar a votar. Tortura és això, causar un dolor innecessari, en aquest cas, emocional o psicològic’, expliquen des de l’Advocacia per la Democràcia. Argumenten que la tensió que van viure molts votants davant el coneixement que havien atacat altres col·legis i que podien ser els següents, va provocar un patiment mental que encaixa perfectament amb l’article 174 del codi penal, que defineix el delicte de tortura. Entre les proves que els querellants demanen de practicar, hi ha la identificació de tot l’organigrama, amb noms i cognoms, dels responsables de l’operatiu. Per això és vital el testimoni de l’investigat Pérez de los Cobos, qui pot saber com es coordinava el dispositiu per sota seu i fins als agents desplegats pels col·legis catalans: ‘Si una persona organitza una operació com aquesta, si més no ha de saber quines persones han de donar la responsabilitat’, diu un membre de l’Advocacia per la Democràcia. Però saben que serà molt complicat. En les declaracions que es fan a Barcelona, els policies s’han coordinat per no donar noms ni detalls sobre qui dirigia l’operatiu. L’única cosa que se sap, ara com ara, és que hi havia un centre de coordinació, conegut amb el nom de ‘comandament d’unitat d’intervenció’, que donava les ordres als inspectors que dirigien els operatius en les escoles on s’havia decidit d’intervenir. El paper de la fiscalia Igual que en algunes altres instruccions, la fiscalia s’ha girat d’esquena als ferits. Tot i que en casos penals on no hi ha acusació particular el ministeri fiscal ha de defensar els interessos de la víctima i els interessos generals de l’estat, en aquest cas sembla que ha pres part. ‘La fiscalia defensa uns interessos partidistes perquè fa costat al govern i no als ciutadans, que són els que van rebre les conseqüències de la intervenció policíaca’. Això fins al punt que va intentar que s’arxivés la querella, però el recurs el van enviar fora de termini i va ser rebutjat. També van presentar un recurs d’apel·lació, i la jutgessa ha decidit d’elevar la decisió a l’Audiència provincial, que és on ara mateix hi ha la discussió. Amb el recurs, la fiscalia vol que es refusi la querella o bé obligar Advocacia per la Democràcia a retirar-la per la imposició d’una fiança de 80.000 euros. Mentre aquest recurs és a l’espera, el cas continua endavant. Veure assegut Pérez de los Cobos al banc dels acusats encara és lluny, però de moment aquest cas és l’únic que ha aconseguit d’encausar-lo: ‘Per a nosaltres ja és una victòria que la querella s’hagi admès, perquè no ens ho pensàvem. Això vol dir que la jutgessa té interès a esclarir els fets i veure si allò que va passar té importància penal o no.’ Qui és la X del Primer d’Octubre?

Summary: Lleida, un nou front judicial que complica la vida de Pérez de los Cobos


Els Mossos d’Esquadra han estrenat un nou web que permet als ciutadans registrar les seves sospites que puguin estar relacionades amb ‘el terrorisme’. La pàgina informa del nivell d’alerta terrorista que hi ha activada –actualment de 4 sobre 5-, com actuen les forces de seguretat en cada nivell d’alerta i crea un canal de comunicació entre els ciutadans i els agents “que vulguin donar a conèixer fets rellevants”. A més, també ajudarà a desmentir rumors de possibles atemptats. El conseller d’Interior en funcions, Jordi Jané, ha explicat aquest dijous des de Valls que l’objectiu és “establir pautes que generin confiança, proximitat i informació” mitjançant els canals oberts. A més del web, els ciutadans poden comunicar-se amb els agents per via telefònica o per correu electrònic. “Esperem col·laboració ciutadana”, ha afirmat Jané, que ha demanat als ciutadans que facin arribar als Mossos d’Esquadra “notícies sospitoses” perquè poden aportar “informacions que poden ser molt valuoses davant una amenaça de la qual ningú n’està exclòs”.

Summary: Els Mossos d’Esquadra estrenen una web que permet als ciutadans registrar sospites d’activitats ‘terroristes’


El president del govern espanyol, Mariano Rajoy, ha respost amb un ‘no’ a l’última proposta de Carles Puigdemont de pactar un referèndum d’independència. Rajoy acusa el govern català d’amenaçar i de vulnerar la constitució espanyola. A més, assegura que el diàleg s’ha d’emmarcar dins la llei i diu que vol defensar els drets de tots els espanyols. Torna a dir a Puigdemont que vagi al congrés espanyol a defensar el referèndum. El president de la Generalitat va enviar ahir una carta a la Moncloa en què deia: ‘Ha arribat el moment imprescindible perquè tots dos governs puguin seure a la taula a dialogar.’ Convidava Rajoy a començar les negociacions per acordar ‘els termes i condicions del referèndum en què els ciutadans de Catalunya podran decidir el futur polític del país’. A la carta, Puigdemont també va adjuntar-hi la moció aprovada pel parlament el 18 de maig demanant un referèndum acordat amb les condicions establertes per la Comissió de Venècia. Ací podeu llegir íntegra la carta de Rajoy: I ací la teniu traduïda íntegrament al català: «Benvolgut president: Contesto a la carta que m’heu remès, en què m’adjunteu l’acord aprovat pel govern de la Generalitat de Catalunya, mitjançant el qual se sol·licita al govern espanyol l’inici de negociacions sobre els termes i les condicions per a la celebració d’un referèndum a Catalunya, a més de la moció 122/XI aprovada pel ple del Parlament de Catalunya el 18 de maig proppassat. Com sabeu, la meva voluntat de dialogar i d’arribar a acords amb la Generalitat de Catalunya, com amb qualsevol altre govern autonòmic, és plena i sincera. Aquesta disposició al diàleg i a la cooperació entre administracions s’ha palesat en el curs d’aquests anys, en què hem arribat molts acords i hem ofert tota la nostra col·laboració a la Generalitat. Aquesta col·laboració, que s’ha acomplert en molts àmbits, ha anat en benefici dels ciutadans de Catalunya. Aquesta voluntat d’entesa té només un límit: el respecte a la sobirania nacional i a l’estat de dret que regeix el nostre país. Tal com he tingut ocasió de manifestar reiteradament, també en les reunions que hem tingut, ni vós ni jo no tenim la capacitat de negociar sobre allò de què no disposem. Això seria furtar els drets del conjunt del poble espanyol, i, per tant, dels catalans, i cap legítim governant no pot captenir-se així. He tingut ocasió de reiterar-vos, tant en públic com en privat, les obligacions constitucionals que comporten tant el meu càrrec com el vostre. La primera, ineludible per a mi, és la defensa de l’ordre constitucional. És ben clar que la proposta política a què em convideu consisteix a pactar amb el govern que presidiu la manera de vulnerar el nucli essencial de la constitució espanyola. Permeteu-me de recordar-vos que el nostre ordenament constitucional, que consagra per a tothom un estat democràtic i de dret amb plenes garanties, també preveu mecanismes per a plantejar tota mena d’aspiracions polítiques, sempre que s’actuï pels camins democràticament prevists i que concitin el suport parlamentari necessari. Sobre això, com ja sabeu, el meu govern us ha convidat a debatre la vostra proposta al Congrés dels Diputats, com a seu de la sobirania nacional, perquè és allí on s’han de debatre les aspiracions que el nostre pluralisme polític empara. Ara, no es pot proposar una negociació d’esquena als veritables camins democràtics i de la llei, que ens empara a tots i que obliga tothom, i en aquest sentit l’obligació del meu govern és i serà sempre actuar en defensa de la llibertat, la convivència pacífica i els drets de tots els catalans i de la resta de ciutadans espanyols. Per tot això, considero inexcusable de tornar-vos a reiterar no solament la impossibilitat de formar part d’això que proposeu, sinó també la impossibilitat que el vostre govern plantegi una amenaça tan greu a la convivència i a l’ordre constitucional. Perquè, al mateix temps que reclameu al govern de la nació que accepti la celebració d’aquest referèndum, prepareu un conjunt d’iniciatives legals que signifiquen la liquidació del nostre ordre constitucional. Feu un mal favor al diàleg que dieu que oferiu, amb l’amenaça d’una declaració d’independència en cas que no siguin satisfetes les vostres pretensions. Com a governant i representant de l’estat, us convido a recuperar els plantejaments que, allunyats de generar desavinença i frustració, s’ajustin al marc comú de convivència i responguin a les necessitats reals dels catalans, i des d’aquesta posició, aconseguirem trobar espais d’acord en benefici de tothom.»

Summary: Rajoy tanca la via del diàleg amb una dura resposta a la carta de Puigdemont


El Grup d’Estudi de Llengües Amenaçades (GELA) va començar fa temps a inventariar les llengües que es parlen a Catalunya, amb la hipòtesi de partida que n’hi havia unes tres-centes. Però fa pocs dies, explica l’entitat, va arribar a les 299 llengües inventariades i estava pendent de saber quina seria la que ocuparia la xifra simbòlica. L’atzar, continua el GELA, ha volgut que, gràcies a un conveni amb el Departament d’Ensenyament, s’hagin pogut trobar unes quantes llengües més parlades per alumnes de les aules d’acollida, amb la qual cosa ara ja són més de tres-centes. Abans d’incloure-les a la llista, el GELA ha pensat de triar entre tothom quina serà la que marcarà la fita, entre les tres següents: el newar, de la família sino-tibetana, parlat al Nepal; el pamona, de la família austronèsica, parlat a la zona de Sulawesi; i el sango, de la família nigero-congolesa i cooficial a la República Centrafricana des del 1965.

Summary: Quina és la 300a llengua parlada a Catalunya?


Els ex-diputats de la CUP Eulàlia Reguant i Antonio Baños han presentat recursos d’alçada a la sala de govern del Tribunal Suprem espanyol contra la multa per no haver respost Vox en el judici contra el procés. Les defenses de tots dos en demanen la nul·litat. Entre diferents motius que argumenten les defenses de Baños i Reguant hi ha el fet que l’article 716 de la llei d’enjudiciament criminal, que recull la infracció pels testimonis que no declarin, diu que la multa s’ha d’imposar ‘a l’acte’, circumstància que no va passar. A més, recorden que l’article 148 de la mateixa llei impedeix que un testimoni sigui obligat a declarar sobre preguntes les respostes de la qual el puguin perjudicar moralment i de manera directa i important. Les defenses argumenten que en tot moment la intenció va ser col·laborar amb l’interrogatori, de fet Baños havia contestat la resta de preguntes, i si no van respondre les preguntes de Vox, és per la seva ideologia, que consideren que els podia perjudicar moralment.

Summary: Baños i Reguant recorren la multa per no haver respost Vox al Suprem


El president Carles Puigdemont ha rebutjat l’oferta d’encapçalar orgànicament el PDECat. La coordinadora general del partit, Marta Pascal, va assegurar que la setmana que voldria que Puigdemont presidís el PDECat, però ho ha rebutjat. Pascal també va proposar que els consellers empresonats —Jordi Turull, Josep Rull i Quim Forn— siguin vice-presidents. Puigdemont està pendent de la resolució del Tribunal de Slesvig-Holstein sobre l’euroordre dictada pel jutge del Suprem espanyol, Pablo Llarena. Les defenses esperaven que el tribunal es pronunciés a finals de juny, però la setmana passada es va saber que la decisió s’ajornava sine die. La decisió de Puigdemont obliga ara el PDECat a cercar alternatives a la presidència, que de moment sosté la candidata de Barcelona a les municipals del 2019, Neus Munté. El partit farà una assemblea general del 20 al 22 de juliol en què l’actual direcció té la intenció de sumar nous perfils a l’executiva.

Summary: Puigdemont rebutja l’oferta de presidir el PDECat


El dia després d’Albert Rivera «Benvolgut Albert Rivera, gran reformador d’Espanya! Doncs, ja ho veus, no hi ha manera. T’has fotut una castanya! —— A Galícia i a Euskadi tothom t’ha girat l’esquena. Per molt que ara et desagradi, que no ho veus, que fots el pena! —— Quines ganes que tenia de fer llenya amb el teu tronc. Avui ha arribat el dia i fent versos ho difonc. —— Que no és culpa del ‘procés’? Que no crida l’Arrimadas? Que no perdeu els papers com tantes altres vegades? —— Vinga va, toca el pandero i dóna’ns ja la notícia: que has pactat amb en Tejero, amb el rei i amb la Letícia. —— Vés fent girs i tombarelles que, amb noves eleccions, hi perdries bous i esquelles, fins i tot els pantalons. —— Tot s’hi val! Treu-ne partit i no deixis de fer l’ase. Si us plau, queda’t a Madrid i no tornis cap a casa!» ———————- CODA «Sóc sagnant amb el pim-pam? Potser sí, teniu raó. Però duia tanta fam, que ara em foto el ressopó!» El congrés  del PSOE «Com que això del socialisme ja ningú no sap què és, Sánchez, arran de l’abisme, ara convoca un congrés. —— No ho veieu, quin desgavell? Si el PSOE és una desferra! Hi anirà en Josep Borrell i també l’Alfonso Guerra. —— I no em sorprendria gens –mare meva, ves per on– que, entremig de tants talents, hi aparegués la Chacón. —— Oh, quins moments més amargs! Pobre PSOE, quin final! Si no saben ni qui és Marx ni han llegit El capital. —— ‘Algú vol el meu seient?’, dirà Sánchez fent l’ofès. I ho dirà mig somrient, vetllant pel seu interès. —— Aquella d’Andalusia, ben fidel al seu estil, es mourà com una harpia per poder bellugar el fil. —— Però, quan arribi el dia, dirà que no té el perfil. Que no, que preferiria la seva Feria de Abril. —— Els mascles, que són barons i tots cobren sobresous, uns n’estan fins als collons i alguns altres fins als ous. —— Que ells són tan socialistes i foten tant el gitano que només van donant pistes per investir en Mariano. ——  —— I l’Iceta, quina cosa!, que també creu que és baró, va a la Festa de la Rosa i només fot de bufó. —— Ostres tu, vatua l’olla! Mare meva, quin merder! I és que, amb tota aquesta colla, ja em direu què poden fer. —— En Rajoy n’està agraït. No entén res, com és normal, però els assessors li han dit que li estan fent un regal.» Jaume Aulet, professor de filologia catalana a la UAB

Summary: El dia després d’Albert Rivera i el congrés  del PSOE


JxCat ha tancat un acord de cartipàs amb el PSC i Ciutadans a Alpicat (Segrià). És el primer pacte d’aquestes característiques a les comarques de Ponent que inclou la formació d’Albert Rivera. L’acord inclou que la regidora del PSC es faci càrrec de la regidoria de Sanitat i Drets Socials i la de ciutadans la d’Economia i Drets de la Dona. Amb cinc regidors JxCat ha tancat aquest pacte davant la falta d’acord amb ERC, que té tres regidors, la CUP, que en té un i Alpicat es Mou, que en té dos. Les dos regidores tindran una retribució de 10.500 euros bruts a l’any per una dedicació del 28% de la jornada laboral i assistiran a les juntes de govern com a convidades, amb veu però sense vot. Des de la CUP, Josep Cabré ha definit l’acord del batlle Josep Giralt com el ‘pacte de la vergonya i del 155’. Està previst que s’aprovi en un ple dimarts que ve. La CUP també ha criticat que el batlle s’hagi fixat un salari amb dedicació del 80% tot i que també és diputat de JxCat a la Diputació de Lleida. Per contra, el batlle ha assenyalat en declaracions als diaris Segre i Mañana que l’acord amb Ciutadans i PSC és una col·laboració que va més enllà de les qüestions independentistes on s’actuarà amb la pròpia ideologia de cada formació. El distanciament entre formacions independentistes a Alpicat ja es va posar de manifest durant el ple d’investidura quan ERC va presentar candidatura a la batllia però només va aconseguir el suport de la CUP i Alpicat es Mou de manera que es va quedar a un regidor per aconseguir-la. JxCat va aconseguir doncs revalidar la batllia en segona votació al ser la força amb més representació.

Summary: JxCat pacta amb PSC i Ciutadans àrees de govern a Alpicat


El PSOE portarà als tribunals les ‘amenaces i coaccions‘ que han rebut diputats socialistes per intentar tombar la investidura de Pedro Sánchez. Ho ha anunciat la portaveu del grup, Adriana Lastra, a través de Twitter. ‘Anirem als tribunals a defensar la democràcia’, ha piulat, per fer front a les ‘amenaces i coaccions, difamacions i calumnies’. ‘Avui votarem amb molt orgull el govern progressista’, ha assegurat. La vice-presidenta del govern espanyol en funcions, Carmen Calvo, ha denunciat que han estat ‘assenyalats amb nom i cognom’ i ha mostrat ‘inquietud’ pel ‘comportament de l’oposició’. En una entrevista a RNE aquest dimarts al matí, Calvo ha explicat que han rebut ‘amenaces clares’ i diu que ‘algunes acabaran a la justícia’. Y respecto a las amenazas y coacciones, difamaciones y calumnias, comunicaros que acudiremos a los tribunales a defender la democracia. Y que hoy votaremos con mucho orgullo el gobierno progresista! ✊🏻🌹💪🏼 — Adriana Lastra (@Adrilastra) January 7, 2020 La votació de la investidura és molt ajustada -si no hi ha canvis, Sánchez serà investit amb només dos vots de diferència: 167 a favor, 165 en contra i 18 abstencions- i d’aquí la crida de l’oposició al transfuguisme. PP, Cs i Vox han atiat aquests dies l’expectativa que algun dels diputats del PSOE o d’alguna de les formacions que li donen suport acabi canviant el seu vot o no es presenti a la votació.

Summary: El PSOE portarà als tribunals les ‘amenaces i coaccions’ a diputats per a tombar la investidura de Sánchez


La Marató 2020, el programa solidari de TV3 i Catalunya Ràdio, es farà el 20 de desembre i estarà dedicada a les malalties mentals, que afecten una de cada quatre persones en algun moment de la seva vida, amb un elevat impacte social, sanitari i de la qualitat de la vida de les persones afectades i el seu entorn. Les malalties mentals es caracteritzen, segons l’Organització Mundial de la Salut (OMS), per una combinació d’alteracions del pensament, la percepció, les emocions, la conducta i les relacions amb els altres que dificulten l’adaptació social de la persona i li causen un gran malestar. Hi ha una gran varietat de problemes mentals, com ara la depressió, l’ansietat, el trastorn bipolar i l’esquizofrènia, i a Catalunya hi ha una prevalença de 15.500 casos per cada 100.000 habitants i s’estima que cada any se’n diagnostiquen 4.800 casos nous per cada 100.000 persones. Per tant, finalment, no es farà sobre l’endometriosi. Després del Marató de l’any passat, va començar una campanya a les xarxes per que es fes sobre aquesta malaltia. que només afecta les dones. Una malaltia crònica en la qual l’endometri, que és el teixit que recobreix l’úter, creix i s’implanta fora de la cavitat original. Això causa infertilitat, dolor invalidant cada mes durant la menstruació i dolors en les relacions sexuals i en el moment d’orinar, entre més. Per què és important una Marató sobre l’endometriosi? Aquesta serà la tercera vegada que La Marató estarà dedicada a les malalties mentals. D’ençà de l’any 1992, La Marató ha recaptat més de 197 milions d’euros i ha finançat 872 projectes d’investigació.

Summary: La Marató de TV3 estarà dedicada a les malalties mentals


BARCELONA, 14 (EUROPA PRESS) Unió va formalitzar aquest dimarts davant de l’autoritat laboral un expedient de regulació d’ocupació (ERO) que afecta tant la central de partit a Barcelona com les seccions intercomarcals que té la formació pel territori principatí, han explicat fonts del partit a Europa Press. Les mateixes fonts asseguren que aquesta decisió ‘forma part’ del procés concursal en el qual es troba el partit. Unió es va d’acollir mesos enrere al procés per afrontar un deute de 19 milions d’euros, que ara mateixa negocia amb els bancs. El partit, que té en venda la seva seu a Barcelona, va entrar en una delicada situació econòmica quan es va trencar CiU, la federació que formava amb CDC, i a les eleccions catalanes i espanyoles del 2015 es va quedar sense representació tant al parlament com al congrés espanyol. Aquesta situació econòmica també el va portar a no presentar-se a les eleccions espanyoles del juny passat, tot i que el partit i el seu actual líder, Ramon Espadaler, té la determinació de presentar-se als pròxims comicis catalans i municipals. De fet, la formació democratacristiana va fer a començaments de juliol un congrés amb el lema ‘On tot torna a començar’ en què va aprovar una reforma dels estatuts del partit i un nou codi ètic, i on va buscar rearmar-se amb vista a presentar-se a les pròximes convocatòries electorals.

Summary: Unió presenta un ERO per afrontar el seu deute de 19 milions d’euros


Carles Puigdemont i Toni Comín ja són eurodiputats. El Parlament Europeu els ha lliurat les acreditacions definitives després d’haver completat avui al matí els tràmits a Brussel·les. D’aquesta manera es completa el cicle que va començar el 20 de desembre quan van rebre una acreditació provisional arran de la sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea (TJUE) que reconeix la immunitat d’Oriol Junqueras i de retruc la seva. Misión cumplida @josepcosta pic.twitter.com/lutXu61yg7 — Gonzalo Boye (@boye_g) January 6, 2020 Puigdemont i Comín han rebut les credencials dues hores després d’haver-se fet públic que la mateixa cambra considera Oriol Junqueras com a eurodiputat. En un comunicat, el Parlament Europeu preveu que el dirigent d’ERC prendrà possessió del seu escó a Estrasburg, fet que desautoritza frontalment la Junta Electoral espanyola (JEC), que divendres va dictar-ne la inhabilitació.

Summary: Puigdemont i Comín reben les acreditacions definitives d’eurodiputats


Els líders del PSPV, Compromís i Unides Podem-EU, Ximo Puig, Mònica Oltra i Rubén Garcia Dalmau han signat al Castell de Santa Bárbara d’Alacant l’acord que permetrà la constitució del segon govern del Botànic. Després de dies de tensió, finalment han rubricat un acord un en què Podem tindrà dues conselleries, una d’elles amb rang de vice-presidència amb competències en matèria de medi ambient. Així ho han acordat l’actual president de la Generalitat, Ximo Puig (PSPV), la vice-presidenta, Mónica Oltra (Compromís), i el líder de Unides Podem-EU, Rubén Martínez Dalmau, en una reunió mantinguda a primera hora d’aquest dimecres al Palau de la Generalitat, minuts abans de l’inici del debat d’investidura. Segons que han informat fonts de la negociació, Unides Podem assumirà les conselleries de Transparència i Habitatge, aquesta última amb rang de vice-presidència i des de la qual es coordinarà una comissió delegada encarregada de ‘les polítiques verdes’ del Consell, similar a les ja existents d’Hisenda i Assumptes Socials. D’aquesta manera, el nou Consell tindrà 12 conselleries (dues més que ara), de les que el PSPV tindrà sis (una més), Compromís a quatre (una menys), i Unides Podem-EU entrarà amb dos.

Summary: Puig, Oltra i Dalmau rubriquen a Alacant el segon acord del Botànic


El Departament de Filosofia de la UAB i el Museu Picasso de Barcelona han posat en marxa aquesta tardor el ‘Doctorat Picasso’, una iniciativa inèdita en el panorama acadèmic internacional que té com a objectiu la realització de tesis doctorals dedicades a la investigació sobre l’obra picassiana des de la recerca artística i la creativitat contemporànies. El ‘Doctorat Picasso’ està emmarcat en el Itinerari d’Estètiques Contemporànies del programa de Doctorat de Filosofia de la UAB, el dirigeixen les professores Jèssica Jaques i Androula Michael, i ja hi ha quatre tesis doctorals sobre la matèria en marxa. El responsable d’activitats vinculades al Doctorat és el director del Museu Picasso de Barcelona, Emmanuel Guignon. L’acord de creació entre les dues institucions s’ha signat aquest matí, malgrat que ja hi ha quatre investigacions en curs. Emmanuel Guigon, director del Museu Picasso de Barcelona, i Josep Ros, vice-rector de Programació Acadèmica i de Qualitat de la UAB, han rubricat el naixement del ‘Doctorat Picasso’ durant el Simposi ‘Au rendez-vous des Poètes a Catalunya’, una de les activitats que ja forma part del Doctorat. El simposi tenia per objectiu explorar quelcom poc conegut de Pablo Picasso com és la seva relació amb la poesia catalana i el vincle poètic amb Paul Eluard. Tant aquesta com les properes activitats del Doctorat es vinculen al tàndem d’exposicions ‘Picasso Poeta’ i Pablo Picasso / Paul Éluard: una amistat sublim’, que el museu té en cartell actualment. Les responsables acadèmiques del Doctorat Picasso, que compta ja amb quatre tesis doctorals en marxa, són Jèssica Jaques, professora d’Estètica i Teoria de les Arts del Departament de Filosofia de la UAB i investigadora principal d’Artencurs, projecte d’innovació docent de la UAB, i Androula Michael, professora titular de la Université de Picardie Jules Verne i de la UFR des Arts de París. El Doctorat Picasso neix amb ‘vocació interuniversitària’, segons els seus promotors, i per tal de generar una xarxa acadèmica ja ha programat per al mes de desembre una trobada de treball amb professorat i investigadors i investigadores amb vistes a un possible doctorat interuniversitari. Les seves activitats estan dirigides a estudiants i professors de Doctorat de diferents programes estatals o internacionals (arts visuals, museologia, disseny, escriptura creativa, arts Escèniques, música, filosofia, història de l’art, estudis literaris, filologia francesa i espanyola, estudis gastronòmics, estudis de les arts del carrer) però també a estudiants i professors de Màster i de Grau de les àrees indicades o fins i tot a persones interessades en l’obra de Picasso, que tot i no tenir un títol acadèmic podran cursar -sense opció al certificat- les sessions programades.

Summary: La UAB i el Museu Picasso de Barcelona creen el ‘Doctorat Picasso’


El president de Ciutadans, Albert Rivera, va difondre ahir a Twitter un gràfic que comparava el candidat d’esquerres de la França Insubmisa, Jean-Luc Mélenchon, referent dels comuns i de Podem, amb la candidata ultradretana Marine Le Pen. I ho va fer per posar al mateix sac ‘els populismes’. Va adjuntar-hi el text: ‘Una prova més que la batalla del segle XXI no és esquerra contra dreta, sinó liberalisme contra populisme. França: Macron contra Le Pen-Mélenchon.’ Una prueba más de que la batalla del S.XXI no es izquierda vs. derecha sino liberalismo vs. populismo. Francia: Macron vs. Le Pen-Melenchon pic.twitter.com/MuA1McCcbN — Albert Rivera (@Albert_Rivera) April 26, 2017 En realitat, Rivera va utilitzar un gràfic elaborat per militants del Front National per mirar d’atreure els votants de Mélenchon en la segona volta de les eleccions presidencials, aprofitant també el fet que el candidat d’esquerra no ha volgut dir per qui demanaria el vot, si per Le Pen o per Macron. A Rivera, li ho va haver de recordar el periodista francès Henry de Laguérie, corresponsal d’Europe 1 a l’estat espanyol. ‘Feu publicitat d’un gràfic elaborat per militants del FN. A França, ningú no posa Le Pen i Mélenchon al mateix nivell.’ Esta usted haciendo publicidad de de un grafico echo por militantes del FN. En Francia, nadie pone Le Pen y Melenchon al mismo nivel https://t.co/Xqnts1v7lD — Henry de Laguérie (@henrydelaguerie) April 26, 2017 No tan solament això: un altre usuari de Twitter, a propòsit del comentari de Laguérie, destaca que el diari Le Monde va publicar ahir mateix una anàlisi que desmuntava, punt per punt, les suposades connexions entre Mélenchon i Le Pen.

Summary: A Rivera, li esclata a les mans la propaganda del Front National de Le Pen


La consellera de Salut, Alba Vergés, ha avisat que la setmana ‘serà molt dura‘ perquè a causa de l’expansió del coronavirus 2019 augmentaria el nombre de pacients greus, i això durà tensió als hospitals. Ha dit a Catalunya Ràdio que el Departament de Salut té les UCI preparades per a encarar al repunt de la malaltia. Tanmateix, ha afegit: ‘No sabem si podran absorbir tot el que vingui.’ Tota la informació sobre el coronavirus, minut a minut La consellera també ha explicat que es vol enllestir una aplicació perquè la gent es pugui informar si té els símptomes de la Covid-19. Sobre el telèfon 061, que ha tingut problemes i ha deixat usuaris en esperes eternes, Vergés ha dit: ‘Hem demanat més capacitat a Telefònica perquè el sistema no es pengi.’ Vull fer el confinament però m’obliguen a anar treballar. Què puc fer? A tot el país el coronavirus ha infectat 2.002 persones i n’ha mort 32. El Principat és la zona més afectada amb gairebé 1.400 casos –uns 500 de nous en un sol dia– i 18 morts.

Summary: Vergés avisa que serà una setmana ‘molt dura’ per l’expansió del coronavirus