L’ex-primer ministre d’Escòcia Alex Salmond ha demanat a la Comissió d’Afers Polítics i Democràcia del Consell d’Europa una investigació pel tracte del govern espanyol als catalans durant el referèndum. Salmond cataloga aquest tracte de violència d’estat i creu que és una vulneració flagrant dels drets humans. Considera que el govern espanyol ha violat l’article 10 de la Convenció Europea de Drets Humans: ‘Tota persona té dret a la llibertat d’expressió. Aquest dret comprèn la llibertat d’opinió i la llibertat de rebre o de comunicar informacions o idees sense que pugui haver-hi ingerència d’autoritats públiques i sense consideració de fronteres’. Salmond va dirigir-se directament al comissari dels Drets Humans del Consell d’Europa, Nils Muiznieks, que dilluns va demanar a Espanya d’investigar la violència policíaca. ‘Hauria de ser la feina d’aquest consell investigar les violacions de la nostra convenció i prendre les mesures necessàries’, va dir l’ex-primer ministre escocès. ‘És clar que hi hauria d’haver diàleg i un acostament constructiu entre Madrid i Barcelona, i si aquest consell pot fer qualsevol cosa per a facilitar-ho o, fins i tot, per a començar el diàleg, hauria de fer-ho. Però no és feina del consell estar a favor de la unitat d’Espanya o de la independència de Catalunya’, va dir Salmond. El dirigent escocès, que va parlar com a membre de la delegació britànica a l’Assemblea Parlamentària del Consell d’Europa, en què participen representants de 47 nacions europees, va insistir que no es podia permetre la violació flagrant de la llibertat d’expressió. ‘El govern espanyol hauria de donar explicacions al consell per la violència d’estat que la seva policia va perpetrar contra població pacífica’, va dir.

Summary: Salmond reclama al Consell d’Europa que demani explicacions al govern espanyol per la brutalitat policíaca


La batllessa de Barcelona, Ada Colau, creu que és probable que el seu partit, Barcelona en Comú, s’abstingui a la votació per a decidir si Barcelona s’adhereix a l’Associació de Municipis per la Independència (AMI). ‘No és important què pensen els regidors, sinó què opinen els veïns i les veïnes de la ciutat’, ha dit en una entrevista a ‘El Matí de Catalunya Ràdio’. Colau creu que la decisió d’ERC, CiU i la CUP de registrar conjuntament la sol·licitud d’aquest ple extraordinari és electoralista perquè s’acosta el 27-S. El govern municipal té l’obligació de convocar aquest ple en un termini de quinze dies. Sobre aquesta mateixa qüestió, ha afegit: ‘Al nostre programa electoral vam ser molt clars. Som una candidatura plural que defensa el dret de decidir, però això no es pot suplantar amb una votació al ple’. La batllessa diu que la millor opció per a abordar aquesta qüestió és una consulta ciutadana. Quant a la seva assistència a la Via Lliure de l’Onze de Setembre no ha aclarit si finalment hi seria present: ‘Hi hauria de ser d’alguna manera, però ara tinc una figura institucional i represento la pluralitat de la ciutadania’. I ha afegit que parlaven amb les entitats sobiranistes per decidir quina era la millor manera d’assistir-hi’. Passi què passi, Colau ha remarcat la importància que no s’hagués polititzat l’acte i ha felicitat la postura de l’ANC: ‘Hi havia la temença que això es polititzés, però les paraules de Jordi Sánchez han estat molt contundents i hi ha la voluntat que sigui una Diada plural’. El discurs ‘racista’ del PP També ha criticat el PP sobre la problemàtica de la venda il·legal, a l’ull de l’actualitat des dels fets de Salou, Colau ha titllat el discurs popular ‘d’irresponsable i racista’. Ha garantit que la pressió policial sobre el fenomen no s’ha relaxat, tot i que l’ajuntament hagi atorgat més importància als protocols socials. ‘Són un col·lectiu d’immigrants amb una situació administrativa irregular que busquen una forma honesta de guanyar-se la vida’, ha destacat. ‘Portem anys amb sancions i persecucions i el fenomen segueix allà, perquè no és voluntari’, ha afegit. Colau no es penedeix de no haver nomenat un regidor de seguretat i es mostra satisfeta amb la tasca del comissionat Amadeu Recasens.

Summary: Colau creu que BComú s’abstindrà al ple per a adherir Barcelona a l’AMI


La policia espanyola ha detingut avui en Mohammed tan bon punt l’Audiència de Lleida n’ha decretat la llibertat sense fiança, després d’un mes empresonat arran de les protestes contra la sentència del procés. El jove, d’origen magrebí, no té permís de residència i ara és previst que la policia el traslladi a un Centre d’Internament d’Estrangers (CIE), d’on pot acabar essent deportat, tal com ja ha passat amb l’Ayoub. VilaWeb ha contactat amb la seva advocada, Marta Mas, qui ha explicat que aquest era un perill que hi havia en el cas que l’Audiència estimés el recurs presentat: ‘No esperàvem que tot anés tan de pressa’, ha explicat. En Mohammed no ha tingut ni temps de sortir de la presó de Ponent, on era tancat des del dia 20 d’octubre, una vegada l’Audiència de Lleida ha decretat la llibertat d’ell, l’Amadeu, en Ionut i l’Othomane. La policia sembla que l’ha detingut dins el mateix centre penitenciari sense donar-li cap marge de maniobra. Marta Mas explica que quan van presentar el recurs que demanava que es revoqués la llibertat d’en Mohammed després de més d’un mes de presó, sabia que s’exposava a ser detingut i enviat al CIE. ‘Ho vaig comentar amb altres advocats i em van dir que havia de ser ell qui prengués la decisió. El vaig anar a veure abans-d’ahir i li vaig ser clara, que si el recurs tirava endavant, la policia el podia anar a buscar’. I en Mohammed no va dubtar: ‘Vull provar-ho, vull intentar sortir, no vull ser més aquí’. Tan bon punt s’ha sabut la notícia, a Lleida s’ha organitzat una manifestació a la porta de la comissaria de la policia espanyola, on se suposa que ara hi ha en Mohammed abans de ser traslladat al CIE. Els altres tres joves, l’Amadeu, en Ionut i l’Othomane, ja han pogut sortir. Els dos últims, juntament amb en Mohammed, l’Ayoub i l’Acharaf, van ser detinguts la nit del dia 18 d’octubre al barri vell de Lleida durant les protestes contra la sentència. L’Ayoub i l’Acharaf, que igual com en Mohammed no tenien permís de residència, van ser enviats directament al CIE. El jutge en canvi, va decretar presó per al Mohammed perquè, en el seu cas, li imputava un atemptat contra l’autoritat.

Summary: Un dels detinguts després de la sentència surt en llibertat i la policia espanyola l’arresta per deportar-lo


La Fallera Major de València, Consuelo Llobell, ha convidat a tothom a ‘endinsar-se’ i ‘viure des de dins’ l’essència de les Falles, una festa inclusiva i solidària, vertebradora del territori que ofereix un ‘espectacle d’art, llum, color, so i tradicions’. Amb aquesta invitació en el multitudinari acte de La Crida, València ha començat oficialment les Falles de 2020, tal com han deixat clar tant Llobell com la fallera major infantil, Carla García, en concloure les seves intervencions amb el tradicional ‘Ja estem en Falles’. 🔥🗣 Valencianes, valencians… JA ESTEM EN FALLES!! 💥🎉 #Crida20 #Falles20 pic.twitter.com/6uhqSHVxcc — Junta Central Fallera (@JCF_Valencia) March 1, 2020 Aquests discursos han estat precedits per un espectacle pirotècnic i els efectes de llum i color que han tancat el xou que ha convertit les Torres de Serrans en una pantalla on s’han projectat multitud d’imatges relacionades amb València i la seva festa. Milers de persones s’han congregat als peus del monument per a gaudir de l’acte que ha tancat el Primer de març, el mes faller per excel·lència, que ha començat amb la tradicional despertà i la primera mascletà del cicle faller, disparada per la pirotècnia Peñarroja de la Vall d’Uixó.  Les Falles comencen amb una ‘mascletà’ d’aniversari, tradicional i apoteòsica Consol Llobel ha dit que ‘igual que els nostres avantpassats porten a la ciutat a través d’aquesta porta els millors fruits del seu treball, els fallers ofereixen els millors fruits d’un any de treball’. ‘Obrim aquestes portes i els nostres cors perquè tothom s’endinsi en la nostra essència i vulgui les tradicions que valorem i defensem tots junts i que vegin una València unida, plena d’alegria, de gent respectuosa i acollidora’, ha afegit. Ha demanat als fallers que ‘ofereixin’ el millor d’ells i obrin els seus casals perquè els visitants visquin la festa ‘des de dins’ perquè aquests espais són ‘la millor xarxa social del món’. ‘Us esperem’, ha dit en diversos idiomes. El batlle, Joan Ribó, ha complert amb la tradició de lliurar a les falleres majors una rèplica de les claus de la ciutat, després d’anunciar que ja han arribat ‘a les portes d’una festa’ que reflecteix que ha definit com a ‘sinònim d’inclusió, convivència i igualtat’. La fallera major infantil, Carla García, ha animat a fallers i nens de València, el País Valencià i el món a ‘les millors festes del món, les Falles’ i ha defensat que són ‘el futur de les Falles però també el present’, per a concloure que la ‘vida sempre és millor amb les Falles’. A més de Ribó, eren presents el president de la Generalitat, Ximo Puig, i el regidor de Cultura Festiva, Carlos Galiana, que s’estrena després de substituir Pere Fuset, que abandona de manera temporal els seus càrrecs fins a aclarir la seva situació judicial per la mort d’un operari en el muntatge de graderies dels concerts de Vivers.

Summary: La Fallera major convida tothom a ‘endinsar-se’ en l’essència de la festa


BARCELONA, 15 (EUROPA PRESS) Els membres de Consell de Coordinació de Podem Catalunya cessats el divendres de la setmana passada, Andreu Escobar i Enver Aznar, han acusat el secretari general de partit, Albano-Dante Fachin, d’acabar amb els defensors de confluir amb CatComú. En una carta oberta al Consell Ciutadà Català a la que ha tingut accés Europa Press, els membres del corrent anticapitalista de Podem –Revolta Global–, es mostren crítics amb la decisió de cessar-los i que se’ls avisés just abans de la reunió en la qual es va informar dels canvis “com a fets consumats”. “Aquesta decisió buida el Consell de Coordinació de tota veu que entengui la confluència com a necessària”, exposen a la carta en la qual assenyalen al nucli de Fachin en la direcció format per la secretària d’organització, Ruth Moreta, la secretària de Feminismes i Coordinació Interna, Noelia Bail, i la secretària de Municipalisme, Laura Haba. Abans de l’Assemblea Constituent dels ‘comuns’ del 8 d’abril, es van succeir les negociacions entre els actors anomenats a unir-se al projecte –Bcomú, ICV, EUiA i Podem– per tancar una confluència estable entre aquests partits i només la formació morada va quedar al marge de l’actual projecte polític liderat per Xavier Domènech i Ada Colau, CatComú. Els signants de la carta assumeixen que hi havia discrepàncies entre els membres de l’executiva, encara que aclareixen que mai van suposar un problema, però la setmana prèvia a la qual Podem va anunciar que trencaven les negociacions amb CatComú “va suposar un punt i aparti”. Expliquen que en aquest moment membres de la direcció van mostrar el seu rebuig envers la decisió de no confluir i, especialment, amb la forma de prendre-la “sense respectar els marcs orgànics”, per la qual cosa molts van decidir no assistir a la roda de premsa rebent crítiques del nucli. PRESA DE DECISIONS És a partir d’aquest moment, quan la situació es torna “insostenible” perquè, segons l’escrit, s’exclou intencionadament a part del Consell de Coordinació i s’elimina el Consell Ciutadà Català com a espai de debat. El Consell Ciutadà Català –format per 35 membres– és l’òrgan de presa de decisions del partit, encara que les secretaries principals, és a dir, l’executiva, la forma el Consell de Coordinació que Podem va decidir modificar la setmana passada. Els crítics exposen en la seva missiva que la direcció del partit és cada vegada més “erràtica, amb canvis de línia inesperats i tacticismes permanents” i afirmen que el nucli al que dirigeixen les seves crítiques sembla més preocupat de sobreviure políticament que no de defensar un projecte polític coherent. Amb els canvis, el número dos de Podem, Joan Giner –també de Revolta Global i fins llavors secretari polític del partit,– va perdre diverses de les àrees que gestionava, passant a ser el secretari d’anàlisi estratègica i canvi polític.

Summary: Els destituïts de l’executiva de Podem acusen Fachin d’acabar amb els dirigents favorables a la confluència amb Catalunya en Comú


Almenys cinc persones han mort a causa dels trets de les forces de seguretat en el marc de la manifestació que ha tingut lloc avui a Bagdad en una nova jornada de protestes contra el govern de l’Irac. Milers de persones han tornat a concentrar-se un dia més en diversos punts de la capital iraquiana per continuar amb les manifestacions contra el govern, tot i les promeses del primer ministre, Adel Abdul Mahdi, d’aplicar reformes i lluitar contra la corrupció. Un dels punts neuràlgics de les concentracions durant la jornada ha estat el pont d’Al Ahrar, on s’han registrat enfrontaments entre els manifestants i les forces de seguretat. Un testimoni consultat per Reuters ha explicat que les forces de seguretat han disparat foc real contra els manifestants al pont i n’ha matat un, el cadàver del qual ha estat recollit per altres manifestants. Un càmera de Reuters ha pogut veure almenys quatre morts més en les mateixes circumstàncies. No obstant això, fonts mèdiques i de seguretat ara com ara només confirmen un mort i vint-i-dos ferits. Segons aquestes fonts, els agents només han fet servir bales de goma i gasos lacrimogens, no foc real, per reprimir les protestes. El diumenge, tres manifestants més van morir quan les forces de seguretat van obrir foc contra una multitud que provava d’assaltar en el consolat iranià a la ciutat xiïta de Karbala. Més de dues-centes cinquanta persones van morir a l’octubre en el marc dels enfrontaments entre manifestants i forces de seguretat durant les protestes contra la crisi econòmica, l’atur i la corrupció.

Summary: Almenys cinc morts pels trets de les forces de seguretat contra manifestants a Bagdad


El secretari d’organització del PSOE, José Luis Ábalos, ha defensat el contingut de l‘acord assolit amb ERC per a la investidura de Pedro Sánchez, que inclou una consulta a la ciutadania de Catalunya sobre els acords que s’assoleixin a la mesa de diàleg entre governs que s’ha de constituir. Tant el consell nacional d’ERC de dijous com la reunió de l’executiva del PSOE de divendres han de ratificar l’acord. Diu el número dos del PSOE: ‘Es tracta d’obrir un procés de diàleg on puguem concitar com més suport millor, també dins de Catalunya’ per ‘recompondre la convivència a Catalunya i superar el conflicte, i per això necessitem que la població hi pugui participar’. I ha recordat que l’executiva del PSOE es reunirà el dia 3 per ratificar l’acord. ‘Hem d’obrir un nou temps que superi els conflictes enquistats’, ha afegit. La consulta que han acordat els equips negociadors d’ERC i del PSOE era una de les potes de la taula de diàleg que van proposar els republicans al principi de la negociació, juntament al fet que la mesa fos entre governs, que s’hi pogués parlar de tot sense línies vermelles i que s’hi reconegués la interlocució del president de la Generalitat, Quim Torra. Sobre l’acord amb el PNB que estableix el compromís del govern espanyol d’impulsar ‘les reformes necessàries per adequar l’estructura de l’estat al reconeixement de les identitats territorials’, Ábalos ha dit que implicava desplegar el procés de descentralització que obria la constitució espanyola. ‘Continuem amb aquest esperit’, ha dit en declaracions a la premsa.

Summary: Ábalos confirma el pacte amb ERC per a una taula de diàleg i una consulta encara per concretar


El president del parlament, Roger Torrent, ha anunciat que la cambra celebrarà un ple específic com a reacció a la sentència, perquè els 135 diputats puguin expressar les seves opinions ‘davant la gravetat dels fets.’ Guia per a llegir la sentència: set claus i un símptoma de crisi d’estat En una entrevista al programa ‘Faqs’ de Tv3, ha també ha fet una crida a sortir al carrer a protestar i ‘fer que la repressió de l’estat sigui insostenible.’ ‘Cada pas que fem han de ser passos dirigits a aguditzar les contradiccions de l’estat espanyol i no pas les del moviment independentista’, ha afirmat el president del parlament, que també ha assegurat que hauran de ser capaços d’explicar-ho internacionalment. Com ens assabentarem de les mobilitzacions? Ha fet una crida a crear ‘incentius democràtics perquè a l’estat, des del punt de vista polític, li surti més car intentar cronificar el conflicte, o fins i tot posar als independentistes a la presó, que seure a una taula a negociar el referèndum.’ Torrent ha reclamat que s’apel·li al conjunt de la població de Catalunya que ‘encara no és independentista’, i cercar compartir uns mínims, i ha defensat que no només fa falta mobilització social, sinó també capacitat d’incidència política en la governabilitat de l’estat espanyol.

Summary: Torrent anuncia que el parlament farà un ple específic com a reacció a la sentència


Ingredients: Per a l’escalivada: 2 pebrots vermells 2 albergínies llargues 2 cebes tendres salsa de tomàquet sal i oli Per a la pasta: 300 g de farina 100 g oli 100 g aigua 1/2 sobre de Royal sal Elaboració: Per a l’escalivada: Posem les verdures al forn, a 200°, de 30 a 40 minuts. Haurem untat les verdures amb oli per tot arreu, haurem punxat la ceba i les haurem salat una mica Les tombarem cada deu minuts. Un cop feta l’escalivada, la posarem a dintre d’un taper una estoneta, perquè fer-la suar i que es refredi una mica. Després pelarem les verdures. Per a la pasta de la coca: Es pot comprar la pasta de coca feta. La base es pot fer amb pa de coca, obert per la meitat i torrat al forn. A sobre de la pasta o el pa hi posarem una mica de salsa de tomàquet. Ara, si ens animem a fer la pasta: posarem la farina sobre el marbre, en forma de volcà, i hi posarem a dins l’oli, l’aigua i la sal. Remenarem de mica en mica i treballarem la pasta fins que no s’enganxi a les mans i quedi una pasta fina. La deixarem reposar mitja hora. L’estirarem amb el corró i en farem una coca gran o quatre de petites. La posarem al forn 20 minuts. Hi posarem una mica de salsa de tomàquet a la base i a sobre l’escalivada a tires, ben posades. Amanirem l’escalivada amb una mica d’oli i sal i enfornarem 5 minuts més. Un cop cuita la coca i fora del forn, l’adornarem amb les anxoves.

Summary: Coca d’escalivada amb anxoves


Jean-Marc Rouillan (1952) és un dels grans exponents de l’extrema esquerra europea que fa anys va agafar les armes. És fundador d’Action Directe a França, i col·laborador a Catalunya del Moviment Ibèric d’Alliberament (MIL, en castellà) i els Grups d’Acció Revolucionària Internacionalista (GARI). Ha estat més de vint anys empresonat a França fins que en va sortir el 2012. Durant les seves llargues estades tancat ha escrit gairebé una quinzena de llibres. I ara, sis anys després d’haver estat alliberat, i per primera vegada, es pot llegir en llengua catalana, la llengua dels avis paterns. La part dels llops (El Tigre de Paper, 2018) és una obra de ficció i alhora de memòria, escrita a la presó d’Arles el 2003 i que explica les històries dels anarquistes i comunistes catalans i espanyols que vivien exiliats a França després de la guerra del 1936. Rouillan els va conèixer d’adolescent, a Tolosa, capital anarquista en aquells temps. I de gran ha escrit sobre ells. VilaWeb ha entrevistat Rouillan en un bar del centre de Barcelona, ciutat que visita molt sovint, atret pel procés d’emancipació català. —Escriviu sobre la ‘gran generació’. Què és? —Jo volia oferir el testimoni de la meva lluita, però també de la memòria de la generació anterior a la meva: la ‘gran generació’. Jo, tota la meva adolescència, la vaig passar a Tolosa. Aleshores era la capital del terrorisme mundial, com deia la ràdio nacional franquista. Els bars, les cases, i les cantines eren plenes de vells republicans catalans i espanyols. Anarquistes. Comunistes. Gent molt present a la ciutat. Explico les històries d’aquesta gent, de la ‘gran generació’, que en dic. Els qui van fer tot el recorregut, dels anys vint fins als anys cinquanta. La generació dels grans èxits i grans fracassos. El personatge principal és basat en Ramon Vila, Caracremada, el maqui. No el vaig conèixer personalment, però és basat en la seva vida. —Heu escrit un llibre d’història o de ficció? —Hi poso ficció, cosa que em permet d’aprofundir en l’ambient, però totes les anècdotes que explico són reals. La ficció també em permet de convertir la muntanya en un personatge real. Els Pirineus són un personatge més i la Vall d’Aran hi surt perquè, de fet, jo tinc origen català i gascó. El llibre, doncs, també és un homenatge a la família paterna. Venien de Viu de Llevata, entre La Pobla de Segur i Sort. L’àvia parlava català i el pare ja no. —On el vau escriure, el llibre? —El 2003, i dins una cel·la de càstig. Encara sort que hi podia escriure! Estava a la presó de seguretat d’Arles, a la Provença. Un bloc de ciment. I no veia el cel blau que hi ha. L’escriptura del llibre, amb els detalls de la muntanya, els arbres, i els paisatges, m’ajudava personalment a sobreviure dins la cel·la. Escrivia a ordinador de tres a quatre hores diàries. Començava a les cinc del matí. Jo no em vaig poder evadir dels murs, però m’evadia amb la literatura. Escriure era una forma de viure altres coses que no fos la presó. L’escrivia en unes condicions emocionals tals que sovint se’m posava la pell de gallina. El llibre era gairebé aliè a la meva persona. Tenia vida pròpia. El sentiment de solitud i els pensaments dels maquis dalt la muntanya que descric són, de fet, els que sentia a la cel·la de càstig on era. Podia entendre què passava al protagonista i compartíem la idea d’anar fins al fons. Fins al fons de la resistència. I la incapacitat de rendir-se. No ho dic pas en negatiu. Ho dic en positiu. Jo he escrit uns dotze o tretze llibre dins la presó. I fora menys perquè ara puc viure d’unes altres coses. —De la gran generació, quines altres històries expliqueu? —Un cas real als camps de concentració de republicans a França. Un presoner havia perdut la memòria del tot. No sabia ni tan sols el nom del poble on havia nascut. I tots els presoners intentaven reconstruir-li el passat per ell. Li miraven l’accent. Però no se’n va sortir. També hi apareix la retirada de la Divisió 26, i he tingut accés a un document inèdit: el carnet del general Mira. I detalls crus, com quan deia que havia deixat gent enrere per a cobrir-se. També vaig conèixer bé Pere Mateu, de Granollers. No surt al llibre. Aquest era un dels anarquistes que van matar Eduardo Dato, president del govern, l’any 1922. Després de la guerra del 1936 va ser secretari de la CNT i va anar a Mauthausen. Em va explicar l’acció i la fuga. És un relat preciós. M’agradaria escriure’l, algun dia. I sobre més accions de la FAI, també. —Quina importància té la ‘gran generació’? —Pots entendre el 19 de juliol de 1936 si coneixes aquest passat. Gent com Mateu i alguns altres ja hi eren, als anys vint. En feia vint que s’entrenaven. Feien lluita de masses i minoritàries. I vagues. I viatges a Sud-amèrica. Només així s’entén que el 1936 fossin a punt de guanyar. Gent que comença als anys vint i que acaba als cinquanta. Gent que em va marcar la memòria. Mira, fa dos dies vaig beure una Estrella Damm. I jo, quan veig Damm penso en un noi que van matar davant la fàbrica, aquí a Barcelona, el nano. Així li dèiem: el Nano. Molts llocs de Barcelona tenen a veure amb la guerrilla, per mi, i amb els recordes dels de Tolosa. —A Barcelona, hi heu anat venint, veig. —Darrerament, molt. Tinc molt interès en el procés d’emancipació del poble català. Em recorda als anys trenta. I la cosa és senzilla: Europa, com aleshores, tomba cap al feixisme. I la burgesia necessita estats forts i reaccionaris. I, com als anys trenta, Catalunya es presenta com un refugi de progressisme. No ho dic tan sols pel procés emancipació del poble català. També es veu pels okupes, pels centres socials. Sóc comunista antiautoritari i lluito per la unitat mundial de la classe proletària. Però això no impedeix que estigui molt lligat a la idea d’autodeterminació dels pobles. Serà una contradicció, si vols, però una contradicció dinàmica. —Vós vau agafar les armes amb Acció Directa i amb el MIL i els GARI. El procés, aquí, no. És pacífic. —Per primera vegada a la vida, al principi del procés, vaig dir la paraula ‘paciència’. La vaig dir. I dic que la burgesia catalana també fa una part del camí amb nosaltres, les forces revolucionaris. Avui és impossible d’agafar el fusell. Ho és. Ara en l’estratègia i la tàctica revolucionaria, com a la república dels anys trenta, es veu que una part de la burgesia fa el mateix recorregut que els de la revolució. Això va passar aleshores i passa ara. Jo no sóc pas oportunista. Crec sincerament que l’alliberament de Catalunya és un pas molt important per a fer net de la transició espanyola, la monarquia i la forma imperial de l’estat. I per tant, m’interessa. Les masses a Catalunya són en moviment i els revolucionaris no poden restar tancats dins l’habitació. —Ara, al procés, hi tenim la importància del presoner. —Els presos polítics seran sempre al centre del conflicte. Nosaltres ho dèiem: el pres és l’exemplificació i la concreció de l’enfrontament. El demostra. I ara a la presó hi ha els presos burgesos. Són la centralitat. —La classe mitjana també pot ser revolucionaria? —Aquesta és una lluita d’alliberament nacional. I sempre hi ha una part de la burgesia i de la petita burgesia que hi intervé i que hi lluita. La lluita de classes hi és. Existeix. I és molt llarga. Però també hi ha la lluita dels pobles, que hi és. I els pobles fan història, també. Aquesta és una veritat molt sòlida. —Aquest és el vostre primer llibre traduït al català. —Sí. És tota una alegria. Perquè també el vaig pensar en català. Va ser un plaer fer-lo perquè és la meva contribució mínima al procés d’emancipació. —No puc evitar de demanar-vos per Manuel Valls. Va ser el vostre ministre, a França. —T’agraeixo la pregunta perquè tinc una resposta preparada. Valls és un escàndol ecològic: com pot ser que els francesos deixin les deixalles a Barcelona? A França no pot ni parlar per la TV. Mira si agrada. L’odien. Ha deixat que la policia apallissés molts joves, i per això el jovent de França no el pot veure. I per això ve cap aquí. És un tecnòcrata clàssic de partit. —Quin llibre feu ara? —Ja és fet i ara el presento. Es diu Dix ans d’Action directe. Un témoignage, 1977-1987. Escrit fa vint anys i vint anys que ha estat prohibit. El vaig escriure amb els companys d’Acció Directa. El vam deixar tal com ens va sortir. Document brutal. Expliquem la sang de les víctimes i la sang dels companys. No és cap conte de fades. Hi ha sang. Hem parlat amb sinceritat perquè vam triar les víctimes. —Quantes víctimes mortals va fer Acció Directa? —Ni la policia ni nosaltres no ho sabem exactament. Almenys hi ha dues víctimes escollides, l’empresari i el general. Aquestes sí. Res com a Itàlia, que ho feien de manera indiscriminada, o com ETA a Madrid. No. Nosaltres fèiem accions selectives. I de les selectives, dues morts. Passa que a la llista també hi ha molts policies amb qui ens vam trobar en combat. També us pot interessar: Rouillan:’Els espanta tant, encara,la meva llibertat d’abans’, Xavier Montanyà Un dia lliure a Marsella amb Jean Marc Rouillan, Xavier Montanyà El preu de la llibertat, Xavier Montanyà Contra l’oblit de Jean-MarcRouillan,condemnat a mort lenta

Summary: Jean-Marc Rouillan: ‘Avui és impossible d’agafar el fusell’


Centenars de milers de persones s’han manifestat avui pels carrers d’Hong Kong en l’anomenada Marxa del Dia dels Drets Humans, que s’espera que sigui una de les principals concentracions des de l’inici de les protestes contra les autoritats del territori per exigir la preservació de la independència judicial en relació amb la Xina. La policia ha concedit permís per celebrar una marxa que ha estat precedida d’almenys 11 arrests, la majoria per possessió d’arma de foc ‘terminantment prohibides al territori-, davant la importància d’un esdeveniment en què es commemora, a més, els sis mesos des de l’inici de la segona fase de les protestes contra la llei d’extradició de detinguts a la Xina que ja ha estat suspesa. Al crit de ‘Lluita per la llibertat, dóna suport a Hong Kong’, activistes i participants de totes les edats marxen des de Victoria Park fins al districte comercial de Causeway Bay. ‘Lluitaré per la llibertat fins que mori perquè sóc hongkonguesa’, ha declarat a Reuters una de les participants, June, una mare de 40 anys vestida de negre asseguda a la gespa a Victoria Park. ‘Avui es tracta d’estar amb Hong Kong i la comunitat internacional’. A més, es tracta de la primera marxa a gran escala des de la victòria aclaparadora de l’oposició a Pequín en les eleccions locals de finals del mes passat, encara que alguns dels assistents temen que el triomf a les urnes ‘no es reflecteixi en canvis estructurals en el sistema de govern’, com lamentava una altra de les manifestants, identificada únicament com Chan. De moment la marxa s’està produint amb normalitat però pràcticament tots els assistents donen per fet que els episodis de violència començaran quan comenci a caure el sol. ‘Molta gent marxarà d’aquí a poques hores o quan arribi la nit. Tot es tornarà més perillós a partir de llavors, tal com han demostrat anteriors manifestacions’, declara Anson, treballador d’oficina, al diari ‘South China Morning Post’. Arrests La policia d’Hong Kong ha arrestat onze persones per ‘possessió d’un arma de foc sense llicència’ hores abans de l’inici de la marxa. La policia ha explicat que han rebut ‘informació que suggeria que algú que havia participat en una assemblea il·legal planejava atacar la policia amb armes’, segons que han publicat en el seu compte de Facebook. El cap de la policia de Hong Kong, Chris Tang, va instar aquest divendres els ciutadans a manifestar-se pacíficament aquest diumenge. ‘Esperem que els nostres ciutadans puguin mostrar al món sencer que la gent d’Hong Kong és capaç de fer una manifestació a gran escala de manera ordenada i pacífica’, va dir Tang.

Summary: Centenars de milers de persones participen a Hong Kong la marxa del Dia dels Drets Humans


El govern tornarà a activar la ‘tramitadora’ dels imposts estatals que va ser eliminada per Mariano Rajoy en aplicació del 155. El departament de la Vice-presidència i d’Economia i Hisenda preveu que s’aprovi aviat un acord de govern per a recuperar l’estructura de la hisenda pròpia que va ser suprimida amb la intervenció de l’autonomia el desembre passat, el mateix dia que el consell de ministres espanyol aprovava la liquidació del Diplocat. Aquest programa unificava la tramitació del pagament a l’estat espanyol dels impostos i les cotitzacions dels treballadors i les empreses públiques catalanes. Ho feia per mitjà de l’Agència Tributària de Catalunya (ATC) i la direcció general de Protecció Social: l’IRPF, l’IVA i l’impost de societats. Després del 155, de l’empresonament d’Oriol Junqueras i del processament d’alts càrrecs del Departament d’Economia, Pere Aragonès pretén consolidar el projecte per a la hisenda pròpia dissenyat en l’anterior mandat, sense dibuixar hipòtesis que vagin més enllà de l’actual marc autonòmic. L’1 de setembre de 2017 es van exhaurir les actuals competències estatutàries. El govern va assumir la gestió completa dels impostos propis i els cedits, van multiplicar el personal de l’ATC i el nombre d’oficines. Ara volen mantenir la hisenda en aquest sostre, a la tardor convocaran 64 places més de tècnics i inspectors de l’ATC i calculen que tancaran l’any amb més de 200 oficines, segons fonts del departament. La recuperació de la ‘tramitadora’ implica que es continuï donant musculatura al sistema per a situacions de futur, ara imprevistes. Amb aquest programa, l’administració catalana feia de gestora dels pagaments per a unes 180 entitats del sector públic i empreses vinculades, a més dels ens locals que s’hi adherien voluntàriament (eren 120, al setembre). Segons càlculs de l’executiu, el sector públic de la Generalitat ingressa a l’administració espanyola uns 4.500 milions d’euros en concepte de tributs de titularitat de l’estat i cotitzacions socials. És, per tant, un volum de milions elevat a gestionar la hisenda pròpia, encara que només sigui per a la tramitació del pagament a l’espanyola. Junqueras sostenia que el govern de Catalunya, amb un total de 230.000 treballadors, havia de tenir una política corporativa i centralitzada en la gestió tributària. Rajoy no va portar la iniciativa al Tribunal Constitucional, però li van aplicar el 155 per evitar, van dir, possibles confusions sobre l’administració tributària on s’havien de declarar els tributs. Creien que tot plegat excedia les competències de l’ATC. No obstant això, la Generalitat considera que té marge legal per a fer-ho i preveu reactivar-la aviat amb un acord de govern. De la mateixa manera que ja va reactivar el Diplocat, quan el 25 de juliol se’n va tornar a reunir el patronat. El balanç de danys de la intervenció de l’autonomia sobre la hisenda pròpia se centra en la ‘tramitadora’ dels impostos estatals. L’ATC, durant aquests mesos, ha continuat creixent, i d’aquí a final d’any encara ho farà més. La repressió política, policial i judicial amb què es va tancar abruptament el mandat anterior ha invisibilitzat la normalització dels processos que es van posar en marxa a partir de l’1 de setembre passat i que exhaurien les competències de la Generalitat. El focus polític es va quedar en la manca de preparació de la globalitat del sistema per a executar un procés d’independència unilateral després de l’1-O i de la declaració d’independència del 27-O. El blocatge dels comptes de la Generalitat el 16 de setembre, amb la publicació al BOE de la intervenció de facto per a provar d’impedir el referèndum, va esvair qualsevol hipòtesi sobre un funcionament independent de la hisenda pròpia. Passat, present i futur immediat El 4 de setembre de 2017, quan faltava poc menys d’un mes per a l’1-O, Carles Puigdemont i Junqueras van presentar la culminació del desplegament de l’ATC. Una estructura, va dir el president de la Generalitat, ‘necessària per a fer possible la voluntat que expressin els catalans en el referèndum’. El vice-president complia amb el compromís del mandat d’arribar a l’1 de setembre havent tocat sostre amb el marc competencial autonòmic per a la hisenda pròpia. Es van assumir totes les fases de la gestió dels impostos propis i els cedits a la Generalitat, com ho són els de transmissions patrimonials, actes jurídics documentats, i successions i donacions. La musculació del sistema havia de permetre, a partir de llavors, arribar a gestionar quan calgués tots els impostos que paguessin els catalans, però la intervenció de les finances ideada pel govern de Mariano Rajoy ho va fer inviable. En aquell acte, Junqueras va dir que l’ATC estava en condicions de recaptar fins a 42.000 milions d’euros anuals. Segons Puigdemont, la hisenda catalana podria aplicar el resultat del referèndum. Lluis Salvadó, Carles Puigdemont i Oriol Junqueras, el 4 de setembre de l’any passat. Fotografia: ACN. El resultat d’aquell intent és que, per primera vegada, l’ATC ha culminat les seves possibilitats de desplegament d’acord amb la legalitat vigent. Al juny, tenia 722 treballadors repartits en els 32 centres de treball de què disposa. Havia tancat l’any anterior vorejant els 700. Al departament d’Aragonès preveuen que a la tardor es convoquin oposicions per a cobrir vint-i-quatre places més per al cos superior d’inspectors tributaris (dotze de torn lliure i dotze de promoció interna) i quaranta per al cos tècnic de gestors tributaris (també la meitat de torn lliure, la meitat de promoció interna), segons fonts d’Economia. Del total de treballadors, 220 provenien del cos de registradors de la propietat, que fins fa un any feien les funcions de gravació, comprovació i liquidació dels impostos cedits. El govern va denunciar els convenis pels quals contractava aquesta gestió i pagava uns 30 milions d’euros anuals, i des del setembre va internalitzar aquests processos. Va integrar tants registradors com va poder de les oficines liquidadores i va obrir quinze oficines pròpies de l’ATC al territori, que s’afegien a les quatre delegacions de les capitals de demarcació. S’han de sumar a les tretze oficines compartides amb l’administració local. En total, trenta-dues. La Generalitat també pagava uns 9,5 milions anuals per a externalitzar la recaptació executiva. És a dir, per a fer el cobrament dels impagaments dels seus impostos. Fins al setembre passat, el feia l’Agència Estatal d’Administració Tributària (AEAT), que també feia el de les multes pendents del Servei Català de Trànsit, amb un volum de 300.000 deutes. Durant aquests mesos, el sistema ha desplegat aquestes noves capacitats. A més, l’ATC també ha passat a fer la recaptació executiva de tributs d’altres administracions catalanes, com les diputacions, els consells comarcals i els ajuntaments amb els quals ho havia acordat. A la llista de convenis subscrits, hi ha els ajuntaments de Barcelona, Sabadell i Terrassa. La xarxa Tributs de Catalunya també ha anat creixent. Segons fonts del Departament d’Economia, tenen 162 punts d’atenció als contribuents. S’hi han de sumar les 32 oficines de l’ATC, dividides entre les delegacions (quatre, a Barcelona, Tarragona, Lleida i Girona), les territorials (quinze) i les compartides (tretze). Hi ha, per tant, diversos tipus d’oficines. Les territorials ofereixen els mateixos serveis que les delegacions. A les compartides, es poden presentar impostos i demanar cita prèvia, però no gestionen expedients. Les de la xarxa de Tributs actuen com a finestreta única dels impostos gestionats per l’ATC, però no s’hi pot fer el servei de confecció d’autoliquidacions ni de cita prèvia. L’objectiu del govern és tancar l’any havent superat el total de 200 oficines obertes. Ara, en té 194. Desè aniversari de l’ATC El govern preveu fer al setembre una compareixença de premsa de balanç per a avaluar l’estat i el funcionament de la hisenda pròpia. També celebraran el desè aniversari de la creació de l’ATC, quan Antoni Castells era al capdavant del departament i es començava a aplicar el nou estatut. A la Conselleria d’Economia remarquen que l’horitzó de l’anterior legislatura està assolit. Un altre dels objectius era la millora dels sistemes d’informació tributaris. L’1 de juliol de 2017, van començar a fer servir el programa informàtic de gestió tributària e-SPRIU. A diferència de l’anterior, aquest sistema permet de gestionar tots els tributs, siguin de la tipologia que siguin. També els de caràcter periòdic i massiu, pel que pugui venir. Les xifres globals, mentrestant, han millorat. L’ATC va recaptar, entre el gener i el juny, 1.490 milions d’euros pels tributs propis i cedits. Això és un 9,61% més respecte al mateix període del 2017. En l’últim informe trimestral dels tributs de la Generalitat, atribueixen aquest creixement a una millor recaptació dels impostos sobre successions i donacions (un 17,8%) i sobre transmissions patrimonials i actes jurídics documentats (5,1%). El Departament d’Economia, colpit El jujtat d’instrucció número 13 de Barcelona ha demanat al TSJC que investigui Aragonès per l’organització de l’1-O. Aragonès és diputat al Parlament i, per tant, aforat, com Lluís Salvadó, ex-secretari d’Hisenda i responsable del desplegament del projecte d’hisenda vigent, i l’ex-secretari general del departament, Josep Maria Jové. Salvadó i Jové ja estaven investigats pels preparatius del referèndum i el jutjat 13 ha demanat ara al TSJC que hi intervingui. Després d’assumir les competències en matèria electoral el juliol de fa un any, el departament de Junqueras va ser un dels més colpejats pels fronts policial i judicial per provar d’impedir l’1-O, primer, i per jutjar-ne els responsables, després. Junqueras és empresonat preventivament des del 2 de novembre i el Tribunal Suprem l’investiga per rebel·lió i malversació de fons públics.

Summary: El govern reactivarà la tramitadora d’imposts suprimida pel 155


‘Els informàtics tenim un problema, perquè, siguis on siguis, quan saben que ets informàtic, de seguida et demanen un cop de mà per a qualsevol cosa.’ I va passar justament això. Ferran Busquets (Barcelona, 1974) és enginyer informàtic i sempre ha fet de voluntari en ONG i entitats diverses: al Marroc, al Salvador, per a la Creu Roja… Mentre estudiava la carrera a la Universitat Politècnica de Catalunya era voluntari a la presó de joves de la Trinitat Vella, ensenyant informàtica als presos. Però un canvi dels horaris de les classes va obligar-lo a plegar i va ser aleshores, l’any 1998, quan va començar a col·laborar, primer com a voluntari de carrer, amb la Fundació Arrels, dedicada a acompanyar i atendre la gent sense casa. D’aleshores ençà, ja no se n’ha desvinculat. Essent-ne voluntari li van demanar que, com que era informàtic, els fes un petit banc de dades… i amb el temps es va anar encarregant de tasques diverses, fins a assumir-ne la direcció, l’any 2012. Busquets és tímid, no li agraden ni els focus ni ser el protagonista, però alhora no és dels qui es mosseguen la llengua. Tampoc no és dels qui s’amaguen i en canvi és dels qui pensen que, a la vida, cal arriscar-se i, si convé, tirar pel dret. ‘Hem tingut molts debats sobre aquesta qüestió i la conclusió és que, en qualsevol projecte, si no t’hi llances i no fas proves, no sabràs mai si pot funcionar o no; i no hi ha cap sistema més bo d’aprendre que provar, matisar i, quan cal, rectificar.’ Un prova d’aquesta manera de fer, d’aquesta acció directa, és la feina d’Arrels, que atén centenars de persones sense casa i que ha aconseguit que dues-centes persones ja no dormin ni en cap caixer ni en cap parc. Aquests darrers anys, de fet, Arrels ha fet de tot: ha exhaurit durant dies les entrades per a obres de teatre interpretades, alhora, per actors de renom i actors sense llar; ha comercialitzat amb gran èxit tipografies creades a partir de la cal·ligrafia de gent sense sostre (HomelessFonts); ha creat una aplicació mòbil, Arrels Localitzador, que serveix perquè els ciutadans avisin de la presència de gent dormint al carrer; i ha adaptat un pis, l’anomenat Pis Zero, al centre de Barcelona, perquè hi puguin passar la nit desenes de persones que altrament dormirien al carrer. ‘A Barcelona encara hi ha, avui, mil persones que dormen al carrer; i hem demostrat que l’única cosa que cal són més recursos perquè no hi hagi absolutament ningú dormint-hi’, explica, convençut i ferm. Però afegeix: ‘Si els polítics es dediquen només a pensar com guanyaran les següents eleccions cada quatre anys, és una il·lusió creure que puguin resoldre res sobre la pobresa, tant si el govern és d’esquerres com si és de dretes.’ Els de dretes, diu, donen diners a les entitats i els diuen ‘ja ho fareu’, sense preocupar-se de les causes que originen aquesta pobresa. I els d’esquerres tenen tendència a apartar les entitats, la major part amb anys d’experiència, dient-los ‘ja ens n’ocupem nosaltres’, i entren en una dinàmica trista i burocràtica que, a més de lenta, apaivaga el risc i massa sovint no resol res. ‘No sabria dir quina d’aquestes dues visions és més greu –afegeix–. I per tant com més va més arribem a la conclusió que han de ser els ciutadans qui actuïn.’ Per Busquets, pare de família amb poc temps lliure (el poc que té el dedica a la lectura, a la muntanya i a tocar la guitarra), cal que tots plegats ens desprenguem dels prejudicis i tinguem clar que això, pel motiu que sigui, ens pot passar a tots. Que tots podem acabar dormint al carrer. I que ningú, absolutament ningú, no s’ho mereix. I recorda una xifra esgarrifosa: ‘Un ciutadà de Barcelona que dormi al carrer, a qui es vulneren tota mena de drets, viurà de mitjana vint anys menys que no un ciutadà que tingui una llar on passar la nit.’ La Fundació Arrels, que cada dia rep entre cinc i sis persones que no saben on dormiran ni avui ni demà, va recollir fa uns quants mesos el Premi Ciutadà Europeu 2018, atorgat pel Parlament Europeu. Aquestes darreres setmanes ha publicat la guia Viure al carrer a Barcelona amb consells pràctics aportats per (i per a) persones sense llar. I també ha fet públiques les cinc propostes bàsiques contra la pobresa a Barcelona, adreçades al nou govern municipal, guanyi qui guanyi les eleccions. ‘Llegiu-les, no són res de l’altre món.’ Capítols anteriors de la sèrie Barcelona: veritats incòmodes en temps de campanya: Pere Pina: ‘Al Raval, la llei és cega, sorda i muda’

Summary: Ferran Busquets: ‘Si no ho fa l’administració, ho han de fer els ciutadans’


La Via Lliure a la República Catalana ja té 360.000 inscrits, quan manca un setmana per a l’11 de setembre. Ho ha anunciat el president de l’Assemblea Nacional Catalana, Jordi Sànchez. Sànchez ha informat també que ja hi ha més de 1.700 autocars reservats i que s’han venut 180.000 samarretes de la Via Lliure, per a la qual l’organització ja té més de dos mil voluntaris. El ritme d’inscrits ha augmentat molt aquesta última setmana, però encara hi ha menys inscrits que no a la V de la Diada de l’any passat, quan el 4 de setembre hi havia uns 400.000 inscrits. Es pot comprovar l’evolució de les dades en les taules estatístiques que publiquen diàriament els usuaris del fòrum de la web Ullsvermells.com. ‘Les inscripcions són imprescindibles per a garantir la fotografia que tots volem de la Meridiana plena’, ha dit Sánchez. El propòsit de la campanya ‘Ara és l’hora’ és d’aconseguir 125.000 inscrits en una setmana. El punter iniciarà el seu recorregut a les 17.14 Com ha estat habitual els darrers anys, la Via Lliure començarà a les 17.14h. Ho farà des del carrer Roselló Porcel, a l’entrada de Barcelona, i el punter gegant que marcarà simbòlicament el camí cap a la ‘República Catalana’ seguirà la part central de l’Avinguda Meridiana fins el Parc de la Ciutadella, a les portes del Parlament. El recorregut es dividirà en 135 trams, un per cada escó de la cambra catalana, i hi haurà trams dedicats a 10 eixos temàtics (Equilibri Territorial, Diversitat, Solidaritat, Oberts al Món, Sostenibilitat, Igualtat, Innovació, Regeneració Democràtica, Educació i Cultura, Benestar i Justícia Social). Els organitzadors no han volgut avançar quines persones seran les encarregades de portar el punter gegant des de l’origen fins el final, en un recorregut que s’espera que s’allargui uns vint minuts. Sí que han explicat que seran ‘esportistes d’alt nivell’, i els seus noms es donaran a conèixer durant els propers dies. Un cop el punter arribi a l’escenari situat al Parc de la Ciutadella, el Cor Jove de l’Orfeó Català interpretarà la cançó ‘Venim del Nord, Venim del Sud’, de Lluís Llach, acompanyats per les veus de Pemi Fortuny, Mercè Martínez i Gemma Humet. Una altra de les característiques de la Via Lliure serà el canvi de color respecte els darrers anys. El groc i el vermell deixen pas al blanc. ANC i ‘Omnium Cultural demanen als assistents que s’equipin amb una samarreta blanca, per simbolitzar ‘el full en blanc’ per escriure la nova Catalunya independent. Els assistents, però, disposaran de punters de diferents colors, en funció del tram on se situïn i, al final, el blanc inicial deixarà pas a una multitud de color que vol simbolitzar que el futur de Catalunya s’escriu entre tots els seus habitants. Tres parlaments Només hi haurà tres parlaments, els dels presidents de l’ANC i Òmnium, Jordi Sànchez i Quim Torra, i el de la coordinadora d’Internacional de l’ANC, Liz Castro, que dirigirà ‘al món’ un missatge en anglès. ‘La Meridiana vol ser la postal que aquella tarda enviem al món per demostrar, una vegada més, que aquest és un país que torna a sortir al carrer per guanyar el repte a les urnes’, ha explicat el president de l’Assemblea. A més, l’escenari principal comptarà amb més de 9.000 butlletes del 9-N penjant -l’any passat eren les urnes les que cobrien l’escenari- amb la intenció de fer veure que els vots del procés participatiu ‘no s’han perdut, sinó que estan suspesos esperant ser recollits’. L’acte acabarà amb la interpretació del Cant dels Segadors i de la rumba ‘Catalunya té molt poder’, una versió que Peret va fer d’un dels seus èxits més coneguts en motiu del Concert per la Llibertat del 2013. Fins el moment, les xifres de la Via Lliure són 360.000 inscrits, més de 2.000 voluntaris, 180.000 samarretes venudes (8 euros les infantils i 15 la resta) i més de 1.700 autocars llogats d’arreu de Catalunya per desplaçar-se a Barcelona el proper Onze de Setembre. Aquest és el mapa amb l’ocupació dels 135 trams de la Via Lliure a la República Catalana, la manifestació amb què l’ANC i Òmnium es proposen d’omplir la Meridiana de Barcelona de dalt a baix, des del carrer de Rosselló-Pòrcel, al barri de Sant Andreu, fins al parc de la Ciutadella, a tocar del Parlament de Catalunya. Més informació: La Via Lliure 2015 de la Meridiana: informació i recomanacions per a l’Onze de Setembre

Summary: La Via Lliure a la Meridiana ja té 360.000 inscrits


La portaveu d’ERC, Marta Vilalta, ha avisat el PSOE que els republicans no tornaran a negociar la investidura de Pedro Sánchez fins que els socialistes no es pronunciïn sobre la sentència del Tribunal de Luxemburg d’avui. Una sentència que reconeix la immunitat com a eurodiputat d’Oriol Junqueras i que és un revés judicial pel Tribunal Suprem espanyol. ‘No és previst que seguem amb el PSOE fins que no sentim la seva valoració sobre la sentència, ni se sàpiga què diu i què fa l’advocacia de l’estat. Reclamem justícia’, ha dit. Vilalta ha explicat que ERC batallaria perquè la sentència es complís com més aviat millor i Junqueras sortís en llibertat. ‘Diem al govern de l’estat que pot començar a demostrar la desjudicialització i que s’emprèn el camí de la via política’, ha afegit. També ha reclamat al govern espanyol i al Suprem que acatessin la sentència de Luxemburg i ha destacat que també ho havia reivindicat el president del Parlament Europeu, David Sassoli. ‘Ara veurem si el govern espanyol respecta i compleix les sentències judicials, com sempre diu que fa’, ha advertit. Aragonès demana que la Moncloa prengui posició Aquest matí, el vice-president del govern i coordinador nacional d’ERC, Pere Aragonès, ha celebrat la sentència del Tribunal de Luxemburg (TJUE) i ha demanat que els poders de l’estat espanyol l’acatessin. En aquest sentit, ha esperonat el govern espanyol, que està personat al judici contra el procés, que prengués posició en la línia que marca Luxemburg: ‘El govern d’Espanya s’haurà de pronunciar i no ho hauria de fer de cap altra manera que acatant la sentència’. El Tribunal Suprem espanyol ha donat cinc dies a totes les parts perquè es manifestin sobre la immunitat de Junqueras. Sobre les converses d’ERC i el PSOE, Aragonès ha dit que el seu partit sempre les havia considerades una negociació que anava més enllà de la investidura de Pedro Sánchez com a president del govern espanyol i que eren per a la resolució d’un conflicte polític. ‘La solució política que cal construir és que sigui Catalunya qui decideixi el seu futur i que s’acabi la repressió’, ha dit. Aragonès ha recordat que la sentència expressava que els drets d’Oriol Junqueras s’havien vulnerats i que havien de ser restablerts. ‘Anirem fins al final’, ha dit. ERC considera que el Tribunal Suprem espanyol ha quedat desacreditat i, per això, també demana la nul·litat del judici contra el procés. Aquesta tarda, l’advocat de Junqueras, Andreu Van den Eynde, anirà a la presó dels Lledoners per comunicar-li la sentència del TJUE. Fins aleshores no farà cap declaració pública. ‼ El TJUE dona la raó a Oriol @junqueras i reconeix que tenia immunitat. Exigim la nul·litat del judici i la llibertat immediata! pic.twitter.com/uw8VHzml29 — Esquerra Republicana (@Esquerra_ERC) December 19, 2019

Summary: ERC atura la negociació amb el PSOE fins que no es pronunciï sobre la sentència de Luxemburg


L’organització veïnal i la mobilització del bloc de quatre-cents veïns de Sant Joan Despí amenaçats per un augment del lloguer entre el 40% i el 100% ha donat els seus fruits. La filial de Goldman Sachs propietària de l’immoble –Medasil Desarrollos SL– ha acceptat finalment la proposta dels veïns del bloc de l’avinguda de Barcelona 113, que consisteix en un increment gradual del preu del lloguer del 20% els pròxims tres anys. L’augment acordat és d’un 5% els dos anys vinents i d’un 10% el tercer any de lloguer per les famílies que acaben el seu contracte enguany –noranta-quatre–, alguns dels quals ja havien expirat. Els veïns estan satisfets amb l’acord, però adverteixen que la lluita continua. Ara, se centraran en aconseguir les mateixes condicions per la resta de famílies, que acaben contracte progressivament el 2019 i el 2020. L’empresa, un fons voltor, pretenia expulsar les quatre-centes persones de l’edifici que no acceptessin un augment mínim del 40% del preu del lloguer. Això representava pagar entre 600 i 1.200 euros mensuals respecte del lloguer actual, un augment inassumible per les famílies del bloc. A finals de gener, els veïns van començar a organitzar-se per a resistir contra el que consideraven un abús, i ràpidament van rebre el suport de la PAH, del Sindicat de Llogaters i dels partits polítics de la ciutat. Més informació: ‘És un desnonament invisible’: 400 veïns de Sant Joan Despí s’enfronten a Goldman Sachs perquè no els facin fora de casa

Summary: Acord entre el bloc de 400 veïns de Sant Joan Despí amenaçats per l’augment del lloguer i la filial de Goldman Sachs


El president de la Crida, Jordi Sànchez, actualment empresonat, serà el cap de llista de Junts per Catalunya a les eleccions espanyoles del 28 d’abril si fructifica el preacord a què van arribar dimecres els màxims responsables del PDECat i Junts per Catalunya en una reunió celebrada a Barcelona. La segona de la llista seria la diputada Míriam Nogueras, el tercer el portaveu de Junts per Catalunya, Eduard Pujol, i el quart Carles Campuzano, actual portaveu del PDECat al congrés espanyol. L’objectiu dels representants de les tres formacions és fer una candidatura el més transversal possible i que reculli totes les sensibilitats del món postconvergent. En aquesta reunió, per part del PDECat hi havia l’expresident Artur Mas, el coordinador general, David Bonvehí, acompanyat del secretari d’organització, Ferran Bel i la coordinadora del partit a Madrid Míriam Nogueras. Per part de Junts per Catalunya hi havia la consellera de Presidència, Elsa Artadi, el president del grup parlamentari de Junts per Catalunya, Albert Batet i el president Carles Puigdemont, per skype des de Brussel·les. La inclusió de Campuzano de quart desactiva les reticències que des del PDECat s’havien expressat cap a una llista ‘imposada’ per Junts per Catalunya i permet als anomentats ‘moderats’ del partit tenir un representant en un lloc de sortida. En canvi, la inclusió d’Eduard Pujol i l’ascens de Míriam Nogueras reforça l’esperit de Junts per Catalunya de promoure independents en llocs preeminents que reforcen el missatge independentista. La posició de Nogueras va ser clau pel no del PDECat al pressupost de Pedro Sánchez. La reunió va servir per intentar donar coherència a les tres candidatures per les tres eleccions que vénen: espanyoles, europees i municipals. La marca serà Junts per Catalunya a totes tres i el pes dels presos serà determinant. Com ja es va decidir, Quim Forn serà el candidat a l’alcaldia de Barcelona i Josep Rull i Jordi Turull també tindran una participació important en alguna de les tres llistes, no necessàriament per la demarcació de Barcelona. Ara aquest acord l’hauran de validar les direccions del PDECat i de Junts per Catalunya i, segons fons presents, el més probable és que sigui aprovat. El que no està definit encara és si Elsa Artadi farà el salt a la política municipal o continuarà al govern. La decisió de situar Jordi Sánchez es va produïr abans de la seva declaració d’ahir davant el Tribunal Suprem espanyol, en la qual va desmuntar l’acusació de rebel·lió que pesa contra ell. Fonts de Junts per Catalunya recorden que Sánchez ja va anar de segon de Puigdemont a les eleccions del 21-D i que després de la declaració davant el Suprem ha sortit reforçat el seu lideratge polític.

Summary: Jordi Sànchez es perfila com a cap de llista de Junts per Catalunya a les eleccions espanyoles


Quan Angela Saini (Londres, 1980) tenia setze anys va ser elegida presidenta de la primera societat científica del seu col·legi. Emocionada, va organitzar una jornada de construcció i llançament de coets en miniatura a la qual, finalment, només van acudir ella i el seu professor de química. “Si alguna vegada has sigut un d’aquells adolescents setciències, ja deus saber que et pots arribar a sentir ben sol. Si, a més, ets xica, et deus haver sentit més sola encara”, explica aquesta periodista científica en la introducció del seu llibre Inferior (2017), publicat en castellà en 2018 per l’editorial Círculo de Tiza amb el subtítol de Cómo la ciencia infravalora a la mujer y cómo las investigacions reescriben la historia. “Si des del moment del teu naixement et tracten de manera diferent en funció del teu gènere, com pots saber si el teu comportament és natural o no?” Angela Saini és ara una reconeguda periodista científica britànica, amb formació en ciències i enginyeria. Becada en 2012 amb la Knight Science Journalism Fellow del MIT, actualment és col·laboradora de diversos mitjans i presentadora de programes de divulgació científica en les emissores britàniques Radio 4 i el Servei Mundial de la BBC. L’any passat va ser escollida la periodista més respectada del Regne Unit. En Inferior, Saini fa un recorregut per la manera com ha entès la ciència les diferències entre dones i homes a través de diverses disciplines: neurociència, medicina, antropologia i biologia evolutiva. Un llibre que naix de la voluntat de conèixer i divulgar el coneixement adquirit per la ciència sobre les diferències entre sexes a partir dels estudis publicats en aquest camp. L’obra ha estat reconeguda internacionalment amb premis com ara el Physics World Book of the Year el 2017. Saini –que va publicar el seu primer llibre en 2011, Geek nation: How Indian science is taking over the world (“Nació geek: Com està conquerint el món la ciència índia”)– ha tornat enguany amb una altra obra en què analitza el paper de la ciència en la difusió del racisme i els estereotips racials: Superior: The retorn of race science (“Superior: El retorn de la ciència racial”). Aprofitant la breu visita d’Angela Saini a València el passat mes de març, on va participar en les Jornades de Ciència i Gènere de la Institució Alfons el Magnànim i la Fundació Cañada Blanch, vam poder conversar amb ella per veure com la ciència s’ha enfrontat a qüestions com el gènere o la raça, temes no exempts de polèmica i sobre els quals Angela Saini no defuig el debat. Començaré amb una referència al subtítol d’Inferior en castellà, com ha infravalorat la ciència històricament les dones? De moltes maneres. Ens hem de fixar en la història per entendre el que la ciència diu sobre les dones. En el naixement de la ciència moderna europea o ciència occidental, és a dir, durant la Il·lustració, es considerava un fet que les dones eren inferiors intel·lectualment. Aquesta és la raó per la qual les universitats no acceptaven dones i les acadèmies científiques no els hi permetien entrar, perquè es pensava que no eren intel·lectualment capaces per a la ciència. Va ser només a mitjan segle XX que això va començar a canviar. Així que durant dos-cents o tres-cents anys hi ha un establishment que està investigant què significa ser humans i què significa ser dona, i ho fa partint de la idea que les dones no poden fer ciència. Per què ens sorprèn aleshores que digueren que les dones eren intel·lectualment inferiors? No podien dir una altra cosa! «En el gènere hi ha aspectes biològics, no trobe que siga purament cultural. I no crec que ningú ho pense avui dia» En el seu llibre s’ocupa a bastament d’aquesta qüestió i també sobre com s’han estudiat les diferències de comportament entre homes i dones. Som realment tan diferents com de vegades tendim a pensar? Hi ha diferències, però és molt difícil entendre-les com a naturals quan som éssers socials i culturals. Si des del moment del teu naixement et tracten de manera diferent en funció del teu gènere, com pots saber si el teu comportament adult és natural o no? No podem educar els xiquets de manera aïllada, i com que no serem mai capaços de separar aquestes qüestions, en quina mesura la ciència pot dir si les diferències són per la nostra natura o per la nostra educació? Per això no m’agrada usar els termes nature i nurture, perquè això implica que són dues coses separades i no és així. El món on vivim ens afecta considerablement i la nostra biologia ho reflecteix. Si dones a un xiquet o xiqueta determinats joguets, el seu cervell s’exercitarà en aquesta direcció, de la mateixa manera que si vas al gimnàs, el teu cos es farà més fort. Els animals no ho fan, això , així que, com podem assumir que res del que veiem en termes de comportament, o fins i tot el nostre aspecte, és natural i que podem d’alguna manera separar-lo i reduir-lo a elements bàsics? Hem d’entendre que som éssers biològics, socials i culturals. Qualsevol que tinga fills o que estiga en contacte amb xiquets pot veure com interioritzen els rols de gènere des de ben menuts, fins i tot quan els pares fem un esforç per intentar no influir-los en un sentit o un altre. Però per molt que ho intentes, les xiquetes semblen acabar preferint les nines i estar envoltades de color rosa. Sovint això s’utilitza com a prova que hi ha un component biològic en aquests comportaments, que n’opina? El rosa era un color de xiquets fa uns cent anys. Es considerava una tonalitat del roig, que era un color masculí perquè representava la virilitat. Si ara veiem que les xiquetes adoren el rosa, és impossible que això siga natural . I no és només una qüestió d’educació per part dels pares. Per exemple, l’àvia del meu fill és metgessa i en la seua vida ell ha estat en contacte amb més metgesses que amb metges. Doncs l’any passat, quan tenia quatre anys, em va dir: «Mamà, els homes són metges i les dones, infermeres.» Ell pensa que així és com el món es divideix, per la resta de coses que consumeix, i no en té prou amb la seua pròpia experiència. Per molt que intentem eliminar aquests estereotips, encara els tenim ací. Pensant a llarg termini, hem d’intentar fer la societat més oberta, lliure i justa perquè els nostres fills no se senten limitats a aquestes característiques antiquades. Llig l’entrevista completa al web de Mètode Anna Mateu, cap de redacció de la revista Mètode de la Universitat de València. Què és Mètode?

Summary: Entrevista a Angela Saini, periodista científica i escriptora


À Punt estrena dilluns 30 el seu nou informatiu nocturn, 20HNTC, de dues hores de durada, com un espai de notícies i anàlisis de l’actualitat, amb ‘directes, tertúlia, esports i informació meteorològica’. De dilluns a dijous, de 20.00 a 22.00, 20HNTC estarà conduït per Marta Ventura i Mathies Muñoz, amb edició a càrrec de Carmesina Franch i Pura Requena, avança l’ens en un comunicat. El nou format d’informatius busca la participació dels espectadors a través de les xarxes socials, al mateix temps que informa i entreté. En principi, l’estrena estava prevista per a dilluns 23 de setembre, encara que s’ha endarrerit una setmana per la cobertura del temporal de la setmana passada al País Valencià, sobretot a les comarques del Baix Segura i la Vall d’Albaida. El pas de la DANA (depressió aïllada en nivells alts) i les seves conseqüències en la població va ser seguit amb una programació especial de la radiotelevisió valenciana, encapçalada per la redacció d’informatius amb col·laboració de la resta de professionals. Tots els programes de la televisió i de la ràdio d’À Punt Mèdia es podran veure i escoltar en directe i a la carta a través del web, les aplicacions mòbils i ‘smart TV’.

Summary: À Punt estrenarà el 30 de setembre el nou informatiu del vespre


Un mes després de les eleccions europees, ningú no és capaç de resoldre la gran incògnita: qui substituirà Jean-Claude Juncker al capdavant de la Comissió. Teòricament, el dirigent del PP europeu, l’alemany Manfred Weber, és el més ben posicionat. És el candidat del partit que ha guanyat els comicis i, segons la fórmula de l’spitzenkandidat, el Consell Europeu l’hauria de proposar perquè el Parlament Europeu el sotmeti a votació. Però la teoria i la realitat avancen per vies diferents. Weber necessita el suport dels dos terços del Consell per a ser proposat a la investidura. És a dir, necessita que, com a mínim, dinou dels vint-i-vuit primers ministres o presidents de la Unió Europea li donin el vist-i-plau. El PP europeu només té vuit representants al Consell, un dels quals és Viktor Orbán. Per tant, li calen els vots dels socialistes i els liberals, i això, ara mateix, és impossible. Els socialistes volen que Frans Timmermans, fins ara vice-president de la Comissió, en sigui el nou president. I els liberals? Volen Margrethe Vestager, fins ara comissària de Competència. A més, Emmanuel Macron, el principal representant del grup, ja ha deixat palès que no pensa lliurar la presidència a un home de la màxima confiança d’Angela Merkel. Però els problemes de Weber van més enllà del Consell. El candidat del PP europeu no té ni tan sols el suport complet de la seva família política. Molts eurodiputats li retreuen que, tot i la seva llarga trajectòria política, no tingui experiència en cap càrrec executiu. A més, critiquen que tingui un anglès defectuós i no parli francès. D’altra banda, també acusen Weber, fins ara cap del grup parlamentari popular, d’haver estat molt tou amb els desafiaments constants de Viktor Orbán a la Unió Europea. Weber pot fer un pas al costat? La presidència és el gran somni de Manfred Weber i costa de pensar que faci un pas al costat voluntàriament per desblocar les negociacions per a configurar una nova Comissió. ‘Tots els votants sabien qui seria president si el PP europeu guanyava les eleccions, Manfred Weber’, va escriure aquesta setmana al diari Die Welt. Tanmateix, si el Consell Europeu de demà torna a fracassar i no nomena un candidat, Weber serà història. El president del Consell, Donald Tusk, ha dit que continuava consultant les parts per mirar de desencallar la situació, però no es mostra especialment optimista. ‘Ens anem acostant a una solució, però encara som molt lluny d’assolir res concret’, ha piulat. Els socialistes continuen insistint que el seu candidat és Frans Timmermans i els liberals, tres quarts del mateix amb Margrethe Vestager. From Osaka I continue my consultations on appointments, including with EU leaders not present at G20. Only yesterday, I spoke with 13 leaders on the phone. We are getting closer to a solution but are still too far away to be specific. — Donald Tusk (@eucopresident) June 28, 2019 Però sobre la taula hi ha més cartes. En les negociacions, a banda de la presidència de la Comissió, el Consell també ha de decidir qui substituirà la socialista Federica Mogherini com a alt representant de la Unió Europea pels Afers Estrangers i Política de Seguretat. A més a més, qualsevol decisió i acord condicionarà l’elecció del president del Parlament Europeu, que es farà el 3 de juliol, i del mateix president del Consell. El mandat de Tusk expira el 30 de novembre d’enguany. El final del candidat principal? A les eleccions europees del 2014, per primera vegada, va fixar-se el procés dels Spitzenkandidaten, els candidats principals. Abans de les eleccions, les famílies polítiques del Parlament Europeu, formades per partits nacionals agrupats en diversos grups, trien un candidat a presidir la Comissió Europea. La idea és que els electors tinguin clar quin candidat voten per a presidir la Comissió. Aleshores, el Consell Europeu és vinculat pel resultat de les eleccions i, per tant, la lògica indica que tria el candidat que proposa el partit guanyador. Tanmateix, el sistema ha trontollat tot just començar. El mapa polític de la Unió Europea actual és molt més fragmentat que mai. El PP europeu i els socialistes ja no tenen prou força per a pactar i imposar els seus candidats. A més, els vets creuats impossibiliten que Weber, Timmermans i Vestager tinguin prou suports. Quina és la solució? No fer cas del sistema de candidats principals i obrir el ventall de presidenciables. La posició de força, de tota manera, la conserva el PP amb 218 eurodiputats, el 29% de l’eurocambra. I així ho ha confirmat un dels principals dirigents liberals, el primer ministre dels Països Baixos, Mark Rutte, a la cimera del G-20. Públicament, Weber és l’únic candidat, però portes endins ressonen diversos noms. Michel Barnier és un dels més ben posicionats. Ha estat dues vegades comissari, a més de ministre amb Jacques Chirac i Nicolas Sarkozy. Actualment, dirigeix les negociacions del Brexit. A banda de l’experiència, és un polític que genera consens més enllà de la família popular. Ara bé, costa de creure que un francès sigui president si Macron veta Weber. Una altra opció és recuperar Alexander Stubb, que va perdre les primàries amb Weber per a ser candidat. A diferència de l’alemany, té experiència executiva com a primer ministre de Finlàndia. Ideològicament, se situa entre els moderats de la família popular. La seva duresa amb Hongria i Polònia li pot dificultar d’aconseguir els vots de l’est al Consell Europeu. A més a més, tampoc no té el suport del seu país, on el govern és en mans socialdemòcrates. Un altre nom que ha sonat amb força és el de Kolinda Grabar-Kitarović, actual presidenta de Croàcia. La dirigent de l’HDZ seria la primera presidenta de la història de la Comissió. A més, el seu nomenament serviria per a donar més pes dins la Unió als socis més joves. Grabar-Kitarović parla cinc llengües i ha estat una de les figures clau perquè Croàcia entri a la Unió Europea. Ara bé, el fet que representi un país fora de l’euro i Schengen li resta punts. El seu perfil ideològic, molt conservador, difícilment li permetria d’aconseguir suports més enllà del PP europeu. Però Grabar-Kitarović també té un problema intern. Un altre dels possibles candidats podria ser Andrej Plenković, actual primer ministre de Croàcia. El cap de govern croat és més moderat i està més ben connectat, és ell qui representa Zagreb a les cimeres europees. Fins i tot, Donald Tusk ha sortit a les travesses, per estrany que sembli. A favor seu juguen l’experiència a més alt nivell com a president del Consell Europeu i, sobretot, el fet que fos capaç d’aconseguir el suport de socialistes i liberals per a ser reelegit en el càrrec el 2017. Ara bé, en conferència de premsa, ell mateix s’ha descartat com a contendent en la lluita per la presidència. Ara per ara, doncs, l’única cosa clara és que demà a Brussel·les caldran moltes hores de despatxos, i encara més cafè i paciència, si es vol aconseguir cap resultat. De moment, Juncker sembla molt feliç: ‘Veig amb plaer, sorpresa, satisfacció i fins i tot alegria, que sembla que no és gens fàcil substituir-me.’

Summary: La Unió Europea s’empantanega en les negociacions per a substituir Juncker


El vaixell de rescat de l’ONG Proactiva Open Arms romandrà atracat al port sicilià de Pozzallo, on les autoritats italianes el van bloquejar el passat 18 de març, després que el jutge d’instrucció de Catània, Nunzio Sarpietro, hagi acceptat la petició de la Fiscalia. No obstant això, segons informa el diari ‘La Repubblica’, el jutge s’ha declarat incompetent, després de considerar que només subsisteix el delicte d’immigració clandestina i no el d’associació per delinquir, del qual el fiscal de Catània, Carmelo Zuccaro, acusava l’ONG espanyola. Com a conseqüència d’aquesta decisió, el cas passa ara a la Fiscalia de Ragusa, també a l’illa de Sicília. L’apresament de l’Open Arms es va produir després que el vaixell portés al port de Pozzalo 215 migrants i refugiats que havia rescatat al Mediterrani. La mesura es va produir després del rescat de 117 persones en una embarcació en aigües internacionals el 15 de març, després de negar-se a lliurar dones i nens a un patruller dels guardacostes libis que se’ls hi havia aproximat. Després de l’accidentat rescat, l’entitat de salvament de refugiats va demanar al centre de comandament a Roma que li assignessin un port per desembarcar als rescatats però fins 24 hores després no va rebre resposta, després que hagués d’intervenir el govern espanyol. La Fiscalia de Catània argumenta que l’ONG hauria hagut de sol·licitar desembarcar a Malta, ja que era el port més proper i s’hi van apropar per desembarcar una nounada que es trobava greu. Segons l’argument del fiscal, Proactiva Open Arms no ho va fer perquè sap que Malta no acull immigrants. Finalment, l’embarcació de l’ONG de Badalona (Barcelona) va atracar a Pozzallo i l’endemà va ser bloquejada pel fiscal de Catània, sota l’argument que hauria afavorit la immigració clandestina cap a Itàlia. Òscar Camps: ‘Ens preocupa moltíssim que algun membre de l’organització pugui anar a presó’ L’impulsor de Proactiva Open Arms, Òscar Camps, assenyala en declaracions a l’ACN des de Brussel·les que el preocupa ‘moltíssim’ que qualsevol membre de l’organització estigui acusat d’afavorir la immigració clandestina i que sobre aquests pugui caure una pena de presó. ‘Sobretot quan parlem de penes de quinze anys’, afegeix. Segons explica, ara per ara l’organització està centrant ‘tots els esforços en què puguin ser eximits d’aquest càrrec i esperem que això sigui així’. ‘El primer són les persones. Quan creguem que estan lliures d’aquesta acusació podrem anar a una altra banda’, matisa. No obstant això, sí que estan preparant un vaixell que pugui assumir les tasques de salvament que feia l’embarcació immobilitzada. ‘Tenim una altra embarcació a punt de sortir. Encara no està habilitada però diumenge que ve viatjarem a un altre país europeu on hi ha una possible tercera embarcació que pugui fer el que estava fent l’Open Arms’, ha explicitat aquest dimarts en roda de premsa al Parlament Europeu, a Brussel·les. Camps ha comparegut davant dels mitjans juntament amb el coordinador general de missions Gerard Canals -un dels tres encausats- i l’eurodiputat d’ICV Ernest Urtasun. El fundador de l’ONG ha recordat en aquesta trobada amb els mitjans que el vaixell retingut està registrat com ‘un vaixell de salvament, amb tripulació professional de salvament’ i que per això van dirigir-se a socórrer l’embarcació amb immigrants libis que es trobava en aigües internacionals. En aquest sentit, ha criticat que en tot moment s’hagi tractat el rescat de la barca de goma amb immigrants libis com ‘un tema de refugiats’. Ha incidit que el que fan des de Proactiva Open Arms és socórrer ‘persones al mar que necessiten auxili’. ‘Això és el que vam fer atenent a una sol·licitud del Centre de Roma, no ens qüestionem més’. Encara sobre aquest punt ha reivindicat que ‘ningú hauria de morir abandonat al mar per una qüestió de competències’. Per altra banda, durant l’atenció a la premsa també ha insistit que no tenen constància d’haver violat cap conveni internacional. ‘Parlem de vides en perill, en cap moment entrem a valorar en una situació d’emergència si les persones són o no sol·licitants de refugi’, ha dit. Per últim, ha afegit que ‘són vides en perill i que així ho recullen els convenis internacionals’. El Síndic insta el ministre d’Afers Exteriors espanyol a intervenir El Síndic de Greuges de Catalunya considera que la interpretació que s’està fent dels fets és absolutament perversa i contrària al principi fonamental de la Unió Europa de respecte dels drets humans. Per aquest motiu, ha demanat la intervenció de l’estat espanyol per mitjà d’una carta enviada al ministre d’Afers Exteriors espanyol, Alfonso Dastis. En l’escrit, el Síndic l’insta a adoptar les mesures oportunes per a defensar els drets en risc de les persones membres d’Open Arms implicades. El Síndic s’ha adreçat, a més, al Defensor del Poble per demanar-li que, ateses les seves competències, actuï d’ofici i supervisi l’actuació de l’Administració de l’estat espanyol. Pel que fa al Ministeri d’Exteriors espanyol, també li ha reclamat que, en el marc de la Unió Europea, intervingui perquè s’aclareixin i es delimitin els comportaments punibles com a tràfic de persones de manera diferenciada de les actuacions que tenen l’objectiu de defensar els drets humans. En el seu escrit, el Síndic també argumenta que les lleis del mar obliguen qualsevol embarcació a rescatar les persones que naufraguen en aigües internacionals. A més, el dret internacional prohibeix el refoulement (devolució) de persones a països en què poden ser perseguides per motius de discriminació. L’associació Proactiva Open Arms va crear-se el setembre de 2015 amb l’objectiu de suplir la inacció dels governs membres de la Unió Europea davant la necessitat d’abordar des del respecte dels drets humans els moviments migratoris. La seva missió és dur a terme les tasques de salvament de les persones que intenten creuar el Mediterrani per fugir de les situacions de conflicte armat a l’Orient Mitjà i el Nord d’Àfrica. En aquest sentit, a parer del Síndic, resulta inexplicable que l’actuació de l’ONG es vinculi a les màfies que trafiquen amb éssers humans.

Summary: El vaixell de Proactiva Open Arms seguirà bloquejat a Itàlia per decisió d’un jutge


El jutge del Suprem espanyol Pablo Llarena ha decidit aquesta nit d’aixecar el secret de sumari sobre la peça de la investigació que tracta sobre la malversació en el referèndum del primer d’octubre. El magistrat ha pres la decisió després d’enganxar-se per aquestes acusacions amb el ministre d’Hisenda espanyol, Cristóbal Montoro, i també després de veure com les justícies d’Alemanya, Bèlgica i Escòcia qüestionvaen el fonament de la seva instrucció. En el sumari consta un informe de la Guàrdia Civil que especula que es van fer servir les subvencions del grup parlamentari de Junts pel Sí per a finançar actes de promoció del primer d’octubre. En aquest sentit, els investigadors asseguren que han trobat una factura signada per Jordi Turull per a llogar el Teatre Nacional de Catalunya, on es va fer un acte el 4 de juliol. La factura és de 17.690 euros. D’una altra banda, el sumari també diu que el cost de l’1-O per a la Generalitat fou d’1.915.067,22 euros, una xifra molt superior a la que fins ara havien donat els investigadors, que era d’1,6 milions. Abans-d’ahir hi hagué la compareixença del vice-president de la Generalitat, Oriol Junqueras, davant Llarena. ‘No s’ha dedicat ni un sol euro del pressupost per al procés’, li va etzibar.

Summary: Llarena aixeca ara el secret de sumari per provar de demostrar que hi va haver malversació l’1-O


Barcelona ha presentat formalment al Consell Europeu la candidatura per acollir l’Agència Europea de Medicaments (EMA). L’equip tècnic de la candidatura, format per representants de l’Ajuntament de Barcelona, la Generalitat i el govern espanyol, han presentat el dossier tècnic que inclou el pla de continuïtat que ofereixen per a l’EMA. El document analitza els sis criteris que són requisits indispensables per acollir l’agència i n’afegeix un setè en què es valora el potencial en innovació i recerca a l’estat espanyol. Aquest dilluns es tanca el termini per presentar les candidatures per ser la nova seu de l’EMA, l’organisme de la Unió Europea (UE) encarregat de garantir la seguretat i la qualitat de vida dels ciutadans en l’àmbit farmacèutic. Com a resultat del Brexit, la UE busca una nova ubicació de les dues agències presents a Londres, l’EMA i l’Autoritat Bancària Europea. Un dels punts més importants és el que explica el pla de continuïtat que ofereix l’estat espanyol a l’EMA i destaca la fortalesa de l’Agència Espanyola de Medicaments i Productes Sanitaris (AEMPS). El document proposa un grup de coordinació entre l’AEMPS i l’EMA perquè es pugui assumir part del treball a l’estat espanyol mentre es realitza el trasllat. Per això, es reforçaria el personal de l’agència espanyola i s’invertirien prop de 3 milions d’euros. També ofereixen crear a Londres una oficina de landing per preparar el trasllat dels gairebé 1.000 treballadors de l’agència i les seves famílies. El Consell de caps d’estat i de govern de la UE decidirà aquesta tardor la nova seu de l’EMA, que s’haurà de traslladar l’1 d’abril del 2019. L’agència es va instal·lar a la capital britànica el 1992 i, aleshores, Barcelona va quedar en segona posició.

Summary: Barcelona presenta la candidatura al Consell Europeu per ser la nova seu de l’Agència Europea de Medicaments


Francina Armengol vol ser la primera presidenta que repeteix un govern de progrés i que posa fi l’alternança que regna a la cambra d’ençà del 1999. Aquell any hi hagué el primer pacte d’esquerres al parlament, que va permetre de desallotjar el PP del govern de les Illes després d’una entesa entre el PSIB-PSOE, el PSM, Unió Mallorquina, Esquerra Unida, els Verds i la Coordinadora d’Organitzacions Progressistes de Formentera. Francesc Antich en fou elegit president. Antich és precisament un dels grans valedors de Francina Armengol dins el PSIB. Fa quatre anys, la gestió de José Ramon Bauzá fou fortament desqualificada al carrer i a les urnes i, per primera vegada, l’esquerra va superar la majoria absoluta sense necessitat d’afegir-hi cap partit de centre-dreta, com havia passat en pactes anteriors amb Unió Mallorquina, la formació que tradicionalment girava el govern a la dreta o a l’esquerra. El 2015, l’esquerra nacionalista i ecologista de Més per Mallorca va obtenir els millors resultats de la seva història, incloent-hi els anys del PSM. Va aplegar gairebé 60.000 vots, que li van donar 6 diputats. Més per Menorca va aconseguir 3 escons més, amb més de 6.000 vots. Podem va aplegar-ne 62.000 i 10 diputats i el PSIB-PSOE, 81.000 i 14 escons. La majoria absoluta de la cambra, 30 escons, era superada de sobres per l’esquerra. El PP va tenir una davallada històrica. Bauzá va passar de 35 escons a 20. Amb 121.000 vots va ser la força més votada, però va perdre el govern i les institucions principals de les Illes. El PI, amb 34.000 vots, va tenir 3 diputats en aquella primera aparició en unes eleccions al parlament i va cobrir l’espai que havia ocupat Unió Mallorquina. Tanmateix, aquesta vegada l’esquerra no el va necessitar. Ciutadans, amb 2 diputats i 25.000 vots, apareixia per primera vegada al parlament. Les enquestes pronostiquen una pujada del partit de Rivera a les Illes, tot i que té una implantació municipal migrada. L’aparició de Vox a les espanyoles del 28 d’abril ha fragmentat encara més el vot de la dreta espanyolista. Biel Company mira d’articular un discurs regionalista, però topa amb la línia de Pablo Casado i competeix amb posicions extremes que ja li han fet perdre 70.000 vots al congrés espanyol. S’haurà acabat l’hegemonia del PP com a partit de dreta majoritari també al parlament? És una de les qüestions que s’aclariran el 26 de maig, en què coincidiran eleccions al parlament, als consells insulars, municipals i europees. Un superdiumenge mai vist a les Illes, amb una gran batalla de fons: la repetició o no del govern de progrés i els equilibris electorals dels partits que l’han sustentat aquesta darrera legislatura. Candidats i lluita entre PSOE, Més i Podem Francina Armengol repeteix com a candidata del PSIB-PSOE. Ha resistit els pitjors moments del seu partit i ara es presenta amb totes les enquestes a favor i aspira a capitalitzar la gestió del seu executiu d’aquests darrers quatre anys. Miquel Ensenyat substitueix Biel Barceló al capdavant de Més per Mallorca, soci de govern d’Armengol. Ensenyat, ex-batlle d’Esporles i president del Consell de Mallorca aquests quatre anys darrers té un desafiament de dimensions considerables. Després d’obtenir 25.000 vots a les espanyoles, la seva formació vol consolidar l’espai per a fer possible un altre govern amb Armengol. Ja ha dit que aquesta vegada vol que Podem entri al govern. Les crítiques de sectors ecologistes, molests amb la tasca en matèria turística i ambiental, i el sentiment d’alguns sectors nacionalistes i independentistes que s’ha avançat poc en matèria lingüística, li poden passar factura. ERC s’ha afegit a les llistes de Més després d’anys de relacions difícils. Podem, que ha donat suport extern a l’executiu d’Armengol, també canvia de candidat. El jutge Juan Pedro Yllanes substitueix Alberto Jarabo com a cap de llista a la presidència del govern. I Jarabo serà el candidat a l’Ajuntament de Palma. Yllanes ha estat diputat al congrés espanyol aquesta darrera legislatura. Podem surt relativament reforçat dels comicis espanyols del mes passat. A diferència del 2016, va ser superat pel PSIB-PSOE, però va ser capaç d’aturar dignament la sagnia que no va aturar Podem a l’estat espanyol. Aquests tres partits competiran pel vot de l’esquerra, mirant de mantenir els equilibris i amb l’amenaça de la dreta i l’extrema dreta. Cs, PP i Vox van superar els 220.000 vots el 28-A. Canvi de papers en la dreta espanyolista? Ciutadans va desplaçar el PP de la primera posició en la darrera competició electoral, amb 3.000 vots més (90.000 contra 87.000) i l’extrema dreta va aparèixer amb 58.000. Biel Company és el candidat del PP, en substitució de Bauzá, que ha fitxat per Cs per a les europees. Aquesta formació també presenta canvis. El candidat al parlament és Marc Pérez-Ribas que va guanyar les primàries a Xavier Pericay, un dels fundadors del partit. La fragmentació de la dreta i l’extrema dreta pot beneficiar els partits del pacte? És una altra de les incògnites que es resoldran la nit electoral. Ara com ara, les enquestes tornen a donar majoria a l’esquerra, però pot acabar decidint-se per un marge estret d’escons. Superdiumenge: parlament, consells, municipals i europees Els ciutadans de les Illes també hauran de triar els seus representants als consells insulars. Les forces d’esquerra volen mantenir els consells de Mallorca i Menorca. En les dues illes la diferència entre PSIB i Més es va reduir a pocs milers de vots. El Consell Insular de Mallorca ha estat presidit per Miquel Ensenyat, de Més, ara candidat al parlament. A Menorca, PSIB-PSOE i Més per Menorca s’han repartit la legislatura. Maite Salord ha representat l’ecosobiranisme menorquí durant dos anys. A Eivissa, PSIB-PSOE i Podem van sumar 7 consellers, contra 6 del PP. A Formentera, Gent per Formentera va assolir la majoria absoluta. Per primera vegada coincidiran a les Illes Balears eleccions al parlament, als consells insulars, municipals i europees. Fa quatre anys el canvi va arribar també als municipis amb una irrupció molt destacable de l’ecosobiranisme. Palma, Ciutadella, Inca, Manacor i una gran quantitat de pobles i ciutats van fer un tomb a l’esquerra amb Més per Mallorca i Més per Menorca com a grans triomfadors. Més per Mallorca, juntament amb el PP, és el partit que presenta més candidatures als ajuntaments i confia en la força municipal que té per poder plantar cara a la ressaca de les espanyoles, marcades clarament per un debat que els és incòmode. Antoni Noguera ha estat el primer batlle republicà i independentista d’ençà d’Emili Darder, abans de ser assassinat pels franquistes. Noguera ha exercit els darrers dos anys de legislatura. Abans, el batlle va ser José Hila, del PSIB-PSOE. El 2015 van quedar a només cinc mil vots de diferència. Palma representa un tant per cent molt alt del cens electoral i uns mals resultats poden arrossegar la resta d’institucions. Serà una altra de les claus per a explicar els resultats. La gran novetat a la capital és Crida per Palma, opció rupturista i sobiranista que fa una dura crítica a les polítiques socials d’aquesta darrera legislatura. En principi, té poques opcions d’aconseguir representació i podria restar vots a Més. Com a fet destacable, a Esporles, feu històric del nacionalisme d’esquerres de Mallorca, no es presenta cap formació de dretes. Quant a les eleccions europees, Més per Mallorca es presenta amb Compromís. Serà interessant de veure també quin suport té la candidatura de Carles Puigdemont, que ha rebut l’adhesió pública de personalitats culturals i polítiques de les Illes i que inclou tres representants de Mallorca. També s’haurà d’analitzar l’impacte de la candidatura que encapçala ERC, Ara Repúbliques, amb EH-Bildu i el BNG. Una part de l’electorat de Més s’ha decantat tradicionalment per aquesta opció en les europees. Fa cinc anys, Més per Mallorca no es va presentar i va donar llibertat de vot als seus militants i simpatitzants. ERC va aplegar-ne 20.000 i fou la cinquena força més votada. Els grans temes a debat El model turístic torna a ser un dels punts centrals del debat polític. Amb un territori limitat i una economia basada en el monocultiu turístic, les opcions damunt la taula són gairebé les de sempre. Amb una novetat prou important, la polèmica que s’havia suscitat per l’ecotaxa sembla que ja no és tan pronunciada. La saturació i la conservació del territori, a més del problema de l’habitatge i el lloguer turístic, són qüestions col·laterals, tot i que tenen un gran impacte en la vida dels ciutadans. La dreta i l’extrema dreta maldaran per atiar el discurs anticatalanista, mentre que les polítiques en matèria lingüística han estat considerades massa tèbies per sectors amplis de la societat que coincideixen que s’ha aturat el cop de l’època Bauzá, però que s’ha avançat poc en aquest terreny. N’és un bon exemple el requisit lingüístic als treballadors públics de la sanitat que ha enfrontat els dos socis de govern per la seva implantació. La millora del finançament, una demanda de consens per la majoria de grups polítics, l’aprovació del règim especial de les Balears (REB) que Més, el PI i Podem consideren insuficient, són més qüestions importants. La situació econòmica també pot anar a favor del pacte perquè no és tan delicada com ara fa vuit anys, malgrat que la desocupació registrada manté xifres considerables i continua essent l’assignatura pendent de la desestacionalització del sector serveis. Mentrestant, Armengol mirarà de seguir l’onada de Pedro Sánchez que tan bons resultats li va donar a les espanyoles i exposarà les millores socials aconseguides en la darrera legislatura. Segons les enquestes, ni Podem ni Més no podran disputar l’hegemonia del tripartit, una circumstància cobejada no fa gaire per aquestes dues formacions. Ara, és la presidenta qui sembla en més bona posició per a pessigar més bocins del pastís. Tot i que no tenen la mateixa lògica i els votants es comporten de manera diferent, si posem els dos grans blocs cara a cara, el resultat del 28-A deixa un escenari obert: PSIB-PSOE, Podem i Més, 253.000 vots; Cs, PP i Vox, 235.000. En joc, la repetició del govern de progrés.

Summary: Superdiumenge a les Illes amb la repetició del govern de progrés en joc


El ministre de Foment espanyol, José Luis Ábalos, ha condicionat la millora de la xarxa ferroviària de Rodalia al fet que s’aprovi el pressupost del govern espanyol. Ábalos feia una referència implícita a la línia R4, on avui hi ha hagut un accident amb un mort a causa del descarrilament d’un tren per una esllavissada. D’aquesta manera, tornava a pressionar ERC i el PDECat. Ábalos ha respost la pregunta de la senadora d’ERC Mirella Cortès, que reclamava un pla d’inversions efectiu i real per millorar la infrastructura. ‘Espero que sigui vostè el ministre que posi punt final a aquestes reivindicacions’, ha dit Cortès. ‘Per a això necessito la seva col·laboració’, ha respost Ábalos. Ha admès que hi havia un ‘gran problema’ i un deute amb el sistema de Rodalia: ‘Hem prioritzat uns altres sistemes i aquest ha estat totalment relegat’. El ministre també ha lamentat l’accident mortal i ha traslladat el condol de l’executiu espanyol a la família de la víctima mortal i als ferits.

Summary: Ábalos utilitza l’accident del tren de Vacarisses per pressionar l’independentisme sobre el pressupost


L’advocat del president de la Generalitat Quim Torra, Gonzalo Boye ha advertit el president espanyol, Pedro Sánchez, que si la Junta Electoral espanyola (JEC) aconsegueix el seu propòsit d’inhabilitar-lo com a diputat, el següent serà ell. En una piulada, afirma que la intenció és destituir-lo primer com a diputat i finalment com a president, i avisa que és l’estat democràtic de dret que hi ha en joc. ‘Avui volen Torra i, si l’aconsegueixen, demà voldran Sánchez, i, després, qualsevol’, ha afegit. ‘Un sector rellevant de la judicatura ha declarat la guerra a la democràcia i la pregunta és, ho permetrem?’, ha criticat. En aquest sentit, Boye considera que no defensar Torra com a diputat equival a renunciar a defensar la sobirania del Parlament de Catalunya. ‘Això no és una qüsetió de persones, sinó de garanties democràtiques’, ha escrit poca estona després d’haver sabut que la Junta Electoral de Barcelona ha refusat les últimes al·legacions presentades ahir. Pero, también, es tanto como asumir que el voto de los catalanes vale menos que el de los miembros de la JEC… esto no va de personas sino de garantías democráticas — Gonzalo Boye (@boye_g) January 25, 2020 Un sector relevante de la judicatura ha declarado la guerra a la democracia y la pregunta es ¿lo vamos a permitir? Para unos está en juego el “estado de Derecho” pero, para mí y muchos otros, realmente está en juego el “estado DEMOCRÁTICO y de derecho”… esa es la diferencia pic.twitter.com/tTFC0R0o0m — Gonzalo Boye (@boye_g) January 25, 2020 El objetivo no es cesar a @QuimTorraiPla como Diputado al Parlament de Catalunya sino, primero, cesarlo como Diputado y, luego, como President… después veremos a por quién irán — Gonzalo Boye (@boye_g) January 25, 2020

Summary: L’advertència de Boye a Sánchez arran de l’escomesa de la JEC contra Torra


Àngel Vázquez, regidor de Compromís a Burjassot, ha denunciat a primera hora del matí que ha estat apallissat al crit de ‘marieta de merda’. Vázquez ha explicat a Twitter que ahir va sortir a sopar i quan buscava el cotxe per a tornar a casa s’ha trobat dues persones que li han partit el llavi, les dues celles i les ulleres. A causa de l’agressió, té un vessament ocular i el llavi inflamat. ‘Podria haver estat pitjor? Sí. Que estic acollonat? També’, ha escrit Vázquez. Bona nit. Hui he anat a sopar amb els meus companys de màster. Eixe ha sigut el meu delicte. Eixe i dur el monyo llarg. Quan estava tornant a casa, buscant el meu cotxe. M'he creuat amb dos energúmens que m'han pegat una pallissa al crit de "maricón de mierda". — Àngel Vázquez 🍊 (@AnVazMar) December 20, 2019 Podria haver sigut pitjor? Si. Que estic acollonat? També. — Àngel Vázquez 🍊 (@AnVazMar) December 20, 2019 Vázquez ha rebut mostres de suport de ciutadans i companys de partit com el senador Carles Mulet, que ha dit que traslladarà el cas al govern espanyol, el batlle de València Joan Ribó i el conseller d’educació Vicent Marzá. Ho fem sempre q veiem actuacions com aquestes, xq mai puguen dir no hi ha constància — Carles Mulet Garcia (@carlesmulet) December 20, 2019 Tot el meu suport i ànims Angel. Algú està donant ales al feixisme i tots coneixem qui és — Joan Ribó (@joanribo) December 20, 2019 Ànims i molta força, Àngel. — Vicent Marzà (@VicentMarza) December 20, 2019

Summary: Un regidor de Compromís a Burjassot denuncia una agressió homòfoba


El cap de llista d’ERC a les eleccions espanyoles, Gabriel Rufián, ha deixat clar avui que ‘sense Artur Mas, sense el que representa, no es farà la independència’. Junts pel Sí no canviarà de candidat i, per això, Rufián ha tornat a demanar la CUP que, tot i el resultat del seu debat intern, investeixi l’actual president en funcions. ‘Demanem que premin el botó. No hi ha millor manera de saber si Mas ho farà o no (independència) que fer-lo president’, ha indicat durant la roda de premsa posterior a la reunió de la permanent nacional del partit. També ha subratllat que, ‘sense acord, no hi ha procés constituent’ i sense Mas no hi ha acord possible. En tot cas, s’ha mostrat optimista de cara a la consecució d’aquest pacte i ha demanat que es fugi del ‘debat fratricida’ entre la CUP i Junts Pel Sí, perquè els ‘únics adversaris’ són Ciutadans, PP i PSOE. ‘Sense Mas, sense el que representa el senyor Mas, no es farà la independència. Agradi més o menys’, ha remarcat. El candidat d’ERC a les espanyoles ha respost d’aquesta manera la CUP, que va mantenir el veto al president en funcions després de la jornada de debat nacional. ‘És el nostre candidat’, ha insistit. Junts pel Sí no en proposarà cap altre, així que, si la CUP no l’accepta, la XI legislatura està destinada a dissoldre’s el 10 de gener. ERC no vol que hi hagi noves eleccions al març i confia encara en l’acord que garanteixi la governabilitat i l’impuls decidit a la independència de Catalunya. Adverteix, però, que ‘sense acord no hi haurà procés constituent’. Segons Rufián, l’acord de govern és, ara per ara, prioritari. ‘Abans de parlar de plans de xoc cal arribar a un acord. Sense acord no farem res’, ha reblat.

Summary: ERC assegura que ‘sense Mas’ no hi ha independència