“Això és un pas important i ve en un moment històric per a Montenegro” en el desè aniversari de la seva independència de Sèrbia, ha subratllat el secretari general de l’OTAN, Jens Stoltenberg, durant la cerimònia de la firma del protocol d’adhesió de Montenegro. Stoltenberg ha defensat que la seva entrada a l’OTAN “ajudarà a garantir l’estabilitat a llarg termini, la sobirania i seguretat de Montenegro” i demostra que “la porta de l’OTAN continua oberta” a nous membres. El secretari general aliat, qui aquest dimecres va deixar clar que qualsevol sanció o reacció de Rússia contra Montenegro per entrar en l’OTAN estaria “absolutament injustificat”, ha assegurat que la firma del protocol d’adhesió “reconeix” el progrés que ha fet el país per emprendre “grans reformes” i la seva participació en les operacions de l’OTAN, la UE i l’ONU i ha destacat la bona cooperació regional del país amb els seus veïns en els Balcans, tot i que ha subratllat la importància que el país “segueixi endavant amb les reformes”. “La firma avui del protocol d’adhesió reconeix aquest progrés. Des de d’ara Montenegro estarà representat com a convidat en les reunions de l’OTAN” tot i que sense dret a vot, ha explicat Stoltenberg, que ha confiat que el país entre “aviat” a l’OTAN com a membre de ple dret una vegada que els parlaments dels països aliats i de Montenegro concloguin el procés de ratificació. “Això no és el final del viatge sinó el començament d’un nou capítol segur en la seva història”, ha subratllat Stoltenberg, que ha evitat donar terminis per concloure el procés de ratificació parlamentària, tot i que fonts diplomàtiques esperen que conclogui en “un any o any i mig”. El primer ministre montenegrí ha subratllat la cerimònia “simbòlica” d’aquest dijous a l’OTAN quan el país celebra el desè aniversari de la seva independència. “És la millor confirmació que hem elegit el bon camí”, ha defensat, recordant la visió clara del país d’entrar a la UE i l’OTAN després de la seva independència. “Volem que Montenegro sigui estable, democràtic i pròsper en el seu multietnicitat i integrar-nos en la comunitat euroatlàntica”, ha defensat Djukanovic, que ha subratllat la importància del progrés per a la societat del país, sobretot per als joves tot i que també ha defensat que el pas donat aquest dijous contribuirà a reforçar l’estabilitat i seguretat del conjunt dels Balcans. “És extremadament important per als nostres veïns”, ha assegurat. El primer ministre montenegrí ha confiat que els parlaments dels països de l’OTAN ratifiquin la seva entrada “com més aviat millor” amb l’objectiu de convertir-se en membre de ple dret “a mitjans de l’any que ve”. Djukanovic ha assegurat que el procés d’integració en la comunitat euroatlàntica de Montenegro “és irreversible” i ha subratllat el ple compromís del país de “continuar amb les reformes, especialment a l’àrea de l’Estat de Dret” i aconseguir “resultats importants en la lluita contra la corrupció i el crim organitzat”, així com per “continuar la reforma del sector de la defensa”. “Montenegro estarà llest per compartir la responsabilitat amb els aliats”, ha promès. El ministre d’Exteriors en funcions del Govern espanyol, José Manuel García-Margallo, ha subratllat que la firma del protocol de l’adhesió “és molt important per a Montenegro i per a l’OTAN”. “Estem més que contents de poder fer-ho ara”, ha assegurat. L’OTAN, manté la porta oberta Albània i Croàcia van serels últims països a entrar en l’OTAN l’abril del 2009. Geòrgia, Bòsnia i Hercegovina i l’Antiga República Iugoslava de Macedònia també aspiren a entrar. L’OTAN, que es va crear el 1949 amb 12 membres fundadors -Bèlgica, el Canadà, Dinamarca, França, Islàndia, Itàlia, Luxemburg, Països Baixos, Noruega, Portugal, Regne Unit i els Estats Units–, s’ha ampliat en sis ocasions fins a tenir els vint-i-vuit membres actuals. Espanya va entrar el 1986. Prèviament van entrar Turquia (1952), l’Alemanya occidental (1955) i en 1990 va entrar l’Alemanya de l’est després de la reunificació del país. La primera ampliació a l’est d’Europa no va arribar fins al 1999 quan van entrar República Txeca, Hongria i Polònia i el 2004 van entrar Bulgària, Estònia, Letònia, Lituània, Romania, Eslovàquia i Eslovènia.

Summary: L’OTAN firma el protocol d’adhesió de Montenegro a l’Aliança Atlàntica


Avui la candidata del Front Nacional a les eleccions presidencials franceses, Marine Le Pen, ha fet un acte de campanya a Perpinyà. Un centenar de persones l’han rebuda amb una escridassada per les seves propostes xenòfobes i nacionalistes. Diversos col·lectius, entre ells la CUP, havien anunciat concentracions de protesta contra la presència de Le Pen. Les manifestants à l’extérieur du meeting de #MarineLePen à #Perpignan #Presidentielle2017 https://t.co/CChp6s64qh pic.twitter.com/NfLSWe08BA — L’Indépendant (@lindependant) 15 d’abril de 2017 Unes 150 persones es concentren ara davant del Castellet just quan Marine Le Pen comença el seu míting a pocs metres pic.twitter.com/hZkSSM2DF5 — CUP de Perpinyà (@CUPPerpinya) April 15, 2017 La Policia encapsula els manifestants impedint-los marxar. La cosa comença a escalfar-se. pic.twitter.com/mcz5HXmm26 — CUP de Perpinyà (@CUPPerpinya) April 15, 2017 L’acte de Le Pen ha estat multitudinari. La dirigent del Front Nacional té un sector de votants molt important a la Catalunya Nord. La primera volta de les presidencials franceses serà el 23 d’abril i Le Pen és una de les favorites a assolir la segona volta, malgrat que les darreres setmanes ha perdut avantatge a les enquestes. "Nous empêcherons les multinationales qui pratiquent l’évitement fiscal d’avoir accès à la commande publique." #PerpignanMLP pic.twitter.com/LobAIgS1Rh — Marine Le Pen (@MLP_officiel) April 15, 2017

Summary: Protestes a Perpinyà per la presència de Marine Le Pen


Els republicans entomen la qüestió de confiança a Carles Puigdemont com un moment clau en el procés sobiranista. Es mostren convençuts que serà una oportunitat per demostrar que el camí cap a la independència por ‘tornar a sortir de l’atzucac’, tal com ja ha passat amb anterioritat, ha dit el portaveu del partit, Sergi Sabrià. Malgrat que la qüestió de confiança ja està encarada —perquè la CUP n’ha garantit el suport—, Sabrià ha fet una crida a aprofitar-la per aportar ‘més certeses i seguretat’. ‘Hem de sortir-ne amb un full de ruta clar i millorat, uns tempos clars i la idea del calendari reforçada’, ha emfatitzat. En aquesta línia, ERC ha subratllat la seva aposta pel referèndum unilateral d’independència, que pot ser l’instrument definitiu i donaria una lectura clara a nivell internacional. Tot i això, sempre i quan el RUI es faci bé i sigui executable l’endemà, ha advertit, alhora que ha volgut marcar distàncies amb el procés participatiu del 9-N. Així, Sabrià ha apuntat que el referèndum hauria de complir quatre requisits: unes mínimes garanties tècniques, que forci a la participació dels partidaris del ‘no’, celebrar-lo després de l’aprovació de les lleis de la desconnexió —en especial, la de transitorietat jurídica—, i que desperti consens entre les formacions sobiranistes. ‘S’estan treballant en aquests quatre punts, ha dit. A més a més, i en coincidència amb el Partit Demòcrata Català (PDC), Sabrià ha remarcat la importància que el suport a la qüestió de confiança també es traslladi als pressupostos del 2017. ‘Tothom està treballant per resoldre aquestes incògnites. Apostar pel referèndum seria una bona solució’, ha asseverat.

Summary: ERC espera que la qüestió de confiança concreti i calendaritzi el full de ruta


El personal sanitari d’Hong Kong fa vaga per exigir el govern de la ciutat que tanqui la frontera amb la Xina per evitar la propagació del coronavirus, que ha matat unes 360 persones. Fins ara, s’han detectat una quinzena de casos a l’ex-colònia britànica, la majoria dels quals xinesos que han travessat la frontera. La cap de l’executiu, Carrie Lam, s’ha negat fins ara a tancar la frontera perquè consideren que seria una maniobra discriminatòria, econòmicament contraproduent i contrària als consells de l’Organització Mundial de la Salut (OMS). Ara bé, l’executiu sí que ha restringit les entrades i ha tancat alguns dels passos fronterers. Científics italians aconsegueixen aïllar la seqüència del coronavirus Tanmateix, en el record dels hongkonguesos encara hi ha el brot del 2003 de la síndrome respiratòria aguda greu, també coneguda com a SARS, que Pequín va intentar amagar inicialment i que va acabar matant gairebé a tres-centes persones d’Hong Kong. El dissabte milers de membres del recent constituït sindicat de personal sanitari van decidir dissabte convocar una vaga indefinida fins que l’executiu de Lam acordi clausurar definitivament la frontera. Avui ha estat la primera jornada de protesta. Lam restringeix l’entrada a Hong Kong La cap de l’executiu ha anunciat que a partir de la mitjanit es tancaran els principals passos fronterers amb la Xina, és a dir, es clausuraran els punts de Lo Wu i Lok Ma Chau, així com la terminal de ferris amb Macau. De totes maneres, Hong Kong manté tres punts d’entrada oberts: l’aeroport internacional, el pont que uneix la ciutat amb Macau i el pont que l’enllaça amb Shenzhen.

Summary: El personal sanitari d’Hong Kong fa vaga perquè es tanqui la frontera amb la Xina pel coronavirus


MADRID, 22 (Portaltic/EP) Instagram ha anunciat aquest dimecres que ja és possible seleccionar fins a deu fotografies i vídeos en una sola pujada, per compartir-ho de forma simultània amb els contactes, que només hauran de lliscar la pantalla per veure-ho tot. “Ja no has de triar la millor foto o vídeo d’una experiència que vulguis recordar”, expliquen des de la companyia. D’aquesta forma, gràcies a la nova actualització d’Instagram, els usuaris ja poden crear i compartir un tutorial pas a pas, els diferents complements d’un ‘outfit’ o els millors moments d’unes recents vacances, sense preocupar-se per sobrecarregar el perfil. A diferència de les històries d’Instagram Stories, que desapareixen després de 24 hores, els missatges amb múltiples fotos i vídeos es mantindran en el perfil, la qual cosa permetrà –segons agrega l’empresa– “afegir més profunditat als moments que desitges compartir amb els amics i amb la comunitat de forma permanent”.

Summary: Instagram ja permet compartir fins a 10 fotos i vídeos en una sola publicació


El primer secretari del PSC, Miquel Iceta, creu que Ernest Maragall s’ha precipitat erigint-se nou batlle de Barcelona perquè ‘l’independentisme no té majoria’. El cap dels socialistes catalans proposa als partits de trobar una alternativa a l’independentisme. ‘Aquí tothom dóna per fet unes alcaldies quan a Barcelona l’independentisme ha reculat i no té majories. Tenien divuit regidors i ara en tenen quinze. Recomanaria a tothom que no corri’, ha dit en una conferència de premsa per a valorar els resultats electorals. Ha demanat d’escoltar la ciutadania, tenir en compte els matisos en tota la seva profunditat i, aleshores, parlar entre els partits: ‘Ernest Maragall ha dit que vol fer de Barcelona la capital independentista, però és que l’independentisme és minoria a l’ajuntament.  Em sembla estrany que en una ciutat on l’independentisme no tenia la batllia, després de retrocedir, la tingui.’ Iceta sí que ha precisat que el grup socialista que capitaneja Jaume Collboni a Barcelona està disposat a ‘parlar amb tothom sense descartar res’ –tampoc fer-se amb la batllia–, encara que ‘sent conscients’ que van obtenir la tercera plaça. Per al primer secretari dels socialistes catalans, la millor opció seria constituir un govern ‘progressista i estable’ a Barcelona. En aquest sentit, ha enviat un missatge directe a Ada Colau: ‘Els comuns estaran d’acord que un govern en minoria no ha estat una bona solució’.

Summary: Iceta demana a Maragall que no es precipiti i proposa de negociar un batlle alternatiu


La inversió prevista per al País Valencià en el pressupost de l’estat espanyol per a l’any que ve ha revifat les diferències entre els socis del Botànic. Els comptes del govern de Pedro Sánchez destinen al País Valencià 1.189 milions, és a dir, un 9,8% del total. La xifra s’acosta molt al 10% que el president de la Generalitat, Ximo Puig, va demanar a Sánchez en la reunió que van tenir a la Moncloa el mes d’octubre passat. Pels socialistes valencians és una xifra raonable, però Compromís la considera insuficient. La vice-presidenta de la Generalitat i coportaveu de Compromís, Mónica Oltra, ha remarcat que són una millora respecte als de l’any anterior, però que són ‘molt millorables’. Així mateix, creu que hi ha diferències injustificades respecte d’algunes altres comunitats autònomes. ‘Els valencians som el 10,6% de la població –diu Oltra– i els pressupostos de les inversions territorials arriben al 9,8%, com si 400.000 valencians no comptàrem, quan l’estatut d’autonomia diu molt clarament que les inversions dels pressupostos han de ser proporcionals als pes demogràfic.’ En la mateixa línia, el diputat Joan Baldoví ha recordat: ‘Els valencians som el 10,7% de la població i volem el 10,7% de la inversió en el pressupost.’ I ha afegit que ja ha calgut suportar molts anys de ‘maltractament’. On sí que coincideixen socialistes i Compromís és a considerar insuficient la quantitat que els comptes de l’estat destinen a l’Autoritat del Transport Metropolità, que és de deu milions. Ximo Puig ha assegurat que s’arribaria a la quantitat de trenta-vuit milions d’euros per a aconseguir la integració tarifària a través d’esmenes. Compromís també ha mostrat el seu desacord amb la dotació de deu milions i ha anunciat esmenes. Tot això en el supòsit que el pressupost s’acabi tramitant.

Summary: El pressupost de Sánchez divideix els socis del Botànic


Bea Talegón actualment és directora d’opinió de Diario 16. Però aquesta advocada va militar al PSOE del 2004 al 2015 i arribà a ser secretària general de la Unió Internacional de les Joventuts Socialistes i assessora al parlament europeu. Per tant, es coneix bé el partit que ha començat a governar. Això sí, en va saltar de les files després de crítiques contundents a l’aparell socialista i ara és un vers lliure. VilaWeb hi ha contactat telefònicament perquè ens parlés del nou govern Sánchez, ella que coneix personalment el president espanyol. —Quina és la vostra primera valoració del govern Sánchez? —Pedro Sánchez ha fet els nomenaments tot sol, cosa que pot fer llei en mà. Indiscutible. Ara bé, crec que es comporta com si hagués guanyat les eleccions. I no és així. En aquest punt sóc critica: crec que s’hauria d’haver assegut amb totes les forces que el van votar a la moció de censura. I ser conscient que és president per una qüestió circumstancial. Em sembla una mica trampa, això que ha fet. Hauria d’haver valorat de fer una taula de consens. Incloure’ls tots. Si, com diu Sánchez, s’hi han de fer partícips els independentistes, doncs potser era el moment. —Anem a pams. Comencem per Grande-Marlaska. —Entenc que l’estratègia de Sánchez és del llop, fer-ne pastor. Potser hauria anat millor haver-hi posat gent que, amb la seva praxi, hagués demostrat que és possible una altra manera de fer. No ho sé. Si hem de pensar en jutges, doncs Elpidio Silva, per exemple. Algú que es pogués enfrontar al sistema, i no perpetuar-lo. De les nou sentències del TEDH que critiquen l’actuació de la justícia espanyola, en sis el jutge instructor és Grande-Marlaska. Em grinyola una mica. —Josep Borrell. —Borrell era dels millors que jo veia al PSOE quan hi era dins. I vaig donar-li suport públicament. Aquests dies m’ho recorden. La relació es refreda molt quan ell va participar en la manifestació amb Societat Civil Catalana i jo vaig escriure un article criticant que referents del partit, referents de l’esquerra, s’haguessin posicionat de certa manera. Ell em va demanar que no li enviés més els escrits. Es diu que Borrell és molt respectable i respectat a l’estranger. Passa que, per a mi, de l’octubre o el novembre ençà, ha canviat. El veig tan radical! El seu nomenament té doble cara. Com la lluna. És veritat que té molt prestigi fora de Catalunya, però hi ha la part de tot allò de ‘desinfectar’. Crec que la jugada li pot sortir malament. Ell mateix es dinamitarà el seu prestigi per haver-se exposat tant. Hi ha hagut dos nomenaments enverinats: Marlaska per al País Basc i Borrell per a Catalunya. —I nomenaments que hàgiu vist bé? —Magdalena Valerio. La conec. És la qui portarà Treball. És d’aquí, de Guadalajara. L’aplaudeixo. Noia brillant, brillant. La conec de quan era consellera de Castella la Manxa. De les poques que dins el PSOE m’han semblat brillants. Ho és. —Qui més? —El secretari d’estat de comunicació. Oliver. Un molt bon punt. Substitueix la senyora mig boja, la qui va dir ‘que es fotin‘ als pensionistes. Oliver és tot un altre món. Jo hi he treballat, a Cuatro, i és un autèntic professional. I guaita: el 14 de juny tancarà Mañanas Cuatro precisament arran d’una trucada de la ‘que es fotin’. Censura. I ell fins ara que hi treballava i sap com ha anat. Em sembla molt important que algú que en ve, que ho coneix i que ho ha patit, en sigui ara el responsable. Algú que pugui desfer tots els embolics de l’àmbit de la comunicació. Tots ara esperen que Oliver pugui frenar el tancament. Hi insisteixo, aquest és un gran nomenament i ell, un gran professional. —Del punt de vista de les famílies del PSOE i dels corrents, com hem de llegir el govern? —Sánchez ha triat la gent per lleialtat. Els qui han estat al seu costat durant totes les batalles internes passades. Gent com Valerio, Borrell, Calvo, Ávalos, Plana. Tots aquests li han donat suport en les guerres internes dels darrers temps. I ara són al govern. —Passem a parlar del president Pedro Sánchez. Un home que constantment fa girs de 180 graus. —Mira, un exemple. Ell va entrar de diputat al congrés perquè Cristina Narbona se’n va anar al Consejo Nacional d’Energia Nuclear. Ell era un dels ‘Pepe Blanco boys‘. Entra i tusta a la porta de Carme Chacón. Doncs l’endemà mateix dispara contra ella. La deixa com un drap brut. 180 graus. —El coneixeu personalment? —El vaig conèixer a les primàries, com Tapias i Eduardo Madina. Vaig tenir l’oportunitat de treballar amb l’equip. I em va semblar un bon home. Passa que ell estava molt mal envoltat. Molt. César Luena, Antonio Hernando, Maria González de la Cruz. Tot el grup que més tard el va apunyalar per l’esquena. Jo ja l’havia avisat. Ell, l’equip, se’l troba fet, i són els qui li donen el cop. Però ressorgeix. Amb Ramón Cotarelo vam ajudar-lo tant com vam poder perquè guanyés les primàries a Susanna. Tots dos insistíem molt que fos l’home del diàleg amb Catalunya. I hi estava disposat. De fet, a l’estiu se’n va anar a veure Puigdemont. I li va dir que durant aquella legislatura ell no hi podria fer res perquè tenia les mans lligades per tots els merders dins el partit. Doncs així i tot ho va intentar. Va presentar una revocació a Soraya després de l’1-O. —Ho recordo. —Passa que la va retirar al cap de poc. I allà va canviar tot. Algú va pressionar a Pedro. I ell es va posar al costat del 155. En aquell moment vam perdre el contacte. Li vaig enviar un missatge. Vaig ser dura, però crec allò que li vaig dir: donar suport al 155 era imperdonable. Ho és. I Cotarelo també hi va tallar. Es va acabar. —Qui el va pressionar? —Ni idea. Felipe? Rubalcaba? Ni idea. —Quina és la seva relació amb els històrics del PSOE? —És tan volàtil! Amb l’entrevista amb Évole sembla una cosa, però va posar-se al costat del 155 i apareixen unes ombres molt clares de la vella guàrdia. I la gent també oblida l’enorme deute econòmic del PSOE. Uns 70 milions d’euros a la banca. Això té a qualsevol secretari general ben collat. Quan jo era coordinadora de campanya, ho deia als caps: ‘José Antonio , que si guanyem tindrem un problema’. I ell, ‘tranquil·la, que no guanyarem pas’. Entres al despatx, i 70 milions d’euros. I no oblidem una cosa: quan Pedro era diputat, estava a la comissió d’investigació de Bankia i en formava part del consell d’administració. Aquí no es tracta de ser bo i anar fent. No. Aquí es tracta de callar per aquí i de fer-me una feineta per allà. O si hi votes a favor o en contra, en tal comissió. Això també va bé. —Serà un govern que marcarà una nova era o un govern molt semblant al del PP? —Objectivament parlant, marca una nova època. No té res a veure amb el que teníem fins ara. S’ha acabat la màfia del PP, com a mínim aquesta. Ara, que el nou govern arribi a poder engegar tot allò que té previst, i allò que els agradaria? No ho crec. No els donaran cap minut de pau. —No creieu que arribin als dos anys, doncs? —Si hi arriben o no, no dependrà tant d’ells, sinó del temps que necessitin els qui es van rearmant. Que hi són. Darrere de tot això, crec que hi ha una estratègia. I ara és posar tot l’enemic davant i en bloc: Pedro Sánchez i els independentistes. I dic ‘Pedro Sánchez’, i no ‘el PSOE’. —Què voleu dir? —El PSOE, compte. Alfonso Guerra fent campanya per Rivera, González que vol eleccions… Començaran a atacar Pedro i el desmuntaran. I mentrestant hauran guanyat tot aquest temps per rearmar-se, reagrupar-se i finançar-se. I m’imagino que de passada mataran Pedro Sánchez i ens hi posaran Eduardo Madina. Ho veig. M’ho ensumo. A l’Edu, el van saber retirar a temps i ara comencen a treure’l a la palestra. Ja el tenim en tertúlies de la SER. Entrevista per aquí. Entrevista per allà. Despenyaran el Pedro per les escales definitivament, se’l trauran del mig i hi posaran l’altre, que el tenien ben desat. I ens ho plantejaran com un gran servei a Espanya. —I ell podria contraatacar per l’esquerra? Encara es farà republicà… —És la clau de salvació que tindrà Pedro. Ara, que, per la república, també hi optarà la dreta. La república no solament és de l’esquerra. Tal com tinc entès, d’aquí al 2020 s’intentarà establir la república. Tot l’entorn de Falange, la Fundació Francisco Franco i Societat Civil la volen. L’extrema dreta que ara es reactiva és republicana. I els neoliberals com Inda i Florentino Pérez, que hi és al darrere, també. I faran servir-la una mica per a enredar i mirar d’abaixar els fums a Catalunya. Perquè saben que molta gent ‘està’ indepe, però que no ‘és’ indepe. Si els plantegen una Espanya República federal, baixarà molt el voltatge. —Me n’oblidava! Màxim Huerta. Ministre de cultura. L’home que s’ha fet famós pels piulets. —Mira, s’han passat tantíssim amb el Torra, han estat tan injustos intentant ensorrar la trajectòria d’una persona que, a mi, em sembla brillant, que ara què? Hi continuem jugant tots, en aquesta bogeria? Gratem piulets sense context de fa anys? Espero que el xou dels piulets, que jo mateixa he compartit, ens serveixi a tots. Que si ens emboliquem amb les coses que hem publicat a les xarxes… doncs visca la llibertat d’expressió. I deixem de perseguir la gent per un de fa quatre anys. Perquè mira, sense estar-ne d’acord amb molts, bravo per la frescor. T’ho dic. No el conec i no te’l puc valorar. Però potser precisament un xaval pencaire que ha demostrat de ser lliure a l’hora d’expressar-se i que no ve viciat de cap partit acaba essent un gran professional. Ho veurem.

Summary: Bea Talegón: ‘De passada liquidaran Pedro Sánchez i hi posaran Eduardo Madina’


El ple del parlament ha aprovat avui per unanimitat una proposició de llei que obliga els restaurants a facilitar que els clients es puguin emportar en un envàs el menjar que sobri. Entre altres mesures per a reduir el malbaratament de menjar, la llei insta les empreses a incentivar la venda de productes amb caducitat propera, estableix que les entitats socials que distribueixen aliments els conservin en condicions òptimes i promou que hi hagi acords entre aquestes entitats i les empreses distribuïdores. També estableix que les restes no comestibles s’aprofitin per a altres usos, com els industrials o l’obtenció de compost o de biogàs. A més, les empreses de la cadena alimentària, tret de les microempreses, hauran de disposar d’un pla de prevenció de les pèrdues i el malbaratament alimentari, i el govern, en col·laboració amb el Consell Català de l’Alimentació, haurà d’elaborar un pla estratègic sobre aquesta qüestió.

Summary: El Parlament de Catalunya aprova una llei que obliga els restaurants a oferir carmanyoles per al menjar que sobra


Amnistia Internacional Espanya ha publicat avui un report molt dur amb el govern espanyol i la fiscalia per l’obstrucció que han fet de les investigacions sobre la violència policíaca de l’1-O. L’organització ha presentat l’informe titulat ‘1-O a Catalunya: Obstacles per a la investigació de l’ús excessiu de la força’, que és el resultat de mesos d’investigació sobre les denúncies d’agressions i de vulneració de drets humans per part d’agents de la policia espanyola i la Guàrdia Civil contra els votants del referèndum. I la conclusió és que les autoritats espanyoles han posat entrebancs i fins i tot han obstruït les diligències obertes contra agents de la policia que ja són investigats per alguns jutjats d’instrucció de Barcelona i de Girona. L’organització s’ha trobat amb aquests impediments, segons que explica. Amnistia Internacional va tenir el 15 de desembre del 2017 una reunió amb un vocal assessor de la secretaria d’estat d’Interior per a reiterar-li una petició d’informació sol·licitant detalls sobre l’operatiu policíac d’aquell dia i sobre el material antiavalots emprat. I van demanar una reunió amb la secretària d’estat de Seguretat per parlar del grau de col·laboració d’Interior amb les investigacions judicials obertes per denúncies per les agressions dels agents. Cinc mesos després, AI no ha rebut la informació, i la petició de reunió va ser desestimada amb l’argument que ja hi ha casos investigats per jutges. Aquesta excusa és utilitzada repetidament tant pel Ministeri d’Interior com per la fiscalia per negar-se a aportar informació o a donar explicacions. Però, tot i aquest impediments, AI explica que ha pogut accedir a les respostes que ha anat donant el ministeri a les peticions que li arribaven dels jutjats que porten les investigacions. En els casos examinats, la informació aportada pel ministeri és insuficient per a identificar els agents i els comandaments responsables dels casos de violacions de dret humans denunciades. I Amnistia Internacional es concentra sobretot en tres casos: el de Roger Espanyol, el jove que va perdre un ull per l’impacte d’una bala de goma disparat a poca distància per un agent de la policia espanyola; el d’Alejandra Raya, que va ser colpejada repetidament a la cara, al cap i al coll pels antiavalots que van atacar els votants en un col·legi de la Barcelona; i el de l’acció de la policia a Aiguaviva, on, a més d’agredir la gent que hi havia aplegada davant l’ajuntament, que era on hi havia el punt de votació, van fer ús d’un esprai amb un gas irritant que va afectar durant dies els qui el van patir. Acusar les víctimes Una de les parts de l’informe més punyents és la que explica com la fiscalia, a més del desinterès per investigar les denúncies contra els policies, acabava amenaçant els denunciants. La fiscalia, diu AI, s’ha oposat que el jutjat d’instrucció número 7 de Barcelona, un dels que investiga més denúncies per agressions, oferís als ferits la possibilitat de personar-se en el procediment. No solament això, sinó que, segons els testimonis recollits per AI, ‘la fiscalia advertia que algunes de les persones a qui es fes l’oferiment per a personar-se podien ser, alhora, autores d’un delicte de desobediència o de resistència greu’. En el cas d’Aiguaviva, afegeix: ‘Durant la declaració d’algunes de les persones denunciants d’abusos policíacs, les preguntes formulades per la fiscalia, en comptes d’anar encaminades a deixar documentats els abusos, se centraven en la desqualificació dels declarants, mirant d’establir la possible participació d’aquestes persones en actes de resistència o d’obstrucció de l’actuació policíaca. La fiscalia  en cap cas no va formular preguntes sobre els fets objecte de la investigació, és a dir, sobre els possibles casos d’ús excessiu de la força.’ Afirmacions preocupants Amnistia Internacional denuncia que totes les peticions de reunió que ha fet amb la fiscalia han estat ‘desestimades amb el pretext que es tractava de fets investigats judicialment’. I critica que des del començament de les investigacions ‘hagi mirat de rebaixar la importància dels fets’. I posa l’exemple que va arribar a dir en un informe que el miler de ferits ‘per presumpta violència policíaca lleu’ d’aquell dia pujaria a un 0,037% dels que van anar a votar, i els ferits ‘per presumpta violència policíaca greu’, un 0,000042%.’ És això que també critica del Ministeri d’Interior i de l’actitud i les declaracions del ministre Zoido, quan va dir que l’actuació de la policia, ‘es va regir per un ús mínim i proporcionat de la força’, malgrat les evidències. Unes afirmacions que AI troba ‘preocupants’. En conclusió, l’organització recorda que l’obligació de les autoritats és d’investigar els casos d’ús excessiu de la força, perquè ‘els estats han de garantir el dret a la justícia i al remei efectiu per violacions de drets humans, i és expressament recollida en tractats internacionals de què Espanya forma part, com ara la Convenció Contra la Tortura i els Maltractaments.’

Summary: Amnistia Internacional denuncia els entrebancs d’Espanya en la investigació de les violacions de drets l’1-O


Al Banc d’Aliments hi ha preocupació. Tres dies abans de començar el Gran Recapte encara falten uns cinc mil voluntaris a tot Catalunya. ‘Estem una mica preocupats, perquè sabem que hi ha una relació molt directa entre quantitat d’aliments recollits i nombre de voluntaris’, diu Lluís Fatjó-Villas, director del Banc d’Aliments a Barcelona. Això pot fer que no s’aconsegueixi l’objectiu de 4,5 milions de quilos d’aliments. Per això, en aquesta entrevista Fatjó-Villas anima tothom a apuntar-s’hi de voluntari o a anar divendres i dissabte a un punt de recollida per donar productes al Gran Recapte. Cal recordar que el Banc d’Aliments serveix aliments de primera necessitat a més de 195.000 persones a Catalunya. —Sembla que enguany costa d’aconseguir voluntaris… —Costa una mica més del que és habitual. Aquests últims dies ha crescut, però encara ens falten uns cinc mil voluntaris a tot Catalunya. La gent espera molt a última hora. Però nosaltres insistim perquè s’hi apuntin. Estem una mica preocupats perquè sabem que hi ha una relació molt directa entre quantitat d’aliments recollits i nombre de voluntaris. —A què creieu que és degut que hagi baixat el nombre de voluntaris inscrits? —El peix està distret amb altres coses… Però també creiem que afecta, i això ens preocupa més, la sensació que la crisi ja s’ha superat i que, per tant, els problemes entorn de la pobresa no són tan importants. Això seria una mala percepció. Això significaria que la pobresa s’ha tornat invisible. —La població ha deixat de ser conscient que molta gent del nostre entorn no té un dret tan bàsic com l’alimentació assegurat? —No crec que la societat no en sigui conscient, però sí que ha canviat l’ambient. Ja no tenim crisi i sembla que s’han anat superat els moments més complicats. Però els qui vivim aquesta realitat veiem que no és així. La pobresa s’ha cronificat, és molt més dura. Els pobres ara són molt més pobres que abans. Hi ha pobres de tipus molt diferents. Per exemple, ara hi ha gent jove que treballa, però que té una feina precària amb un sou molt baix i que viu dins la pobresa. La gent ha de saber que encara ens cal el suport de la societat civil, perquè avui dia les institucions no poden aportar una renda que garanteixi l’alimentació a tota la societat. —Malgrat tot, el Gran Recapte s’ha consolidat. Ja és com una cita ineludible per a la societat catalana, com la Marató de TV3. —Sí, sens dubte. Nosaltres calculem que un català de cada quatre participa en el Gran Recapte de manera directa o indirecta. Vol dir que hi col·labora el 25% dels catalans. És un fenomen de mobilització ciutadana gairebé inèdit. Ja he dit que enguany ens falten voluntaris, però en tenim apuntats més de 23.000. Són molts. El Gran Recapte ja forma part dels actes de solidaritat de la societat catalana. —L’any passat es van recollir 4,5 milions de quilos d’aliments. Enguany les xifres podrien baixar? —Sí, és clar, creiem que la relació entre voluntaris i productes alimentaris recollits és directe. El Gran Recapte necessita la confiança i l’esperit dels voluntaris presents als punts de venda. Si no aconseguim cobrir tots els punts que ens falten em fa l’efecte que no arribarem a una xifra com la de l’any passat. —Pot passar que hi hagi gent que vagi a un supermercat a fer la seva aportació i no hi trobi cap voluntari? —Amb les xifres que tenim ara mateix, sí. Ens podem trobar que no puguem cobrir certs establiments o torns. Espero que s’hi apuntin molt més voluntaris i no passi. Si es troben amb aquest problema, podran fer donacions per uns altres canals. —Es pot col·laborar per internet? —Sí, hem obert unes altres finestres. La gent pot col·laborar amb nosaltres fent una donació a la web del banc. Allà poden adquirir aliments o donar diners que nosaltres després convertim en productes alimentaris. A més, aquesta opció en línia és oberta més dies. El Gran Recapte només serà divendres i dissabte. En canvi, les donacions a la web restaran obertes fins a mitjan mes següent. —La campanya del Gran Recapte és tan sols la punta de l’iceberg del Banc d’Aliments? —Sí, el Gran Recapte ens cobreix els aliments bàsics durant tres mesos, i no tots, perquè no hi entren els productes frescos. Els aliments del Gran Recapte són només el 20% dels recaptats durant l’any. En realitat el Banc d’Aliments és possible gràcies a la lluita diària per recuperar aliments que han sortit del circuit alimentari i s’acabaran malbaratant. Nosaltres, durant tot l’any, fem una tasca per assegurar que podrem servir aliments d’una manera regular. —I com us arriben els altres aliments? —Treballem cada dia per recuperar aliments. Ens arriben donacions de productes frescos directament de les cooperatives agràries, però també de majoristes. Amb aquests últims fem una tasca de triatge a Mercabarna. —Però què són? Excedents? —No, a Mercabarna passa que, per exemple, si en una caixa hi ha una poma podrida, ja no es vendrà. Aleshores fem un triatge i separem aquella poma podrida de les que estan bé. Acabem fent una tasca molt manual, mirant-les una per una, per tal d’aprofitar tot allò que podem. I això ho fem a Mercabarna però també en supermercats. N’hi ha que quan abaixen la persiana ens donen productes que ja no podran posar a la venda l’endemà perquè tenen una data de caducitat o de consum preferent molt acostada. En aquest cas, enviem directament les entitats de proximitat que acabaran distribuint el menjar de la manera més immediata possible. També es fan fabricacions que no compleixen les expectatives comercials. Per exemple, hi ha empreses que no treuen un producte a la venda perquè hi ha un problema en el disseny que no perjudica l’aliment. En aquests casos, mirem que ens arribin al Banc d’Aliments per recuperar-los i donar-los l’objectiu pel qual havien estat dissenyats, que és el consum humà. —Una de les novetats d’enguany és que es podran comprar productes frescs en alguns mercats de Barcelona. —Sí, és una prova que fem per veure què podem fer amb els mercats municipals, que no acostumen a tenir els productes que demanem durant el Gran Recapte. Ells no acostumen a tenir productes com la llet, l’oli o les conserves, però sí producte fresc que nosaltres també utilitzem. La cosa és que no podem emmagatzemar-lo. Per això, la gent als mercats podrà contribuir mitjançant donacions. Podran obtenir uns tiquets que tenen un valor de tres euros i que serviran per a comprar aliments frescos, com ara carn, ous i peix. Aquesta vegada farem la prova a cinc mercats de Barcelona, concretament el del Carmel, el d’Horta, el Mercat de la Mercè, el de l’Estrella i el de l’Abaceria de Gràcia.

Summary: Lluís Fatjó-Villas (Banc d’Aliments): ‘Encara ens falten uns cinc mil voluntaris per al Gran Recapte’


La portaveu de JxCat al congrés espanyol, Laura Borràs, ha valorat en positiu la reunió de dimarts amb el PSOE per a parlar sobre la investidura. ‘Es presenta amb la normalitat d’una ronda de contactes d’algú que vol ser president del govern espanyol. Hi donem una certa rellevància perquè fins ara no ens havien cridat’, ha comentat avui als micròfons de Rac1. ‘Es tracta d’un gest de joc net o de mínima cortesia parlamentària que no s’havia produït fins ara. Veuré de seguida si la reunió ha de servir de res o és només cosmètica.’ Paral·lelament, Borràs ha descartat cap suport al PSOE en canvi d’ofertes com ara ampliar l’estatut –una de les propostes dels socialistes a ERC, segons El País. ‘No parlem de tenir més autonomia, de tenir una carretera o un tren. La situació és molt més greu’, ha volgut deixar clar Borràs. També ha demanat la implicació d’un mediador internacional per a abordar la relació entre Catalunya i Espanya, car apel·la directament als drets humans. ‘El diàleg es va trencar quan va aparèixer la figura d’un relator. És imprescindible una mediació internacional per a resoldre el conflicte, que és de drets humans’, ha insistit. ‘A Catalunya hi ha un problema polític que bloca l’estat espanyol i prefereixen autoblocar-se abans que parlar-ne’, ha reflexionat en veu alta Borràs. Finalment, ha volgut defensar la seva tasca al capdavant de la Institució de les Lletres Catalanes i ha negat cap irregularitat. ‘Estic molt satisfeta de la meva gestió. Hi ha una voluntat molt gran de liquidar tots els qui representem una dissidència per a l’estat espanyol’, ha conclòs.

Summary: Borràs, sobre la reunió amb el PSOE: ‘És un gest de joc net que no s’havia produït fins ara’


Joana Ortega (1959) era la vice-presidenta del govern català el 9-N. I per això fa poques setmanes es va asseure al banc dels acusats. També ha estat la primera dona presidenta de la Generalitat de Catalunya. Només uns quants dies, substituint per vacances o per viatges el president Mas, això sí. Militant d’Unió fins que se’n va donar de baixa, Ortega va començar la seva carrera política com a regidora de Barcelona. En aquesta entrevista, feta en un restaurant de la capital, explica com va viure el judici, quina sentència preveu i quin serà el seu futur. —Els advocats què us diuen? Quina sentència espereu? —Jo estic convençuda que ens acabaran absolent. Jurídicament, n’estic convençuda, no es pot agafar per enlloc. La prevaricació i la desobediència no tenen fonament. Ara, tots sabem que aquest judici és marcat per un context. Crec, i confio, en l’absolució. De totes maneres, a mi m’hauria dolgut molt més que m’haguessin condemnat els ciutadans, girant-nos l’esquena, que no pas, amb tots els respectes, un tribunal. I, per tant, estic convençuda que donar la veu als ciutadans no pot ser mai un acte criminal. És que és molt bèstia. —Vau anar per primera vegada a un judici. —Era la primera vegada que em jutjaven i per tant anava una mica angoixada, en el sentit que m’incomodava molt. Però trobar tanta gent em va donar una força brutal i em vaig emocionar quan vaig sentir els crits de la gent. No em pensava que em passés. Per tant, vaig arriba-hi una mica tova, però amb força. I va ser arribar dins el tribunal, i anar creixent un sentiment d’indignació. De ser cada vegada més conscient que era allà per una qüestió política. És que em sembla molt bèstia. En prenia cada vegada més consciència. I tornar a reviure-ho també em fa molt evident que no saben de què va. No ho entenen. Ni alguns jutges ni els fiscals ni l’acusació particular. Parlem llenguatges totalment diferents. Tenia aquesta sensació de barreja: malestar, indignació, però també vaig sentir la força de la gent. I a mesura que venien els testimonis, una sensació d’orgull. Que havíem fet les coses molt bé, i que hi havia moltíssima gent implicada. —El vostre advocat, el senyor Entrena, és, de fet, la vostra parella. No podreu dir que no estàveu informada del cas. —Sí, ho és. I tres dies abans estava atenent uns altres clients. Espavila’t, li deia.  De tota manera és el meu advocat, però no perquè fos la meva parella, sinó perquè és un advocat excel·lent. Si no hagués estat la meva parella, també l’hauria triat. Perquè la confiança l’agafes. I més en processos com aquests, on et despulles molt com a persona. Jo, que sóc molt pragmàtica, vaig mirar el rànquing de judicis amb absolucions que té ell. I és altíssim. L’he vist treballar i mereix tota la confiança. El vaig triar per professionalitat. I no me’n penedeixo. —A Catalunya hi ha algunes dones a la política. Al banc dels acusats, més. —És veritat. És un dels pocs bancs que no som paritaris, hi ha més dones, que homes. L’altre dia ho deia al president Mas. Posa de manifest el compromís de les dones amb la política. I la Irene Rigau també ho deia: als consells d’administració no, però al banc dels acusats, més dones que homes. I té raó. No se’ns pot negar el compromís ni la lleialtat en un projecte de país i govern. —Heu tingut la sensació de ser un peó d’una partida d’escacs que juguen uns altres? —Uns i altres juguen amb tu, i tens la sensació que ets un peó allà al mig. Peó per als uns i per als altres. Jo, a més a més, m’he trobat amb la paradoxa que mesos abans del 9-N era totalment qüestionada per tothom. Pel fet de ser d’Unió m’encasellaven, i es deia que no seria capaç de dur a terme la consulta. Segurament perquè el meu partit ha pres posició en el bloc ‘anti’ més que no pas en el ‘pro’. Una pena. I no significa que els militants siguin ‘anti’. Els més significats sí, i ha estat la petjada. En fi, jo m’he trobat havent de defensar el meu compromís per damunt de les sigles. Però ja formava part d’un govern. I això era molt més gran que tot. —Com veu Unió? —Unió gairebé no existeix. Jo vaig demanar-ne la baixa de militant. Crec que les coses comencen i s’acaben. Els partits, i els projectes, demostren que t’adaptes o mors. I es tracta de tenir una mort digna. I francament, crec que no s’ha acabat bé. —Passareu al PDECat, o a un altre partit? —De moment, veig la política des de la vivència personal. Sense ser anti-res. I mirant-m’ho des d’una certa distància. —No tornareu a la política? —Quan vaig deixar-ho estava convençuda que no hi tornaria. Però no pots dir mai que no. —Duran i Lleida se us va oferir com a advocat. —Sí. Entre més ofertes que vaig tenir. Però jo buscava un penalista. En Duran ho va fer com a mostra de suport. Comptant que podria donar suport i que sap lleis. Jo necessitava un penalista, però encantada que volgués col·laborar-hi. —Ara Joan Ortega té una consultoria. —Consultoria que assessora en aspectes de transparència, ètica corporativa, marca personal, màrqueting reputacional i també fem crisi couching. I a banda tinc un show room de roba italiana. —Una afecció? —Una afecció que en vaig fer una mica de professió. Hi tinc una persona. Però m’agrada. Perquè toques de peu a terra, i veus les peripècies d’un empresari, que és un món molt complicat. —Vau impressionar amb la samarreta ‘Dirty Lips’. —Era una manera de protestar. Per la manera com vas vestit dius moltes coses. I d’ençà que no sóc a la política vaig vestida més, no sé si dir-ne atrevida, o singular, però sí que a vegades em puc permetre luxes. I a vegades puc dir sense dir. Com anar a una conferència de premsa on s’anuncia que et jutjaran amb ganes de dir que tinc la boca plena de paraules fortes. I com que no les puc dir, les dic d’una altra manera. Algú ho va agafar més pel vessant sexual. Però la meva intenció era expressar: ‘Ara no puc dir el que m’agradaria dir, però m’ompliria la boca de merda.’ I perdoneu, eh. Perquè ho diria tot. També era una manera de dir: ‘Ni un pas enrere.’ Una manera de rebel·lar-me. —També he vist que practiqueu kick–boxing. —Cert. El kick–boxing és com la boxa, i amb puntades de peu. Va molt bé. Fas molta activitat càrdio-muscular, treus adrenalina i mala llet. La setmana abans del judici vaig fer kick–boxing cada dia. Cada dia. El mestre –en diem sensei– em va dir que fes guants amb un noi que no havia vist mai. Érem tres. I li fumia cops amb una ràbia, aquells dies! —Veurem combat a la Vall d’Hebron? — Ja m’ha passat l’edat. Però ja m’agradaria, ja. No tinc tanta forma, però Déu n’hi do. I també m’agraden els quads. El meu somni era fer el París-Dakar amb quad. Però ara ja ni el fan. —Diríeu que us situeu en el bàndol independentista? —A mi me n’han fet. Jo no vaig néixer independentista. Me n’he fet. Me n’he tornat. Ni tan sols me n’he tornat: m’hi han empès. No ho era i m’hi he anat trobant. I continuo pensant en el diàleg. Una cosa no priva l’altra. —Els fills deuen ser independentistes. —Oh! Del tot. Tots tres. La petita, dotze anys, no pot ni veure Rajoy. Adoptada a la Xina, que va arribar aquí a cinc anys. I quan vaig parlar amb ella em diu: ‘T’hi posen o no t’hi posen?’ No s’atrevia a dir ni la paraula ‘presó’, que és el que tenia al cap. ‘És que si t’hi posen –em deia–, jo hauré de tornar a la Xina.’ I per això, en Rajoy, no pot ni veure’l. ‘Deixa’l estar’, li dic jo. —Per trajectòria i mentalitat fugiu del concepte desobediència. Però hi anem. Sembla. —Jo m’aparto del dilema desobediència sí – desobediència no. El debat no és aquest. El debat és que les lleis s’han d’adaptar a la realitat. No és que hàgim de desobeir. No. Les lleis han de canviar, i s’ha de forçar al màxim. Una llei que no té en compte la realitat no serveix de res. La paraula ‘desobediència’ no m’agrada. Prefereixo forçar la llei. Si no situem els desobedients entre els que no busquen el diàleg. No. Els que estan tancats i no busquen el diàleg són uns. I els que volem donar la resposta a la gent som nosaltres. La societat civil, que a Catalunya no és un mite, la determinació, és la nostra gran força. I la que farà que les coses que es moguin. Desobediència com a concepte, no. Canviar les lleis i utilitzar totes les eines, sí.

Summary: Joana Ortega: ‘Jo no vaig néixer independentista: m’hi van empènyer’


Un any més, llibreters i floristes s’han preparat per afrontar una diada de Sant Jordi multitudinària, amb més de mil parades de llibres i quatre mil parades de roses només a Barcelona, concentrades sobretot entre la rambla de Catalunya, la Rambla, el passeig de Gràcia i el passeig Lluís Companys. Després d’una Setmana Santa en què els autors no han parat de signar en esdeveniments i llibreries de fora de la capital catalana, avui el centre neuràlgic de la festa és Barcelona. La presidenta del Gremi de Llibreters, M. Carme Ferrer, ja va posar gran èmfasi en l’oportunitat que representava per a les llibreries de fora de Barcelona el fet que enguany Sant Jordi caigués just després de les vacances de Setmana Santa. Moltes llibreries han obert pràcticament tots els dies festius i s’han recolzat en la signatura dels autors. I tot i no tenir-ne dades encara, sembla que les ciutats i pobles on han posat parades de llibres han tingut una bona rebuda. Especial llibres: més de 300 novetats per aquest Sant Jordi Una de les accions de més envergadura que s’han organitzat per primera vegada ha estat el Dissabte de Rams i Llibres a Vic, a Osona, durant el Mercat del Ram: les set llibreries de la ciutat es van posar d’acord per fer una parada conjunta i també s’hi van vincular l’editorial Eumo (de la Universitat de Vic), Òmnium i el Casino de Vic. Montse Ayats, responsable d’Eumo, ha explicat a VilaWeb: ‘ La iniciativa va anar molt bé, tant del punt de vista de les set llibreries i d’Eumo Editorial –que per primera vegada fèiem un pre-Sant Jordi conjunt–, com dels quaranta autors que van venir a signar llibres. Repetirem l’experiència!’ Ja que també és presidenta de l’Associació d’Editors en Llengua Catalana, també li hem demanat com es presenta aquest Sant Jordi entre els editors associats. Ha respost: ‘Com a presidenta d’Editors.cat, crec que tindrem un bon Sant Jordi. Tinc la sensació que el fet que caigui just després de Setmana Santa ha fet que els mitjans en parlin més que mai, que molts autors s’hagin desplaçat pel territori, que hi hagi hagut més temps per a comprar llibres i que, per tant, això es traduirà en unes bones vendes, en les quals tornarà a tenir més pes el català, una excepció que confiem que es tradueixi en una realitat quotidiana.’ Què podem fer per Sant Jordi? D’uns anys ençà, per Sant Jordi es venen més llibres en català que no en espanyol. És un dia en què els ciutadans s’estimen més de comprar llibres en català i, d’aquesta manera, inverteixen la tendència de la resta de l’any. Si durant l’any les vendes de llibres en espanyol corresponen al voltant del 70% mentre que el català no arriba al 30%, el dia de Sant Jordi la gent compra sobretot llibres en català, que arriben gairebé a un 70% del total de les vendes, mentre que en espanyol només al 30%. Aquest Sant Jordi, inevitablement, no deixarà de ser una diada marcadament política, en plena campanya electoral i amb presos polítics i exiliats enfangats en el judici contra el procés. Les parades i llibreries també reflecteixen aquesta situació, amb una quantitat inusual de títols que sobretot tenen per protagonistes els presos polítics i els advocats dels presos. Entre els llibres més venuts d’aquestes últimes setmanes, en la no-ficció se situen precisament els llibres d’Oriol Junqueras, Jordi Cuixart, Raül Romeva i Jaume Alonso-Cuevillas, l’advocat de Carles Puigdemont. Els llibres per entendre el judici contra el procés Ara, sortosament, la venda de llibres per Sant Jordi és molt transversal i variadíssima. Són al voltant de cinquanta mil els títols que es venen de gèneres de tota mena, tot i que principalment de ficció i infantil i juvenil. Tant el Gremi de Llibreters com el Gremi d’Editors no es cansen de recalcar que focalitzar tota l’atenció informativa en els llibres més venuts de la diada és deformar la realitat, perquè els deu més venuts no representen més del 5% del total de les vendes de Sant Jordi. Amb tot, el ball de títols sempre és una dada atractiva per als lectors. Enguany, dels més venuts aquestes últimes setmanes a Libridata (plataforma digital en línia que enregistra la venda diària de llibres a més de cent cinquanta punts de Catalunya, entre llibreries i grans superfícies), destaca en la ficció la novel·la de Rafael Nadal El fill de l’italià (Columna), premi Ramon Llull; El millor d’anar és tornar (Rosa dels Vents) d’Albert Espinosa; El fibló (Columna) de Sílvia Soler; Digues un desig (Enciclopèdia Catalana) de Jordi Cabré, premi Sant Jordi d’enguany; i Entre el cel i la terra (Columna) de Gerard Quintana, títol amb el qual el cantant s’estrena en la literatura. L’increment sostingut de la venda de llibres infantils i juvenils Ara, entre tots els gèneres literaris, les bones expectatives que desperta el llibre infantil i juvenil aquest Sant Jordi no les té cap altre. El Gremi de Llibreters de Catalunya espera la cita amb l’optimisme que proporcionen les xifres de creixement sostingut dels darrers anys. Paula Jarrin, la vice-presidenta, ha explicat que les vendes d’aquest subsector han crescut d’un 2% anual després dels anys de crisi econòmica, uns anys en què el llibre infantil i juvenil va ser el que va aguantar millor la caiguda de vendes. Per això Jarrin veu probable que aquest Sant Jordi la facturació torni a ser pel cap baix el 34% del total, que és el percentatge que es va assolir l’any passat. Recordem que les parades de literatura infantil i juvenil i els seus autors es concentren al Passeig Lluís Companys. Especial llibres infantils i juvenils Una setmana eminentment literària La setmana s’obre amb la diada de Sant Jordi, però els llibres no deixaran de protagonitzar una setmana eminentment literària al país. Perquè el dijous dia 25 engegarà la 54a Fira del Llibre de València als Jardins de Vivers, que s’allargarà fins al 5 de maig. Hi participaran seixanta-cinc expositors, entre llibreries, editorials, institucions i entitats amb fons editorial propi, distribuïts en cent set casetes instal·lades entorn del passeig Antonio Machado, el Museu de Ciències Naturals i l’esplanada central dels jardins. El Gremi de Llibrers i la Fundació Fira del Llibre, que en són els organitzadors, ja han confirmat que hi passaran una setantena d’autors. Hi trobarem les escriptores Marta Orriols amb Aprendre a parlar amb les plantes (premi Òmnium, Periscopi); Eva Baltasar amb Permagel (Club editor); Sebastià Bennasar presentarà i signarà L’any que vaig assassinar Rita Barberà (AdiA); Ada Castells presentarà Mare (La Campana); Albert Espinosa signarà El millor d’anar és tornar (Rosa dels vents); Martí Domínguez hi serà amb La sega i Històries naturals (Proa); Jordi Cabré presentarà el seu llibre guanyador del premi Sant Jordi, Digues un desig (Enciclopèdia Catalana); Gerard Quintana hi serà amb la seva opera prima Entre el cel i la terra (Columna); i Laura Huerga parlarà de Tu, calla!, entre més autors. També s’han organitzat setze taules rodones i debats i una programació específica per als lectors més petits i les famílies. D’una altra banda, hores després que s’hagi acabi la diada de Sant Jordi, alguns autors agafaran l’avió cap a Buenos Aires, on els esperarà la Fira Internacional del Llibre de Buenos Aires, que enguany té per lema ‘Barcelona, ciutat literària’. Seran cinquanta-sis autors els qui hi prendran part, del 23 d’abril al 13 de maig, amb cent vint activitats programades. Iolanda Batallé, directora de l’Institut Ramon Llull, ha explicat que el programa ‘Barcelona, ciutat literària’ vol promoure els escriptors de Barcelona, Catalunya, les Illes Balears, el País Valencià i Andorra a la capital argentina, millorar la presència de la literatura catalana a Amèrica Llatina i reforçar els llaços d’intercanvi cultural entre Barcelona i Buenos Aires. ‘Tots els llibres, a tot arreu’, Especial Sant Jordi VilaWeb Paper (PDF) I aquesta setmana encara ens trobarem una tercera cita literària, aquesta a Barcelona, la fira ArtsLibris, dedicada al llibre d’artista, i que enguany fa deu anys. Serà del 26 al 28 d’abril a l’Arts Santa Mònica. En total hi haurà un centenar d’expositors. Aquesta vegada la fira del llibre d’artista s’estén també al Macba amb un seminari internacional i a la Fundació Tàpies amb una sessió de projeccions de documentaris. Amb motiu del desè aniversari, ArtsLibris col·labora amb les Guerrilla Girls (reedita una de les seves icòniques postals) i gaudirà de les intervencions artístiques d’Antoni Muntadas, Alex Grifeu i Stefan Max. Consolidada a Barcelona i de fa quatre anys amb una pota a la fira Arco Madrid, ara ArtsLibris tindrà seu també a Arco Lisboa, del 16 al 19 de maig.

Summary: Un Sant Jordi en campanya i amb judici


Onze mil científics d’arreu del món han alertat ‘de forma clara i inequívoca’ que la Terra afronta una emergència climàtica. Ho han fet a través d’un manifest que signen de manera conjunta i que publica avui la revista Bioscience. El text va acompanyat de dades recopilades durant els últims quaranta anys que, segons indiquen, deixen constància de la urgència del problema. Per això proposen sis mesures per combatre de manera decidida el problema. Algunes ja conegudes, com una reducció dels combustibles fòssils o de la dieta basada en productes carnis, però d’altres que poden ser controvertides, com una reducció de la població mundial que, alerten, creix a ritme de vuitanta milions de persones anuals. Els onze mil científics consideren que la discussió a l’entorn de la temperatura de la superfície terrestre és una mesura inadequada per capturar l’empremta de l’activitat humana i els perills reals que comporta l’escalfament global. Per això opinen que polítics i opinió pública necessiten urgentment accedir a un seguit d’indicadors que palesin els efectes de l’activitat humana en les emissions de gasos d’efecte hivernacle i els consegüents impactes en el clima, el medi ambient i la societat. Els científics aporten indicadors ‘clars, entenedors, recollits sistemàticament durant almenys els últims cinc anys i actualitzats almenys anualment’ i proposen canvis dràstics en temes clau que influeixen en l’empremta ecològica. Per exemple, alerten que la població mundial creix a ritme de vuitanta milions de persones anuals. ‘La població mundials s’ha d’estabilitzar, i, idealment, reduir gradualment, emmarcada en un escenari que asseguri la integritat social’, consideren. A banda, opinen que el món ‘ha d’implementar ràpidament pràctiques massives d’eficiència energètica i conservació’ i ha de reemplaçar els combustibles fòssils per energies renovables baixes en carbó, així com altres fonts més netes d’energia si són segures per a la població. I afegeixen: ‘Hauríem de deixar sota terra els estocs que queden de combustibles fòssils’. També insten a reduir ràpidament les emissions de contaminants com el metà o els hidrofluorocarburs. Fer això podria ‘reduir potencialment la tendència d’escalfament a curt termini en més d’un 50% durant les pròximes dècades’. A més, conviden a protegir i restaurar els ecosistemes de la Terra, que contribueixen a regularitzar les emissions de CO2, i a variar la dieta alimentària cap a una basada majoritàriament en els vegetals, amb l’objectiu de reduir el consum de productes animals, especialment de remugants. Això ‘pot millorar la salut humana’ i reduir de manera significativa les emissions de gasos d’efecte hivernacle. Finalment, el grup de científics que signa el manifest també alerta del model econòmic, subratllant que l’extracció excessiva de materials i la sobreexplotació dels ecosistemes que comporta el creixement econòmic s’han de reduir ràpidament per mantenir a llarg termini la sostenibilitat de la biosfera.

Summary: Onze mil científics d’arreu del món alerten ‘de forma inequívoca’ que la Terra afronta una emergència climàtica


El president del govern espanyol, Mariano Rajoy, no ha fer cas de la desautorització del Consell d’Estat espanyol i presentarà igualment un recurs al Tribunal Constitucional (TC) contra la candidatura de Carles Puigdemont a la presidència de la Generalitat. L’informe del Consell d’Estat espanyol sosté que no hi ha cap base legal per a la impugnació, però no és vinculant. La impugnació de la candidatura de Puigdemont és il·legal i vulnera drets dels diputats Així doncs, demà el consell de ministres aprovarà el recurs. Després, el TC haurà de decidir si l’admet a tràmit o no. L’admissió pot implicar que s’ordeni de suspendre el ple d’investidura, convocat dimarts a les tres de la tarda. Malgrat que l’informe del Consell d’Estat espanyol no és vinculant, el govern espanyol i l’unionisme han insistit aquests últims mesos a remarcar la importància dels dictàmens del Consell de Garanties Estatutàries i dels informes dels lletrats del parlament sobre la investidura, i ho han aprofitat per desqualificar l’estratègia del govern i dels partits independentistes. Ara, en canvi, és Rajoy qui no fa cas del Consell d’Estat espanyol per a prosseguir la seva maniobra contra la investidura de Puigdemont.

Summary: Rajoy mensyté la desautorització del Consell d’Estat espanyol i presentarà un recurs al Tribunal Constitucional


La productora Isona Passola ha anunciat al compte de Twitter que des d’avui fins a les eleccions del 27 de setembre hi penjaria una cinquantena de minivídeos amb raons per a votar en favor de la independència. Els talls són extrets del seu documentari ‘L’endemà‘, farcit d’arguments i d’entrevistes favorables a una Catalunya independent. Precisament la primera ‘perla de l’endemà’ (com l’anomena Passola) que s’ha penjat és un fragment de l’entrevista amb l’economista Xavier Sala-i-Martín, que apareix al film. El catedràtic d’economia a la Universitat de Columbia, després d’explicar que la seva dona és madrilenya, argumenta que els nord-americans senten ara els anglesos com a germans, malgrat que se’n van independitzar per mitjà d’una guerra. I en treu una conclusió: ‘D’aquí a deu anys els espanyols seran els nostres grans aliats a l’ONU i a Europa’.

Summary: Sala-i-Martín i la ‘Catalunya de l’endemà’, primer minivídeo d’Isona Passola amb vista al 27-S


El president del grup parlamentari d’ERC, Sergi Sabrià, ha explicat que la prioritat del partit és ‘invertir esforços’ per assolir una estratègia de país unitària quan es faci pública la sentència del judici contra el procés. Després de reunir-se amb el president de la Generalitat, Quim Torra, durant prop d’una hora, Sabrià ha defensat que l’estratègia ha d’interpel·lar al 80% de la ciutadania, ha apostat per ‘seure a treballar’ i ha recordat que el país ha ‘avançat’ quan s’han consensuat les polítiques amb els diferents agents implicats en un espai unitari. El dirigent d’ERC ha evitat avançar com ha de ser l’estratègia en considerar que perquè pugui ser possible ha de ser ‘discreta’ i amb voluntat de ‘no posar línies vermelles’. La trobada, en el marc de les reunions que està fent el president de la Generalitat, Quim Torra, per recobrar la unitat amb els partits sobiranistes després de les dues campanyes electorals i de cara a la sentència del judici de l’1-O, ha servit perquè el cap del govern i els representants d’ERC hagin compartit la necessitat de trobar una ‘resposta i un camí conjunt’. ‘Necessitem acabar de reconstruir un espai on tots puguem abocar escenaris, propostes i arribar a una concreció. L’objectiu d’avui no era tant una concreció sinó posar fil a l’agulla per construir-ho’, ha detallat Sabrià. Tot i admetre que en el sí del partit tenen plantejats escenaris, el republicà ha evitat concretat com ha de ser l’estratègia unitària en creure que fer-ho ‘no ajudaria a aconseguir-la’. ‘La màxima prioritat és disposar d’una estratègia conjunta’, ha insistit. ‘No ens podem permetre no disposar-ne’, ha conclòs. A parer de Sabrià, la resposta conjunta hauria d’estar llesta abans de la sentència del judici de l’1-O. Una vegada més, ha considerat que les acusacions que es fan al judici del procés són ‘falses’ i ha constatat que això haurà d’esta reflectit en les sentències.

Summary: Sabrià, després de la reunió amb Torra: ‘Cal una resposta i un camí conjunts’


L’actual allau de missatges sobre alimentació i salut amenaça d’aniquilar el bon juí a l’hora de prendre decisions en un assumpte tan quotidià i important. Qui no s’ha sentit confós després de llegir, a vegades en un mateix dia, notícies contradictòries? Que si beure una mica d’alcohol és o no és bo per al cor, que si menjar carn augmenta el risc de càncer o que en realitat el risc és incert… Altres informacions ens parlen dels beneficis de menjar xocolata, bròcoli, productes sense gluten i molts més aliments amb increïbles propietats, o dels avantatges de seguir una determinada dieta d’aprimament. L’encreuament de camins entre l’alimentació i la salut és un terreny en el qual floreixen els mites, els missatges erronis, la publicitat encoberta, les recomanacions de gurus i el sensacionalisme en nom de la ciència. I totes aquestes deficiències informatives estan probablement relacionades. «L’encreuament de camins entre l’alimentació i la salut és un terreny en el qual floreixen els mites» Ara tenim més informació que mai sobre nutrició. Però, alhora, tenim grans dificultats per a identificar la informació fiable i, sobretot, per a entendre les limitacions de la ciència per a donar resposta a tantes preguntes que ens fem sobre com afecta la salut el que mengem i el que deixem de menjar. L’abundància de mites i creences errònies sobre alimentació i salut obeeix, en bona mesura, a aquesta cerimònia de la confusió. Pensar, per exemple, que beure alcohol amb moderació és millor per a la salut que no beure’n gens és un mite alimentat per informacions parcials i prejuís, perquè el conjunt dels resultats de la investigació indica justament el contrari i no hi ha raons científiques per a beure per motius de salut. Les proves científiques també indiquen que són probablement falses algunes idees esteses com, per exemple, que els edulcorants artificials són perjudicials per a la salut, que els suplements antioxidants prevenen les malalties i que les begudes energètiques contraresten els efectes de l’alcohol. Llig l’article sencer al web de Mètode Gonzalo Casino, doctor en Medicina, professor de periodisme científic, investigador del Grup de Recerca en Comunicació Científica (GRECC) i director de projectes de l’Observatori de la Comunicació Científica (OCC) en la Universitat Pompeu Fabra, Barcelona (Espanya). Què és Mètode?

Summary: Mites alimentaris i mitificació de la nutrició


La Fiscalia de València demana tres anys i nou mesos de presó per a un jugador de futbol i quatre afeccionats que van insultar i van amenaçar un jugador de l’equip contrari amb crits i amenaces racistes: ‘Mico, sudaca, et matarem, d’aquí no surts viu…’ Així consta a l’escrit d’acusació contra aquestes cinc persones, a qui atribueix un delicte en contra de l’exercici dels drets fonamentals i de les llibertats públiques. A més de la pena de presó, la fiscalia demana una multa de 3.300 euros, la inhabilitació especial per a exercici de l’esport professional durant nou anys i la prohibició d’acudir al lloc del delicte, és a dir, el camp de futbol, durant cinc anys. Els fets se cenyeixen a una trobada de futbol, en la categoria de juvenil (entre 16 i 18 anys), que va tenir lloc el 10 de desembre de 2017 al Poliesportiu Municipal de Museros (Horta Nord) entre l’Atlètic Museros i La Creu CF Pobla de Farnals. Aquell dia, el jugador de La Creu CF i la resta d’acusats van assistir al partit com a espectadors i es van situar amb un grup d’amics darrera de la porteria de l’equip visitant. A l’equip amfitrió, el Museros, jugaven diversos joves de diversos orígens. Segons el text de la fiscalia, un cop va començar el partit, i sobretot després del gol que va marcar un jugador del Atlètic Museros, els acusats van començar, ‘emparant-se en l’anonimat i impunitat que dóna la munió i amb una intenció d’absolut menyspreu cap a la raça i la mínima dignitat de tot ésser humà, creant un clima de violència cap als jugadors de races no blanca’, a proferir ‘de manera constant, enfellonida i agressiva insults i amenaces’. Alguns d’aquests insults van ser ‘negre de merda, moro, putes americans, vés-te’n al teu país, mico, sudaca, UH UH UH (imitació onomatopeica del so del simi), et matarem, em cago en els teus morts, d’aquí no surts viu, quan sortim et matarem’. Els acusats acompanyaven els insults amb gestos d’imitació del simi i esputs dirigits cap als jugadors assetjats. Igualment, atès que un jugador de l’Atlètic Museros es trobava totalment espantat i es va posar a resar, ‘van procedir a burlar-se d’ell, imitant-li de manera burlesca, amb absolutament clares notes de mofa i ridiculització cap a la religió musulmana que professava’. Aquesta situació va crear un clima ‘de tal agressivitat, odi, violència i tensió’ que, tement-se i preveient que en un moment o un altre els agressors podrien passar a l’acció física, l’àrbitre es va veure en l’obligació de suspendre el partit per a intentar, així, mantenir la seguretat de l’esdeveniment, ‘atès que la situació era totalment incontrolable’. Seguidament van aparèixer agents de la policia per a impedir agressions. Els acusats, que no tenien cap mena de relació personal amb les persones a les quals anaven dirigides aquestes accions, ‘van realitzar les accions motivats per l’odi, fòbia i ressentiment cap a les persones de races diferents de la blanca’, manté Fiscalia. Això va provocar en els jugadors que van ser diana de tals accionis sentiments de por i profunda humiliació.

Summary: La fiscalia demana quatre anys de presó per crits i amenaces racistes en un partit de futbol juvenil


Facebook ha obtingut les dades de centenars de milers d’usuaris, a través de la seva eina ja tancada, Facebook Research, que Apple va prohibir fa quatre mesos per violar les seves polítiques, en recollir dades confidencials d’alguns dels seus participants. D’acord amb Techcrunch, Facebook ha confessat en resposta a una carta emesa pel senador dels Estats Units Richard Blumenthal, a la qual ha tingut accés el mitjà citat, que va utilitzar la seva eina Facebook Research per recollir les dades de 187.000 usuaris entre els Estats Units i l’Índia, dels quals 34.000 eren menors d’entre 13 i 17 anys. La carta va ser enviada pel senador després de saltar la notícia que Apple havia prohibit l’ús de Research a iOS en descobrir que Facebook estava fent ús dels certificats de desenvolupadors d’empresa d’Apple, que estan destinats a aplicacions internes, per tenir un accés complet a les dades emmagatzemades en els smartphones dels seus participants, entre ells els missatges que havien enviat per xats privats. Facebook oferia fins a 20 dòlars al mes als usuaris, entre els quals es trobaven menors, a canvi que descarreguessin l’aplicació Research, disponible fora de l’App Store, i permetessin l’accés a totes les seves dades, seguint el sistema dels certificats que permeten a les empreses recollir totes les dades emmagatzemades als smartphones que els seus treballadors utilitzen per a la feina. Precisament per aquesta pràctica l’app violava les polítiques d’Apple i va ser retirada. Apple va reconèixer en una altra carta remesa als legisladors que no sabia ni quants usuaris van descarregar l’aplicació ni quan es va posar a disposició del públic, si bé Facebook ha matisat que va estar disponible des del 2016, com a part del Project Atles. Només als Estats Units Research va ser descarregada per prop de 31.000 usuaris, 4.300 identificats com a menors. D’altra banda, des de Facebook han explicat que la informació que van recopilar només tenia com a objectiu les dades d’anàlisis, encara que ‘en algunes circumstàncies aïllades l’app va rebre algun contingut limitat, sense objectiu’. I han assegurat que l’app no tenia com a objectiu cap aplicació de salut o financera, ni recopilar imatges o vídeos, ni desxifrar la gran part de dades enviades pel telèfon. Un cas similar va passar amb Google, que també utilitzava els certificats d’empresa per destinar-los als consumidors finals. En aquest cas, Apple també va cancel·lar Screenwise Meter, que era l’app utilitzada per Google també per recopilar les dades dels usuaris. Facebook va presentar fa uns dies la seva nova aplicació Study from Facebook amb la qual pretén recopilar informació sobre l’ús que fan els seus participants de les aplicacions del seu smartphone, a canvi d’una compensació econòmica, però que, al contrari que la seva predecessora, no estarà accessible per a menors d’edat.

Summary: Facebook confirma que va recopilar dades de 187.000 usuaris a través de Research, 34.000 d’ells menors d’edat


El conseller d’Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència, Ernest Maragall, s’ha reunit amb els treballadors de la delegació del govern davant de la Unió Europea, intervinguda durant els mesos d’aplicació del 155. Maragall, que ha estat rebut a la seu de la Rue de la Loi entre aplaudiments, explicarà a la tarda i en conferència de premsa quins són els plans del seu departament en matèria d’acció exterior. El govern del Quim Torra ja ha anunciat que revertirà el tancament del Diplocat, però encara són sobre la taula del nou conseller qüestions com la restauració de les delegacions a l’estranger tancades per Madrid o el nomenament del nou representant del govern davant la UE. Per ara, la delegació segueix sense representant, ja que encara no hi ha substitut per Amadeu Altafaj, que va ser destituït pel govern espanyol a finals d’octubre.

Summary: Maragall es reuneix amb els treballadors de la delegació a Brussel·les


La secretària general d’Esquerra Republicana, Marta Rovira, ha anunciat que l’aposta del partit és que el vice-president del govern, Oriol Junqueras, encapçali la llista d’ERC a la demarcació de Barcelona, seguit d’ella mateixa i el conseller Raül Romeva. Quant a la resta de demarcacions, la llista estaria encapçalada per Dolors Bassa, a Girona; Meritxell Serret, a Lleida i pel delegat del govern a Tarragona, Oscar Peris. Així ho ha fet saber Rovira en el Consell Nacional en què ERC decidirà com es presenta a les eleccions del 21 de desembre. .@martarovira: "Per dignitat portem a la nostra candidatura tots aquells presos que avui no poden ser aquí" #CN_ERC #LlibertatPresosPolítics pic.twitter.com/HpP0LdBINP — Esquerra Republicana (@Esquerra_ERC) November 11, 2017 Rovira ha assegurat que la candidatura que el partit vol presentar lluitarà per ‘retornar les institucions del nostre país als ciutadans’. Així doncs, ha assenyalat que els republicans volen ‘arrencar de les mans del govern espanyol les institucions democràtiques i posar-les a les mans del ciutadans’ que les elegeixen democràticament, en referència a la imposició de l’article 155 de la constitució espanyola contra les institucions catalanes . Rovira ha definit la candidatura que vol presentar ERC com a ‘oberta i generosa, que aposti per la suma, per fer un front republicà’, amb la cooperació ‘de totes les candidatures que defensin, des de la diversitat, els valors democràtics i els ideals republicans’. Ha deixat clar que el partit vol restablir ‘els pilars bàsics de la democràcia i els valors essencials’, com la llibertat d’expressió i de reunió, i el fet de poder debatre al parlament sobre qualsevol tema que els diputats i la mesa considerin oportú. ‘No volem que el govern espanyol decideixi sobre què podem debatre al parlament.’ “ERC porta una proposta de candidatura oberta i generosa, que aposti per la suma, per fer un front republicà, amb coordinació i cooperació” @martarovira #LlibertatPresosPolítics pic.twitter.com/tocfKNPhR7 — Isaac Peraire🎗 (@isaacperaire) November 11, 2017 La secretària general d’ERC ha defensat una república amb separació de poders i que aposti per la independència judicial. Rovira també ha aprofitat per fer una crida ‘a omplir els carrers’ a la manifestació d’aquesta tarda, per demanar la llibertat dels vuit consellers del govern i dels presidents de l’ANC i Òmnium, Jordi Sànchez i Jordi Cuixart, tots ells empresonats. .@martarovira: "Avui hi ha una manifestació a Barcelona per reclamar la llibertat i la democràcia i cal que tots omplim els carrers" #CN_ERC #LlibertatPresosPolítics pic.twitter.com/Bb17lGn63w — Esquerra Republicana (@Esquerra_ERC) November 11, 2017 Ni Forcadell ni Simó van a la llista Esquerra inclourà a la seva llista electoral del 21-D alguns dels consellers empresonats o a l’exili però, en canvi, no han dit que Carme Forcadell o Anna Simó hi participin. En el cas de Simó, ella mateixa ho ha fet públic en un breu escrit a les xarxes socials. Segons la interlocutòria del jutge del Suprem, els membres de la mesa que van declarar dijous es van comprometre a renunciar ‘a l’activitat política futura’, o si continuen, a fer-ho ‘renunciant a qualsevol actuació fora del marc constitucional’. Anna Simó ha escrit un piulet on agraeix que ERC respecti ‘la decisió personal presa fa més de dos anys’ que aquesta fos la seva darrera legislatura com a confiança. Simó ha estat diputada des de l’any 2006 i va ser consellera de Benestar i Família en el govern de Maragall. També va ser vice-presidenta primera de la mesa durant la desena legislatura i secretària durant l’onzena. En fer-me confiança en 4 ocasions per representar-los al Parlament. En respectar la decisió personal presa fa més de dos anys que aquesta fos la meva darrera legislatura com a diputada. Confiança en les candidatures d @Esquerra_ERC i en el capital polític acumulat Mil gràcies 2/2 — Anna Simó (@AnnaSimo) November 11, 2017 Homenatge als consellers empresonats i a l’exili Com ja va passar la setmana passada, els republicans han deixat cadires lliures amb el nom dels consellers empresonats i a l’exili un llaç groc per demanar-se la llibertat. 🔴Comença el #CN_ERC amb el discurs de @martarovira. Pots seguir-lo en directe aquí 👉https://t.co/kVdFFLdFKc pic.twitter.com/f832Za1VNi — Esquerra Republicana (@Esquerra_ERC) November 11, 2017

Summary: ERC presenta una llista amb Junqueras i consellers però sense Simó ni Forcadell


Divendres, Enric Millo no va tenir la companyia de la batllessa de Badalona en un acte institucional que havia organitzat per inaugurar unes obres que encara no s’havien acabat. Per alguna raó, el delegat del govern espanyol tenia pressa per a fer-se publicitat, creu Dolors Sabater. En qualsevol cas, la batllessa insígnia de les ‘ciutats del canvi’ va deixar plantat Millo ‒ho argumenta en aquesta entrevista‒ per la imposició del 155, per l’absència de democràcia, pel desinterès sobre els efectes de la intervenció de la Generalitat als municipis i per la defensa que fan l’estat espanyol i els seus representants de l’actuació violenta de la policia l’1 d’octubre. Amb Sabater, parlem de més coses: de la investidura que ha de desencallar la situació política a Catalunya, de la reacció al 155, del procés constituent, i dels últims atacs a la immersió, entre més. —Per què no heu anat a un acte amb Enric Millo? —Crec que és important de no normalitzar la situació d’excepcionalitat democràtica que vivim. De falta de democràcia. L’aplicació del 155 ens afecta molt a les ciutats. Jo me n’he queixat a la ministra Dolors Montserrat i al senyor Millo. Em sembla greu que no s’hagin preocupat per l’afectació als ajuntaments del 155. No hi ha hagut gens d’interès per saber com el suportem. I també és sorprenent que hagin volgut venir a fer aquesta mena d’inauguració, perquè les obres no s’han acabat pas. —No s’han acabat? —La inauguració de les obres es preveu el mes de maig, que és quan es podrà obrir al públic. Això de divendres va ser una cosa organitzada a corre-cuita. Suposo que tenen necessitat de fer-se presents o de poder tenir més presència mediàtica. L’obra s’ha fet amb una subvenció del ministeri per adequar la Casa de les Heures. A més, van cursar la invitació d’aquest acte sense que jo hagués confirmat res i la van confirmar en nom meu. És una cosa ben sorprenent. En tot cas, allò que em sembla important és no normalitzar una situació amb presos polítics, d’intervenció de les institucions catalanes i amb uns resultats electorals que no es respecten. I no se’n deixen aplicar els resultats malgrat que són els d’unes eleccions imposades. El senyor Millo no tan sols no va condemnar la intervenció policíaca de l’1 d’octubre, sinó que l’ha defensada. Són uns quants motius que em fan prendre aquesta decisió. Al senyor Millo, li demano que es preocupi dels efectes del 155 a la ciutat i li dic que mentre defensi aquesta suspensió democràtica jo no el puc acompanyar en aquest acte. —Quins són aquests efectes del 155 a la ciutat? —Són coses molt concretes. Per exemple, nosaltres tenim un consorci amb la Generalitat, el consorci de la Zona Sud. En el moment que desapareix la Generalitat, perdem la capacitat de convocar els òrgans de gestió i hem de demanar permís a Madrid per reunir-nos i fer plenaris. I hem de demanar permís per reunir els òrgans executius que poden aprovar els comptes i el pressupost. I això ens ha portat a tancar el 2017 sense haver pogut aprovar els comptes. Hem hagut de fer una modificació dels estatuts per assegurar la continuïtat del consorci, que és una eina molt important per la zona on s’actua. La continuïtat perilla. —I com es pot resoldre això? —Nosaltres mirem de fer els deures i hem aprovat una modificació dels estatuts al ple municipal per deixar constància que la ciutat vol que aquest organisme continuï. Però no sabem res de l’altra part, que és la Generalitat i l’han intervinguda. Necessitem el permís de Madrid per fer les reunions del plenari i prendre decisions. No hem obtingut aquest permís i no ens hem pogut reunir. Per tant, no hem pogut aprovar els comptes, amb la conseqüència directa que tampoc no hem pogut aprovar els comptes de l’ajuntament perquè van vinculats als comptes del consorci. I les ajudes i els diners que han de venir de la Generalitat s’han blocat perquè no hem aprovat aquests comptes. I no podem disposar dels diners que corresponen al 2018. —Això és molt greu. —És una situació gravíssima. I afecta el funcionament diari i la nostra capacitat de fer servei públic i de pagar als treballadors que depenen dels contractes programa. Aquí ningú no se n’ha preocupat. Ni el delegat del govern espanyol ni els ministres. Jo mateixa els vaig explicar la situació. Millo va dir que faria alguna cosa per resoldre-la. Però ells han aplicat el 155 amb una intencionalitat política clara de persecució ideològica. I no són conscients de les conseqüències a la vida diària de les administracions públiques. —S’ha reaccionat amb prou contundència i fermesa contra la suspensió democràtica del 155? —Hi ha diversos nivells. D’una banda, cal continuar funcionant. Els ajuntaments no es poden pas aturar. Per això em semblen importants actituds com aquesta que ara us explicava. O la feina de l’Assemblea en Defensa de les Institucions Catalanes (ADIC), treballadors de la Generalitat que recullen totes les conseqüències del 155. Cal recordar sistemàticament que no vivim una situació normal. I sempre es podria fer més. Es fan molts actes. I jo miro de recordar sempre aquesta situació. Als actes que fem recordo els consellers del ram del govern que el 155 va voler liquidar. El dia a dia, que és molt complex, ens pot portar a l’error de normalitzar aquesta situació completament anòmala. S’ha destituït un govern legítim i s’han intervingut les institucions. S’ha premiat l’actuació policíaca violenta contra una població que anava a votar de manera completament pacífica. Cal funcionar i continuar treballant, i també cal restablir la normalitat democràtica com més aviat millor. Al carrer es fa una feina impecable de resposta a l’atac antidemocràtic. Sempre amb aquesta actitud pacífica i digna. —Fins a quin punt la recuperació de les institucions justifica sacrificar la legitimitat prèvia al 155? —No hem de caure en el pensament pueril de creure que els qui han estat capaços d’imposar el 155 renunciaran a continuar la intervenció amb facilitat. El 155 persegueix per damunt de tot una imposició ideològica. Van fer aquesta acció tan antidemocràtica pensant que podrien tombar l’independentisme en unes eleccions. Com podem confiar ara que s’ha demostrat que no ha estat així, que no han pogut guanyar amb els vots, que deixaran de voler-se imposar a la força? Ara respectaran la recuperació de les institucions? No ho crec pas. Hem de ser conscients que han de canviar moltes més coses. I cal deslegitimar el govern de l’estat espanyol. —Què voleu dir? —El PP té una representació molt minsa al parlament. És el partit d’un govern amb un president tacat per la corrupció, d’un estat amb una monarquia també tacada per la corrupció. I un monarca que no ha volgut defensar tots els seus ciutadans, sinó que ha pres partit per una opció concreta. És un govern espanyol que no està al servei de les persones, sinó que s’ha posat al servei de les fortunes privades. ‘M. Rajoy’ ja fa temps que hauria dimitit, en un país normal. I la resta de partits haurien de fer una moció de censura. Tot plegat fa que aquí la recuperació de les institucions no sigui suficient. Perquè l’atac antidemocràtic continuarà mentre l’opció independentista vagi guanyant les eleccions. —Què s’ha de fer ara amb la República proclamada a la tardor? —La clau ara és activar el procés constituent. Perquè crec que la població de Catalunya vota majoritàriament per la República i vol un canvi radical de prioritats polítiques del país. Si s’activés el procés constituent, es recuperaria la part de població sobiranista no necessàriament independentista però que defensa el dret de decidir del poble català. És una part de població que potser preferiria una relació federal amb l’estat espanyol si això fos possible, però que està compromesa a avançar en un procés constituent. Cal fer República des de la gent. Que és com s’han canviat sempre les coses. És així com es fan les autèntiques revolucions que canvien allò que cal canviar. —L’assemblea d’electes pot ser un puntal per a fer aquest procés constituent? —Pot tenir-hi un bon paper. Però com de més avall sorgeixin els debats i les propostes, més útils seran. L’assemblea d’electes té una cosa positiva, que els partits no la controlen, però és important que la societat civil organitzada sigui motor també d’aquest procés constituent. No podem esperar que el facin les institucions. Cal que neixi de la base de la societat. —Ara estem encallats amb la investidura. Quina solució hi proposeu? —A mi no em pertoca de dir com s’ha de fer. Reconec que és una situació molt complexa. Però no podem admetre que l’estat espanyol pretengui corregir el vot de la ciutadania. És completament inadmissible. La gent ha votat i s’ha de respectar el resultat. És molt pervers això que passa. Tenint en compte que les eleccions venien del 155, ja podíem pensar que eren un regal enverinat. El dubte era ja aleshores si el bloc del 155 seria honest i acceptaria el resultat. Es pensaven que el poble deixaria de votar independència. I ha votat el que ha volgut. I ara volen corregir el vot de la ciutadania. És evident que és complex gestionar-ne el resultat. —Un dels últims atacs rebuts té forma de torpede a la immersió lingüística a les escoles. Quines implicacions té en una ciutat com Badalona? —De moment, és una prova més que qui vol trencar la convivència i originar un conflicte greu és el PP i Ciutadans, aquest bloc que vol trencar una eina de cohesió que s’ha demostrat eficaç i una eina que garanteix poder treballar per reduir les diferències socials per motiu d’origen. La immersió va ser el millor encert que vam tenir com a país. I va ser una reivindicació de les persones que arribaven d’uns altres indrets de l’estat espanyol. Volien tenir igualtat d’oportunitats respecte dels fills de famílies autòctones. Va ser l’encert més gran d’aquells anys. És molt important de no separar els nens i nenes de Catalunya segons el seu origen lingüístic. Ajuda a formar una societat cohesionada, diversa, que viu i conviu. —A més, és garantia d’adquisició de competència lingüística. —Tothom sap que el nivell de castellà dels nens i nenes escolaritzats a Catalunya és superior al de la mitjana espanyola. La immersió és una eina poderosa contra l’exclusió social. És una eina potent al servei de la igualtat d’oportunitats. PP, Ciutadans i Societat Civil Catalana pretenen trencar la convivència a Catalunya. És una proposta molt greu que perjudica especialment les famílies que han vingut de fora i que no tindrien la mateixa igualtat d’oportunitats que la resta. Això que volen fer és molt greu.

Summary: Dolors Sabater: ‘No podem admetre que l’estat pretengui corregir el vot de la ciutadania’


El president Carles Puigdemont i els diputats encausats per rebel·lió no cobren d’ençà que el jutge Pablo Llarena en va dictar la suspensió. Ho ha revelat per sorpresa la portaveu del govern, Elsa Artadi, en la conferència de premsa posterior al consell executiu: ‘L’oïdora de comptes de la cambra va tallar la retribució quan en va rebre la suspensió del jutge Pablo Llarena, però és als llimbs.’ La portaveu ha dit que això no volia dir que fossin suspesos com a membres de la cambra. La decisió de deixar-los sense sou, la va prendre la funcionària automàticament, sense seguir instruccions polítiques dels òrgans de govern del parlament i sense informar-ne ningú, segons que han explicat fonts de la presidència de la cambra. Junts per Catalunya diu que no va tenir-ne constància fins ahir. Segons Artadi, l’última paraula sobre la suspensió, la té la mesa del parlament, on la setmana passada els dos partits de govern, JxCat i ERC, van xocar. ‘No hi ha ple fins a l’octubre i hi ha marge per a l’acord’, ha dit. La portaveu també ha declarat que tot i que la suspensió de sou ja s’aplicava, no volia dir que no es pogués revertir en un futur. De la mateixa manera, la diputada de JxCat Gemma Geis ha insistit que no era una decisió de la mesa del parlament ni tampoc no tenia l’aval polític de JxCat. ‘No hem impulsat ni defensat la retirada de les retribucions d’aquests diputats, és una decisió de l’auditoria del parlament.’. Tot i això, ha declarat que no discutirien la feina de l’oïdora del parlament. Fonts d’ERC expliquen a VilaWeb que la decisió de retirar el sou als diputats suspesos per Llarena tampoc no tenia el seu aval. I han explicat que treballarien per rescabalar els drets d’aquests diputats i arribar a una solució consensuada amb JxCat. Arran de lla informació, la diputada de la CUP Natàlia Sànchez ha expressat el seu malestar i ha descrit la decisió presa per l’oïdora de comptes com a ‘gravíssima’. Per això ha demanat que es convoqui la Comissió de l’Estatut del Diputat per interpretar el ‘nyap de dictamen del jutge del Suprem’, i dóna entenent que Junts per Catalunya i ERC no ho faran. Geis, per la seva banda, no s’ha mullat sobre com revertir aquesta situació. La CUP ho hem sol·licitat però sembla que TOTS els grups parlamentaris s'estimen més donar compliment a un dictamen que fa dir a la llei allò que no existeix. Estic en xoc. — natàlia sànchez dipp (@Nataliadipp) July 24, 2018

Summary: JxCat, la CUP i ERC s’oposen a la retirada de sou de Puigdemont i els diputats encausats per rebel·lió


El president Carles Puigdemont ha acusat el ministre d’Afers Exteriors espanyol, Josep Borrell, de passejar pel món una imatge autoritària d’Espanya. Ho ha dit després que el ministre hagi assegurat en un acte a Nova York que caldran vint anys per ‘acabar amb la divisió’ a Catalunya arran del procés independentista. En un acte a Brussel·les organitzat per Òmnium Cultural, Puigdemont ha afirmat que a Espanya hi ha ‘fragmentació entre demòcrates i autoritaris’, i ha demanat a Borrell que precisi de quina banda està. En aquest context, Puigdemont ha recordat les càrregues policíaques del’1-O o els empresonaments dels líders pacífics i pacifistes. També ha afegit que tot i la ‘narrativa i enginyeria de confrontació’, el poble de Catalunya ‘ja ha après’ que l’actitud de no violència i civismes és la seva gran fortalesa. Municipals de Barcelona Puigdemont també ha opinat sobre els últims moviments al voltant de les eleccions municipals a Barcelona. Ha afirmat que el sobiranisme s’ha de posar d’acord per a ‘oferir una proposta per a liderar Barcelona’. Ha afegit que té ‘claríssim’ que ‘els grans èxits de país s’han aconseguit amb la màxima unitat. És partidari d’una llista independentista perquè la ciutadania tingui clar ‘de què van les eleccions i en mans de qui volen posar la governació de la ciutat’.

Summary: Puigdemont acusa Borrell de passejar pel món una imatge ‘autoritària’ d’Espanya


Els cubans fan avui l’homenatge central a Fidel Castro. Des de primera hora del matí, s’obrirà el memorial José Martí, a la plaça de la Revolució, i a les set del vespre (hora local) començarà ‘un acte de masses’, segons fonts oficials, en què és previst que assisteixin centenars de milers de cubans per acomiadar l’ex-president. Hi acudiran també diverses personalitats i líders mundials, entre els quals es destaca el rei emèrit espanyol, Juan Carlos I, i el primer ministre grec, Alexis Tsipras. El govern presidit per Raúl Castro ha establert nou dies de dol nacional que s’acabaran diumenge. Durant aquests dies, no hi haurà espectacles públics, la bandera onejarà a mig pal i la televisió i la ràdio mantindran una programació informativa, patriòtica i històrica. Des d’ahir milers de cubans ja s’han acomiadat de Castro. Ahir a la tarda es van formar llargues cues de gent que li volia dir adéu. Demà les cendres del dirigent cubà començaran un recorregut per l’illa: faran ‘la caravana de la llibertat’, el camí fet per l’exèrcit rebel després del triomf de la revolució de l’any 1959. Dissabte arribaran a Santiago de Cuba, on es farà un acte d’homenatge a la plaça Antonio Maceo. Diumenge a les set del matí se’n farà l’enterrament al cementiri de Santa Ifligenia de la mateixa ciutat.

Summary: Cuba fa avui a l’Havana l’homenatge central a Fidel Castro


El Consell General del Poder Judicial (CGPJ) escollirà avui el candidat a presidir el Tribunal Superior de Justícia (TSJC). Hi opten l’actual president, Miguel Ángel Gimeno; el president de la secció vuitena de l’Audiència de Barcelona, Jesús María Barrientos; i el president de l’Audiència de Girona, Fernando Lacaba. A la reunió del CGPJ també es triaran el president de la sala cinquena del Tribunal Suprem espanyol i dels Tribunals Superiors de Justícia del País Valencià, Andalusia, Castella-la Manxa i Castella i Lleó. Els aspirants hauran de presentar un programa d’actuació que expliqui les principals iniciatives per a millorar el funcionament del TSJC, juntament amb una relació de resolucions que hagin dictat durant la seva carrera i que tinguin una importància jurídica especial. A més, també es tindrà en compte el coneixement de la llengua catalana i el dret civil propi. Seran considerats mèrits el temps de servei actiu com a jutge, l’exercici en l’ordre civil i penal i en òrgans col·legiats –com ara audiències provincials o sales del TSJC– i l’experiència en òrgans de govern del poder judicial.

Summary: El CGPJ escollirà avui el candidat a presidir el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya


Els actes institucionals de la Diada serviran per a reivindicar la resistència col·lectiva, l’alliberament dels presoners polítics i el retorn dels exiliats. Hi assistiran tots els partits sobiranistes. El PSC ha decidit de no assistir-hi per segon any consecutiu. Ciutadans i el PP ja fa anys que no hi prenen part. Guia Diada 2019 A les 19.00, el govern en ple farà l’ofrena floral al Fossar de les Moreres per a retre homenatge als defensors de Barcelona el 1714. També hi haurà la formació de la Guàrdia d’Honor dels Mossos d’Esquadra. A les 20.00, el Parlament de Catalunya lliurarà la Medalla d’Honor a Carola Rackette, capitana del vaixell Sea Watch 3, i Òscar Camps, fundador d’Open Arms. La glossa dels guardonats la farà l’ex-entrenador del Barça Pep Guardiola. Encapçalaran l’acte el president de la Generalitat, Quim Torra, i el del parlament, Roger Torrent. A les 21.00, Torra farà el missatge institucional amb motiu de l’Onze de Setembre a la Sala dels Diputats del Palau de la Generalitat. TV3 emetrà el missatge del president. L’Onze de Setembre, a primera hora del matí, el govern, la mesa del parlament i l’Ajuntament de Barcelona faran l’ofrena floral a l’estàtua de Rafael Casanova. Tot seguit, serà el torn dels partits polítics i les entitats de tot el país. També és previst de fer una ofrena a les 10.00 a la tomba de Rafael Casanova, a Sant Boi de Llobregat. A les 22.00, hi haurà l’acte institucional organitzat per la Generalitat i el parlament a la plaça de Sant Jaume. L’acte estava programat per dimarts, però la previsió de pluja ha fet ajornar-lo. L’espectacle tindrà el títol ‘Tornarem’ i reivindicarà la resistència col·lectiva i la llibertat dels presoners polítics i exiliats.

Summary: Tots els actes institucionals de la Diada d’enguany


Avui s’ha estrenat al Festival Docs de Barcelona el documentari L’Alguer, un pentagrama com un carrer, dirigit per Roger Cassany i filmat per Jordi Carreño. El film, d’una hora de durada, ha fet entrar les càmeres al potent món musical en català de l’illa Sardenya, concretament a la ciutat de l’Alguer, on 650 anys després encara hi ha gent que parla la llengua de Ramon Llull. Es calcula que dels 40.000 habitants, uns 10.000 saben parlar català. Però, sobretot, saben cantar català. Pot la música salvar una llengua? Això es demana l’obra. Aquest n’és el tràiler: La peça segueix la producció musical, els assajos i, finalment, l’estrena del disc Mans Manetes, que recopila cançons tradicionals com ara ‘Cançó del lladre’, ‘Mariner bon mariner’, ‘Si vos agrada el peix’, interpretades per cantants professionals catalans i algueresos (Pau Abalajos, Meritxell Gené, la Troba Kung Fu, Mireia Vives, Àngel Maresca lo Barber, Antoni Martinelli, Arianna Cocozza, etc.) al costat de nens i nenes de l’Alguer (Bianca Arras, Michele Calaresu, Carla Carboni, Viola Chiavetta, Matilde Giaimis, etc.). Aquesta barreja d’infants i músics professionals ja la coneixen els productors del disc, Marc Serrats i Ralph Dumas, que van fer un projecte semblant a Catalunya Nord, per a la Bressola, fa uns anys. Ara ho han repetit a l’Alguer, i els acompanya Claudio Gabriel Sanna. ‘El documentari mostra com es va enregistrar el disc a l’Obra Cultural de l’Alguer i el concert de presentació al Teatre Cívic de l’Alguer i al Barnasants de Barcelona. Després, entrevistem una vintena de persones, des de Mario Bruno, batlle de l’Alguer, fins a músics, passant per mestres i el delegat de la Generalitat que va ser cessat pel 155, Joan Elies Adell.’ La Plataforma per la Llengua, un dels impulsors del projecte, va fer una tirada de deu mil còpies que va regalar a totes les famílies alguereses i a les escoles. El director, Roger Cassany, que freqüenta l’illa des de l’any 2006, explica: ‘Les cançons probablement són el gran vehicle de l’alguerès, i on és més viu. Si parles català al supermercat, la gent es pot sorprendre. En canvi, ningú s’estranya quan algú canta en alguerès. El teatre i la música són dos àmbits on tot es fa en alguerès. Pràcticament tot. El Carles Belda diu que és un mal símptoma que sobrecantin tant: vol dir que han perdut algun altre àmbit de la llengua. Comprar el pa en català, cada vegada menys. I de fet, amb prou feines un 3% dels pares traspassa la llengua als fills! No s’ensenya a l’escola. Això també ho expliquem. Ara, ja és un miracle que el català hagi viscut 650 anys a l’illa, tenint en compte que les administracions no fan gairebé res. Fins als anys cinquanta i seixanta, el parlava tothom. És ara que no el parlen tant. Però es parlava per distingir-la dels altres pobles. I encara passa. En el rugbi, els nens parlen en italià. Però dins el camp, no. Allà es donen instruccions entre ells en alguerès, en català. I així l’equip rival no els entén.‘ Per últim, Cassany afegeix: ‘És important entendre que l’Alguer no és una cosa exòtica. Els qui se senten i parlen alguerès se senten part dels Països Catalans, i en canvi des d’aquí es veu com una caricatura o anècdota divertida. I no. Si aquesta variant lingüística es perd, hi perdem tots. Ells proven d’explicar-nos-ho, i des d’aquí costa de veure-ho’.

Summary: La potent música de l’Alguer arriba al Docs Barcelona