The journalists Carlos Enrique Bayo and Patricia López made the most striking appearance yet by the Operation Catalonia commission of investigation in the Parliament. Both for some time have revealed to the Público newspaper what is hidden in the state sewers: the connections between prosecutors, magistrates, the Ministry of the Interior, the upper echelons of the police force and the large Spanish companies. Up to the Operation Catalonia, ‘the largest scandal of police and Interior Mafia corruption since the GAL’, says Bayo in this interview. We talk to him for a good hour on the telephone, during which he several times exclaims that nothing has been done despite everything he explains and everything published. ‘This would be a world scandal in any other European country!’ he says indignantly. This ‘this’ that he talks about, and which makes one’s hair stand on end, is the continuity established between the former Francoist political and social brigade and the scandals to which we are witness today. — Tell us how the country moved from the dismantling of the Francoist police to the current sewer of the Ministry of the Interior. — That social and political brigade was dismantled, but the principal members were neither pursued, nor investigated, nor dismissed, nor made redundant. They were compensated for their services, which we have to remember were tortures and illegal detentions during the dictatorship. — How were the Francoist police compensated? — With posts with impressive salaries, as security directors for the largest companies in Spain: Renfe, Iberia, the electrical companies … And even some foreign companies, which is the case of Billy el Niño, the best-known of them all, who was placed in Renault. They all knew each other and continued to meet and coordinate to create a parallel police force that protected whoever paid them. Villarejo had customers, he was the junior of the political and social brigade. — Is that where commissioner Villarejo comes from? — Yes. In fact, he actually said to my face, ‘I arrested your father.’ I told him it wasn’t true because we were arrested together, but it is true that afterwards he was interrogated by the Directorate General for Security, and they boasted about it. All of those people come from that brigade, and they create a parallel parapolice network that in all senses protects the multimillionaires that come from nowhere like the Russia of Yeltsin or Putin; the people who get rich with all of the privatisations, starting with Boyer and continuing with Aznar, from all of the large state companies that were privatised, including Telefònica. — And here the conflicts start to appear. — Through the overzealous dedication to protecting some of these millionaires. For instance, López Madrid, who is the son-in-law of Villar Mir, of OHL, investigated in the Operation Lezo, received protection from commissioner Villarejo. Villarejo took absolutely aggressive action against Dr Elisa Pinto, who had reported López Madrid for harassing her; and he not only acts against a doctor, who he wounded, but also against commissioners investigating these threats and López Madrid’s harassment of the doctor. — Like what? — For example, commissioner Jaime Barrado, who had been dismissed from the internal affairs unit for starting to investigate police corruption, and who was sent to Chamartín police station. It was precisely here where he received the complaints from Dr Pinto; they investigated them and came up against Villarejo, so he was dismissed again, because all of these people form an untouchable mafia. — Who are those who participate in Villarejo’s business? —Villarejo creates his empire. He has an office of lawyers, the whole of the 9th floor of the Torre Picasso, which is the most luxurious and most expensive building in Madrid. He has the Stuart and Mckenzie office of lawyers at the service of whoever pays best, and we already know who pays best: Adrián de la Joya, López Madrid… Villarejo was on leave for ten years, in which time he built this empire, and when he went back to the police, they immediately made him a commissioner. — What else has Villarejo got in this empire? —Apart from the lawyers’ office, Schola Iuris, which is an institute of legal studies through which active prosecutors and magistrates have passed. He has also created detective agencies and has accounts in tax havens … And all of this done by a commissioner who apparently lives on nothing, who has the salary of an inspector. Well he ends up raising this empire of forty companies and twenty-five million euros declared, and that is just the tip of the iceberg, who knows what he has hidden in tax havens. This is only what is seen. — No-one from the state does anything against it? — The police internal affairs unit made a report as a result of Eugenio Pino’s commission to find out where this empire had come from. And in the report, the prosecution was specifically called on to investigate where the fund had come from, because the investigators said that it was very suspicious, that it came from money laundering and possibly from reserve funds too. They sent this to the anticorruption office, which picked up on it but was scalded as soon as it saw it and sent it to the office of the senior prosecution of Madrid (by the way, Manuel Moix was senior prosecutor of Madrid and when he left, he left his right-hand man there …). Well in Madrid, this report, with a very serious content because it talked about police corruption in the higher echelons of the force, is left in a drawer, which is locked and thrown into the Manzanares river. And a year later, it is still in the drawer. — Incredible. — This is a very serious crime, because it amounts to the omission of the senior prosecution of Madrid to pursue crimes. Let it be pursued by rota! Oh obviously this man made no tweets against Carrero Blanco! — They protect each other. — Now Manuel Moix has gone, hasn’t he? Well the Schola Iuris, Mr Villarejo’s school, saw the likes of Manuel Moix, and Mr Maza, the general state prosecutor. Come on! Other students also included Manuel Marchena, the magistrate of the Supreme Court criminal section! And what do they do to those who are not intimidated? They give them rises that they cannot reject, so Arturo Zamarriego, the judge in the case of Nicolás, was raised to the provincial audience; judge Eloy Velasco was promoted to a new appeals court at the audience, which is the most powerful … And they did so when they said: this bloke has to stop investigating. — So we can’t expect anything to change then. — Just look at Manuel Moix’s curriculum. In this article with the title ‘The  government assaults the prosecution for braking the investigations into police corruption’ I have published very serious things, but nobody has reacted, it is all silence. It is the law of silence, the mafia in a pure state; but the mafia includes magistrates, prosecutors, the Minister of Justice and the Spanish Prime Minister! It would be a world scandal in any other European country. Manuel Moix, three times covered up  Ignacio González to stop his case going forward, before it finally reached the anticorruption office. When he was senior prosecutor of Madrid, he covered up and prevented all investigation into the reports against Ignacio González and the Canal de Isabel II. He even came into line with the entrepreneur Flores, a friend of Ana Botella, in the case of Madrid Arena. Five seventeen-year-old girls died there! And the prosecutor responsible for the case helped the entrepreneur responsible for that horrible occurrence; these are this man’s merits. But there are a lot more: he opposed the disclosure of Blesa’s mails, which gave rise to the scandal of the illegal ‘black’ credit cards… — And now he resigns, but he returns to the Supreme Court prosecution … — That’s right! And he will earn 118,000 euros a year, a better salary even than now. It’s a huge scandal. — It is the state working. How can the state work against itself? — There is not even the chance of trusting that some media will report it, because they have managed to ensure that these large companies and financial institutions that were privatised and given to people like Villalonga (in the case of Telefónica) have taken over all the large media, so none are going to report this. Now because there are still networks … It is an alliance, where the Ministry of the Interior takes a part, an alliance that includes the police and information services, the civil guard; the prosecution, completely controlled and hierarchically obedient to the orders of the executive; also a large part of the judiciary; they control the General Council of Judicial Powers, the body that makes the appointments; and obviously they have the economic power, and the political … — There are journalists who are very directly involved in the case of the state sewers. — There is a document signed by Mr Villarejo in 1995, of a dozen typed pages, in which he says he has a lot of journalists infiltrated in the media. In the case of El Mundo, where there were Manuel Cerdán, Esteban Urreiztieta, Eduardo Inda, Antonio Rubio, he said he had made the headers appear on Monday’s front page. And he says it just like that. If in 1995, you already controlled the headers of the most important newspaper that bombed scandals, well now they control all of the large media, and we are not talking about radio or television. None of this has been tried, it hasn’t reached even one duty judge. And when the investigation commission is activated in Congress for the Operation Catalonia, PP, PSOE and Ciutadans veto the appearance of those who should know how the recordings of Fernández Díaz were made, how they filtered … — Why are Ciutadans backing the PP and PSOE, in this case? — They said they would act like the majority. Amazing! They, the spearhead of the fight against corruption! We are talking about the most important case of political corruption that has been committed in Europe, and they abstain. And if the majority says something, they will accept it, what is this all about? They have used all kinds of subterfuge to prevent the investigation going forward. — But is Ciutadans a party involved? You publish the case of the wedding of the relative of Fuster Fabra that Albert Rivera had attended and where he brought the senior echelons of the police into contact with those of the BPA to get information on the Pujols. —Yes, Albert Rivera got very angry with me, because he said he hadn’t been at the reception. Well what a surprise that he wasn’t there, when there are photographs of him with the wives of the two commissioners, Eugenio Pino and Marcelino Martín Blas, taken at the table. It’s rather a strange way of not being there. — And obviously Fuster Fabra, strongly connected to Ciutadans, was also there. — He is also very angry with me because I said he was an extreme right-wing lawyer. — Yes, we have that written in VilaWeb. — Yes, he says it was a sin of his youth … The fact that he was a militant of Fuerza Nueva doesn’t mean he was not extreme right-wing, of course. — From what you say, Ciutadans, through Fuster Fabra, played a mediating role with the senior echelons of the police force. —Yes, Fuster Fabra mediated between the Ciercos  and the political leadership, and he did so to ensure the dealings to be able to reveal the Pujols’ accounts in Andorra, and that is unquestionable. It is unquestionable that Fuster Fabra is one of the godfathers of Ciutadans, but they deny the obvious here. — In the Operation Catalonia. Why did they propitiate the dinner at La Camarga in 2010 between Sánchez Camacho and Victoria Álvarez? —Vicky Álvarez came down from Andorra once with Jordi Pujol Ferrusola and 25,000 euros, not with half a million. And when he left her, she thought she would get something out of having been his lover. She looked for a way to earn money out of it and this is where Mr Villarejo comes in, who relates with her as a journalist of El Mundo, with the backing of the journalists Eduardo Inda and Esteban Urreiztieta. In the audios there are between Álvarez and Villarejo (still pretending to be a journalist from El Mundo), they talk about Jorge Moragas . — Well, Jorge Moragas! — Yes, you already know that he knew Sánchez Camacho because they studied together when they were young. And Moragas tells Camacho that this girl he knew from school has been the Pujol’s oldest son’s lover, that she has a lot to say and it could go really well to destroy the Pujols’ reputation, and he tells her to meet her. Álvarez goes to the PP headquarters in Barcelona, and when they begin to talk in Camacho’s office, they arranged to meet over dinner one day. And it is then when Camacho organises the dinner at La Camarga with the famous recording. I have evidence that Camacho has committed perjury in court and has made a false complaint and lied in parliament, and now she is the first vice president of the Spanish Congress. — And the La Camarga recording, does it end up two years in a drawer? —No, it is examined, and the UDEF is created, at the head of which they put José Luís Olivera, who is now the director of a body that combines the fight against tourism with the fight against organised crime. Olivera directed the UDEF before Fernández Díaz was Ministry of the Interior, we are talking about the time of Rubalcaba. But then they still did not have the necessary power to make a political brigade to act against the Catalan parties and politicians, but the UDEF dossiers were already being drawn up. Who was Olivera’s right-hand man? Well Villarejo, who was then looking for a way to make Victoria Álvarez and also Javier de la Rosa declare against the Pujols. And in the case of De la Rosa, Villarejo did so by pretending to be a lawyer and sending him Petit Nicolás. We published the recording of De la Rosa talking to Petit Nicolás. And all of this was done in preparing the first report of the UDEF. — And this happens because of the outbreak of independentism in Catalonia. — Obviously. The rise of independentism in Catalonia is seen as a threat from the general commission of information in Madrid, and from the associate operative directorate of the police. So they examine what can be done and start the dossiers, which are made public when Fernández Díaz is in the ministry and says go on, let’s sink them. This is why Daniel de Alfonso goes to talk with him. They look for anything to try to sink the Catalan sovereigntist politicians and have to do so before the 9-N, and publish it in the favourable press. This is all obvious in the audios. — Do you think it is comparable with the GAL? — It is the largest scandal of police corruption and Interior mafia since the GAL, that is obvious. It is comparable in the execution, in the objectives, in everything corrupt about democracy. The difference is obviously that the GAL committed murder, and this brigade hasn’t yet. They also learned from the GAL. If two bodies appear, that’s not good, but at the same time they did threaten us with ‘We will not hold back.’ — What you think they might do when Catalonia calls the referendum? — The most serious thing about the sewer is that it is not just the Ministry of the Interior. Because you always have a legal apparatus to come down on your side, which can protect and defend you. If there are investigations into Xavier Trias which are seen to be false and are archived … The most dangerous thing is that the sewer pollutes the judicial system, and in this case I see that

Summary: Carlos E. Bayo: ‘Among this mafia there are magistrates, prosecutors and the Spanish Prime Minister’


La crisi de refugiats a la Unió Europea s’agreuja dia a dia, especialment des del tancament de la frontera de Macedònia amb Grècia fa una setmana i l’enduriment de les mesures d’entrada de persones en uns quants estats balcànics més. Es calcula que hi ha més de 32.000 migrants en cerca d’asil atrapats ara mateix a Grècia, quasi la meitat dels quals a Idomeni, el principal pas fronterer amb Macedònia i ara reconvertit en un immens camp de refugiats improvisat on els aliments són escassos i les temperatures, molt baixes. Malgrat la tensa situació a la frontera i les condicions sanitàries i higièniques cada vegada més precàries en aquests camps, el flux de persones que hi arriben des d’Atenes i les illes gregues més pròximes a Turquia no s’atura. De fet, es calcula que aquestes últimes vint-i-quatre hores cinc-centes persones, fugint de Síria i l’Irac, han travessat amb embarcacions precàries les poques milles que separen les costes turques de l’illa de Lesbos. Una d’aquestes embarcacions ha naufragat i hi han mort vint-i-cinc persones, pel cap baix. Cimera de la UE amb Turquia En aquest context, demà es farà una cimera dels caps d’estat i de govern de la UE amb el primer ministre turc, Ahmet Davutoglu, perquè accepti la repatriació sistemàtica de refugiats que se li demana en canvi de tres mil milions d’euros per a Turquia. Els estats membres de la UE també volen aprovar el reforçament de les fronteres exteriors i l’ajuda a Grècia per a atendre l’arribada de milers de refugiats.

Summary: El tancament de la frontera entre Grècia i Macedònia agreuja la crisi de refugiats


El judici s’acosta a la seva fi. La setmana vinent, quedarà vist per a sentència i és molt llaminer demanar-ne pronòstics als experts. El professor de dret constitucional Javier Pérez Royo (Sevilla, 1944) evita de fer-ho, només assenyala que la resolució pot acostar-se més a les pretensions de l’advocacia espanyola que no pas a les de la fiscalia. El constitucionalista prefereix posar el focus a curt termini, i la pròxima batalla judicial consistirà a saber si Junqueras, Puigdemont i Comín podran obtenir l’acta d’eurodiputats. Preveu una dura batalla: ‘Provaran per tots els mitjans que no siguin europarlamentaris.’ Ara bé, no té dubtes que tenen els seus drets polítics intactes i que hauran d’obtenir les credencials, encara que no puguin jurar o prometre la constitució espanyola. —Dieu que la decisió del Tribunal Europeu de Drets Humans de no admetre el recurs de Carme Forcadell és intranscendent. Per què? —Perquè no hi té res a veure. Aquest article tractava un problema que no té res a veure amb els fets que es tracten al judici. El TEDH no entrarà mai en una qüestió que, directament o indirecta, tingui relació amb la independència. Això és així. És com si no en fos competent. No hi ha cap article al Conveni Europeu dels Drets Humans que permeti al tribunal de pronunciar-se sobre aquesta qüestió o en què es pugui encaixar. Sí que és veritat que la denúncia també versava sobre la llibertat d’expressió, però bàsicament, i indirectament, de fons hi havia la independència. I aquí no hi entrarà mai, el TEDH. Una altra cosa és que hi ha drets recollits al conveni i la constitució espanyola i que sí que són competència del TEDH. —No s’hauria d’haver presentat? —Jo crec que va ser un error presentar aquesta demanda. És tirar-se pedres a la pròpia teulada. Tu no pots bombardar el TEDH amb recursos. La imatge que transmets no és de serietat. Quan vas al TEDH, has d’estar molt convençut i molt segur que tens un cas que, com a mínim, pot ser admès a tràmit. Que et donin la raó i obtenir una sentència favorable és més complicat, però no pots enviar una demanda sense més. Te n’has de controlar les ganes. —El Grup de Treball de Detencions Arbitràries de l’ONU va decretar la llibertat dels presos de manera immediata. Us esperàveu que fos tan contundent en el contingut? —Sí, a mi això no m’ha sorprès. Certament, és molt rotund i molt contundent. Però a l’ONU ja hi havia hagut alguns documents semblants sobre les detencions provisionals en altres estats. Allà hi ha una receptivitat més àmplia. Però ha de quedar clar que no és una sentència, perquè les sentències només les dicten tribunals que han de ser obeïts per tothom. Veurem què fa Espanya, perquè de moment ha impugnat la composició del grup que ha emès la resolució. Donaran allargues a la qüestió. —L’elecció de Junqueras, Puigdemont i Comín situa el judici contra el procés en un nou camí. Per què? —Vull dir que, en aquest cas, hi ha tres persones que han estat elegides parlamentàries. En la meva interpretació, no se’ls pot impedir de ser-ho. Junqueras ha demanat autorització per a sortir i acudir a la Junta Electoral a jurar la constitució. Jo, si fos ell, plantejaria la posada en llibertat, perquè existeix una circumstància nova, i és que ara és eurodiputat. I si diuen que no, ja hi hauria base per a acudir al Tribunal de Justícia de la Unió Europea. —De fet, alguns mitjans de Madrid assenyalen que Marchena no deixarà sortir Junqueras per assistir a la Junta Electoral. —Jo crec que no el deixarà sortir, no. És que en el moment que hagi jurat la constitució davant la Junta Electoral, ja tindrà la condició d’eurodiputat. I llavors Marchena sí que haurà d’enviar el suplicatori al Parlament Europeu i haurà de suspendre el judici. I si hi ha suplicatori, al Parlament Europeu hi haurà un debat polític sobre la instrucció i sobre el judici, abans de la votació. I això sí que seria internacionalitzar el judici, perquè al Parlament Europeu no hi ha qui controli un debat. —Però Marchena pot prendre decisions en funció de les hipòtesis? —És clar. Ell vol tancar el judici i deixar-lo vist, escudar-se en el fet que estigui vist per a sentència per justificar-se i donar a entendre que s’ha acabat, que només falta redactar la sentència i ja no s’hi pot interferir. Aquesta serà la seva línia de resistència. De totes maneres, entenc que les defenses de Junqueras preveuran d’acudir al Parlament Europeu i al Tribunal de Justícia de la Unió Europea. I dir-los: ‘No hi ha sentència ferma, estic en ple ús dels meus drets civils i polítics, per això m’he pogut presentar, per això he sortit elegit i vostès m’han de deixar que sigui europarlamentari. Ara, si em condemnen, llavors ja es veurà què passa.’ I tot això també ho plantejaran Puigdemont i Comín. Per això penso que serà molt difícil d’impedir que en algun moment aquesta barrera acabi caient i es converteixin en europarlamentaris. —Impossible? —Sí, és gairebé impossible que els ho impedeixin. Aquí, la qüestió fonamental és que han estat elegits. —Però haurien de jurar o prometre la constitució espanyola. —Això va començar quan els de Batasuna es van negar a jurar la constitució i aleshores els van impedir de constituir-se com a parlamentaris. Ells van acudir en empara al Tribunal Constitucional, i en una sentència de 1987 l’alt tribunal va dir que aquest requisit era predemocràtic. Ara provaran per tots els mitjans que no siguin europarlamentaris, però siguin a la presó o no, no els ho poden impedir. —Tot plegat acabarà a Luxemburg? —Sí. Acabarà entre el Parlament Europeu i Luxemburg. Serà un cas enrevessat, amb molts estira-i-arronses, però tinc la sensació que això no es pot aturar. No es pot aturar. —Ja vau escriure que Marchena hauria d’haver demanat el suplicatori al congrés espanyol quan Junqueras, Rull, Turull i Sànchez van sortir elegits. Això va ser una ingerència del poder judicial? —El Tribunal Suprem va fer trampa. A l’escrit que van presentar les defenses de cinc diputats, li demanaven tres coses: l’alliberament, la sol·licitud del suplicatori i, en tercer lloc, la suspensió del judici fins que no es resolgués el suplicatori. Aquest és l’ordre en què es van exposar les qüestions, però el Tribunal Suprem va alterar-lo i va respondre primer a la segona i tercera, i després a la primera, l’alliberament, amb una resposta completament infundada. El problema de la llibertat provisional és que el Suprem no tenia manera de respondre-la, perquè no hi havia risc de fuga ni de reiteració delictiva, per tant, no podia mantenir-los a la presó. Si els posava en llibertat, havia de demanar el suplicatori i suspendre el judici fins que es resolgués. Va argumentar que el judici ja estava molt avançat i que no es podia demanar el suplicatori i, per tant, era millor que fossin aquí per no ‘pertorbar el desenvolupament final del judici’, que no és cap motiu per a mantenir la presó provisional. Vull dir, que l’ordre dels factors sí que altera el producte. El tribunal va fer de triler, i en lloc de respondre a les peticions en l’ordre que li havien presentat, el va invertir per justificar la impossibilitat de la llibertat. —La suspensió dels diputats al final la va executar la mesa del congrés, però després d’haver rebut indicacions del Suprem. Aquí Marchena va trencar la separació de poder? —Exactament, és dubtós que ho pogués fer. Ell va recomanar l’aplicació de l’article 384 i no és clar que es pogués aplicar, perquè la sentència que va aplicar aquest pretext constitucional tenia molts interrogants i era pensada per a delictes de rebel·lió amb bandes armades. Marchena, com que ho sabia, va imposar la tasca de la suspensió al congrés, tot i que no això li pertocava. És un atemptat contra la separació de poders, perquè no pot imposar res al parlament. Però Marchena va preveure que li podien donar un calbot en un eventual recurs posterior. Per això va voler que hi hagués un compromís del congrés i el senat i els ho va imposar. Com que aquest és un país amb tan poca tradició parlamentària i amb escassa valoració, es pot fer això. La cosa més normal hauria estat que la mesa li digués: ‘Jo no ho faig, això és cosa teva.’ —Amb el judici gairebé vist per a sentència, com valoreu el paper que hi ha tingut Marchena? —En primer lloc, en opinió meva i això s’acabarà veient al TEDH, Marchena no havia de presidir el judici. Després del whatsapp de Cosidó, a aquest senyor li manca imparcialitat objectiva per a poder ser en aquest judici, no com a president del tribunal, sinó com a membre. Per tant, la seva presidència està viciada des d’un començament. En segon lloc, en les seves intervencions ha intentat de ser molt comprensiu, molt àgil, molt garantista, però la veritat és que ha estat molt parcial en la direcció del judici i no ha dispensat el mateix tracte als testimonis de les acusacions que als testimonis de la defensa. Va permetre al tinent coronel Baena de fer una sèrie de comentaris i valoracions personals que no eren informació de fets, això és inadmissible. I en canvi, quan testimonis de la defensa han fet valoracions els ha tallat de manera immisericorde. O altres decisions tan dubtoses com ara separar el visionament dels vídeos dels testimonis que declaraven, fet que perjudica enormement el dret de defensa. —Dels escrits de conclusions de les acusacions, us vull demanar per la intervenció del fiscal Fidel Cadena, que va comparar els fets del 20-S i l’1-O amb el 23-F i va encunyar el concepte de ‘violència normativa’. Què us va semblar? —És que no hi ha cap mena de violència. Des del començament s’ha deformat la violència. El delicte de rebel·lió és un delicte imaginari, per això és tan enormement perillós, perquè en aquest cas no és un delicte real. I en un delicte imaginari no pots marcar els límits. Rebel·lió és un alçament violent i, per tant, hi ha d’haver un alçament i violència, en el disseny de l’operació. L’operació s’ha de dissenyar com un alçament amb la finalitat que no hi hagi resistència, i la violència ha de servir per a dissuadir qui pugui intentar resistir. I aquí no hi ha hagut res d’això. Incidents violents molt petits, pocs, la majoria ocasionats com a conseqüència de la intervenció de les forces i cossos de seguretat de l’estat. Aquí no hi ha hagut violència de cap mena. I la comparació amb el 23-F no és la primera vegada que apareix en aquest procés. És un disbarat. És que al 23-F hi va haver un segrest del congrés, això sí que és un acte claríssim de rebel·lió. —Les acusacions diuen que els Mossos es van posar del costat del govern per sostenir la rebel·lió, però al mateix temps també utilitzen les advertències de la cúpula del cos per incriminar el govern. No és contradictori, això? —El tribunal té la decisió presa. Ara, no sé què farà. Sí que és claríssim què farà la fiscalia. No s’ha mogut ni un mil·límetre d’ençà que Maza va presentar la querella. Aquí hi ha rebel·lió, els murs humans van impedir l’entrada de policies als col·legis i el 20-S es va assetjar la Conselleria d’Economia. I tota la violència de la Guàrdia Civil i la policia s’imputa als organitzadors del referèndum. Mentre el cas es mantingui als tribunals espanyols, ells saben que aquí val tot. Però el tribunal haurà d’anar amb molt de compte com redacta la sentència, perquè després sí que hi haurà una instància europea. I allà la cosa és molt més complicada. —Quina mena de sentència creieu que hi haurà? —No en tinc ni idea. Els daus ja han estat tirats. La sentència ha de tenir en compte que el cas acabarà al TEDH i això potser els porta a dictar una sentència que s’acosti més a les pretensions de l’advocacia que no pas de la fiscalia. A veure, que la sedició combinada amb la malversació són uns quants anys, però hem vist clarament el canvi de to de l’advocacia.

Summary: Pérez Royo: ‘Serà molt difícil d’impedir que Junqueras, Puigdemont i Comín siguin eurodiputats’


El vice-president Oriol Junqueras ha sortit avui per primera vegada de la presó dels Lledoners per anar a treballar, en aplicació de l’article 100.2 del reglament penitenciari. D’ara endavant, Junqueras pot sortir tres dies la setmana durant sis hores, sempre entre setmana, com ja fan la major part dels altres presos polítics. Junqueras, que és doctor en història del pensament econòmic i llicenciat en història moderna i contemporània, anirà al Campus Manresa de la Universitat de Vic – Universitat Central de Catalunya, hi impartirà docència. Vegeu el moment de la sortida, emès en directe pel canal 3/24: Junqueras ja ha arribat a la universitat, a Manresa, on ha estat rebut amb aplaudiments pels estudiants, que li han fet un passadís. 📍📍📍@junqueras arriba al campus Manresa de la Universitat de Vic @uvic_ucc on impartirà un curs de formació continuada de curta durada sobre Història del Pensament Occidental. Gran expectació entre els alumnes a la rebuda de la vicerectora. pic.twitter.com/rTzUooW4D1 — Txell Ortiz Vilaseca (TV3) (@txell79) March 3, 2020 Gràcies a tots els estudiants per la rebuda! pic.twitter.com/U7mq7mHhEF — Oriol Junqueras 🎗 (@junqueras) March 3, 2020 Ahir va sortir de permís penitenciari per primera vegada Raül Romeva, que treballarà per a una associació privada avaluant els avenços dels acords de Dayton, que van posar fi a la guerra de Bòsnia, ara que fa vint-i-cinc anys que es van signar. Fins ara, la fiscalia ha recorregut contra l’aplicació del 100.2 als presos polítics, però és un article d’aplicació immediata. El jutge de vigilància penitenciària haurà de dir si ratifica la decisió o bé l’anul·la, i en tot cas, tant la defensa com la fiscalia podrien recórrer contra el veredicte de l’Audiència de Barcelona.

Summary: Junqueras surt per primera vegada de la presó dels Lledoners per anar a treballar


El president de la Generalitat, Quim Torra, ha insistit avui que el pacte entre el PSOE i ERC per a la investidura de Pedro Sánchez no vinculava el govern. Preguntat per les diferències amb el document de Pedralbes, ha criticat que el nou acord no preveia la figura d’un relator. ‘És un acord semblant, però amb diferències pel que fa al document de Pedralbes. Necessita garanties’, i ha afegit que el pacte entre tots dos partits era legítim encara que no vinculava les institucions. Ho ha dit en declaracions als mitjans durant la visita a l’Agència de Ciberseguretat de Catalunya juntament amb el conseller de Polítiques Digitals i Administració Pública, Jordi Puigneró. Ha explicat que una vegada es formi el nou govern espanyol començarà els contactes que calguin: ‘Un diàleg en condicions, amb garanties i que tracti les qüestions que la ciutadania de Catalunya ens ha encarregat de tractar. És a dir, els tres punts coneguts d’exercici del dret d’autodeterminació, amnistia, fi de la repressió i llibertat dels presos polítics i exiliats’.

Summary: Torra critica que el pacte PSOE-ERC no preveu un relator i ‘necessita garanties’


La Generalitat Valenciana s’ha posat a la disposició del govern espanyol perquè, ‘en funció de què més convingui a tots’, el port de València aculli el vaixell de l’ONG Proactiva Open Arms. No obstant això, ha recordat que la competència de política migratòria és del govern espanyol i ha reivindicat que Itàlia ha d’assumir la seva responsabilitat. Ho han indicat avui a l’agència Europa Press fonts de la presidència de la Generalitat, que ocupa el socialista Ximo Puig com a resposta al batlle de València, Joan Ribó, que ha anunciat que ofereix el port per acollir el vaixell. Per la seva banda, l’agència EFE apunta que la Generalitat l’ofereix ‘si aquest vaixell no troba un port més proper o adient’ a les seves necessitats. Dijous l’embarcació de l’ONG va salvar 55 persones i, un dia després, 69 més ‘amb signes inequívocs de violència’ soferta a Líbia. Entre les quals, dues dones embarassades que avui han estat evacuades per la Guàrdia Costanera italiana. La Generalitat valenciana ha assegurat que estan ‘a la disposició del Govern’ per a acollir la recepció dels migrants ‘si al final, en funció de què més convingui a tots, entre ells la mateixa Open Arms, i d’acord amb què diu el patró del vaixell’, es pren la decisió que arribi al port de València. ‘La Comunitat Valenciana és una terra hospitalària’, han afirmat. No obstant això, ha puntualitzat que la competència de la política migratòria és del govern espanyol, d’acord amb les institucions comunitàries. ‘Nosaltres ens posem a la disposició del govern, que té la responsabilitat i qui és en contacte permanent amb Open Arms. I, per descomptat, exigim al govern italià que assumeixi la seva responsabilitat’, ha conclòs. Torrent critica des de Grècia ‘la inacció de l’estat espanyol’ en la crisi dels refugiats D’una altra banda, el president del Parlament de Catalunya, Roger Torrent, ha anat avui a l’illa grega de Samos, on ha visitat camps i assentaments de refugiats i s’ha reunit amb representants de l’Agència de Refugiats de Nacions Unides (ACNUR) a l’illa. Els ha traslladat ‘el rebuig del parlament per la inacció de l’estat espanyol’ i ‘el compromís de la cambra catalana de construir vies legals i segures per a facilitar la rebuda i l’acolliment de refugiats’. En una anotació a Twitter, ha criticat que aquests refugiats esperen que els estats europeus compleixin els compromisos d’acolliment: ‘Vides frustrades i atrapades per la inacció de la comunitat europea.’ Avui hem viatjat fins a la illa de #Samos, on milers de persones refugiades viuen confinats en camps i assentaments esperant que els Estats europeus es decideixin a complir els compromisos d’acollida. Vides frustrades i atrapades per la inacció de la comunitat europea. pic.twitter.com/1NcEJLXRx9 — Roger Torrent 🎗 (@rogertorrent) August 3, 2019 També s’ha reunit amb l’entitat catalana Humanity Wings, formada per voluntaris que ‘intenten millorar les condicions de vida dels refugiats’ i cobrir-los les necessitats més bàsiques. Torrent els ha agraït la seva tasca.

Summary: La Generalitat valenciana ofereix el port de València a l’Open Arms si Madrid ho creu convenient


La mesa i la junta de portaveus del Congrés dels Diputats espanyol es reuniran aquest dimarts per concretar la composició d’alguns òrgans de la cambra i definir la ubicació dels diputats en les diferents dependències de la cambra i a l’hemicicle, on el Partit Demòcrata Català, ara en el grup mixt, corre el risc d’acabar en les últimes files, la zona coneguda com a ‘el galliner’. En concret, i segons han indicat a Europa Press fonts parlamentàries, es tracta de concretar, entre d’altres assumptes, la ubicació dels despatxos dels diferents grups parlamentaris i el nombre d’assistents dels quals disposarà cadascun d’ells. També cal definir la composició de la Diputació Permanent del Congrés, l’òrgan que substitueix al ple en els períodes no ordinaris de sessions i que, per tant, ha d’estar en marxa durant l’agost. Pel que fa a les comissions, tot apunta que s’esperarà al setembre per decidir la seva composició i començar a constituir-les. Una altra qüestió que ha de resoldre la mesa i la junta de portaveus és la ubicació dels diferents grups parlamentaris a l’hemicicle. El PP, com és tradició, continuarà ocupant els escons del costat dret de la presidència i PSOE els de l’esquerra. Assumptes de funcionament de la cambra Tots aquests assumptes d’intendència, imprescindibles per la posada en marxa de la institució, s’havien de resoldre dimarts passat, però la decisió final de no donar grup parlamentari propi al PDC, i enviar als seus vuit diputats al grup mixt, va alterar tots els plans. Ara la cambra tindrà un grup parlamentari menys que al maig i el repartiment d’escons, despatxos i diputats adscrits a cada comissió quedarà alterat. El fet més visible és que el PDC, que portava dècades en el terç central de l’hemicicle, pot acabar ara amb els seus nous companys del grup mixt en les últimes files, al ‘galliner’.

Summary: El congrés defineix avui la ubicació dels diputats i si envia el PDC al ‘galliner’


Josep Lluís Albinyana (València, 1943) va ser el primer president del País Valencià. De quan la Generalitat encara no ho era ni se’n deia. Entre el 1978 i el 1979, va presidir el Consell Pre-autonòmic. Des d’allà, va intentar que els valencians poguessin accedir a l’autonomia per la via de l’article 151 de la constitució espanyola, que preveia de saltar l’espera de cinc anys que establia el 143. Va aconseguir que ho sol·licitessin el 90% dels ajuntaments del País Valencià. L’estat espanyol ho va deixar en lletra morta. En la seva anàlisi combina l’experiència política (per bé que insisteix sovint que ell no és pas polític) i la jurídica (ha estat magistrat d’instrucció a València), la suavitat en les formes i la claredat. Abans de poder-li preguntar res, ja ens diu que n’està ‘fart, molt fart. I content també.’ —Per què? —Estic molt content per la il·lusió de la qüestió catalana, en les seues característiques de mobilització, de lideratge, de pau. Tot són notes positives i molt pròpies de la nostra cultura, del nostre model. I amb exigències molt clares d’una alternativa al model social del qual volem ja eixir d’una vegada. —I fart? —Fart de la política valenciana, de l’equidistància que manté, fart de tants conceptes que encara no s’han encarat i que són una mena d’assignatura pendent per a la qual no ens hem matriculat mai. I dic fart de la situació valenciana perquè és la que m’interessa i em preocupa. D’Espanya, cap novetat: pega voltes en cercle mirant el forat que es va obrir al segle XIX i encara no n’ha sortit. Pense que un dels errors més greus que hem de suportar és pensar que el nostre model de societat és el mateix que el dels espanyols. I el model espanyol és molt diferent. Molt diferent. —Com és? —Jo el descriuria com un model vertical. Perdona la grolleria, però és el model del galliner: la gallina de dalt caga a la de baix. Estan tots en una escala, i un des de dalt li fa vertigen el poder que té, i mira cap avall i menysprea i humilia el que té a sota, perquè no puge. I això arriba a la petulància que algú es pense, essent creient, que és capaç de condecorar la Verge! És increïble! Es creu més que Déu! Aquest model de societat vertical és el seu principal error. I és fruit també de la mateixa distribució territorial del poder: hi ha hagut una aliança perversa: la de les oligarquies terratinents i cotoneres industrials de la Meseta i de Catalunya, en el segle XIX. Crearen un pacte de poder. No de societat: de poder. I això ens ofega i els fa anar cecs. —Cecs? —No tenen informació per a un conflicte tan greu com el català. La primera cosa que has de fer per encarar un conflicte és assabentar-te del que hi passa. Pel que fa a Catalunya, però, actuen com a autèntics zombis. En tot. Es creuen, per exemple, que la por ho solucionarà tot. Però quan a la novel·la de Nikos Kazantzakis pregunten a Zorba si té por, ell respon: ‘No, sóc un home lliure.’ Quan un poble vol ser lliure, la cosa que menys té és por. A Catalunya hi ha un moviment popular, transversal, de gent que actua perquè se sent lliure. I això fa molt de goig. Per fi! Per fi hem vist un model de societat que ens identifica. D’Espanya, cap novetat: pega voltes en cercle mirant el forat que es va obrir al segle XIX i encara no n’ha sortit. —No n’espereu res, de l’estat espanyol… —No. No m’atrevesc a qualificar-ho, però la repressió serà molt dura. Tinc setanta-quatre anys i en l’estat espanyol només he conegut repressió. Hi estan entrenats. El seu joc és el ‘a por ellos’. I el ‘que nos dejen actuar’. Han atropellat totes les garanties formals, processals, de principi de la legalitat que hi ha. No els importa. Perquè el pànic els fa justificar tot el que siga. En trobem l’exemple en Soraya Sáez de Santamaría: quan parla se li veu el pànic que té. Recita. Recita barbaritats. —Heu comentat que llei i dret, que hi ha qui presenta com a sinònims, en realitat no ho són. —La llei és una de les fonts del dret. Una de les fonts. Una altra és la jurisprudència. I una altra, el costum. Ara què passa? En primer lloc, els tribunals han aplicat la llei d’una manera desorbitada, com hem vist amb aquesta presos polítics i en més casos amb lleis nul·les perquè són contràries als drets humans. I no he de citar Tomàs d’Aquino per justificar el dret a la rebel·lió contra la llei injusta. El costum també imposa: una llei que siga útil s’aplica, i una que no, no. És elemental. Tan elemental com que el principi de legalitat, que és un principi essencial de l’estat de dret, obliga a complir la llei estrictament: i quan la policia agredeix, com va fer l’1 d’octubre, gent asseguda, això no és complir una ordre judicial, és un exercici de brutalitat, de força, de materialització d’un poder que humilia. —Parleu de coses que semblen… —…elementals. Jo he après amb juristes espanyols, amb llibres espanyols, he estat professor de dret constitucional: tot això és a l’abast de tothom. Es pot descobrir en qualsevol llibre. Però el llenguatge polític és tan desvergonyit que oblida què és el dret. —Sovint heu contrarestat la modernitat del discurs i del projecte independentista amb una Espanya de ‘cripta’. —A l’estat espanyol ignoren el llenguatge de la pau. No hi ha cosa més ignominiosa que una agressió física contra una altra persona. Això deshumanitza. I oblida que la pau és un instrument de construcció de la civilització. Si introduïra el llenguatge de la pau, Espanya arribaria lluny. O es mouria de la seua posició tan rígida. I si es mirara un poc més en l’horitzó, en horitzontalitat. El problema és que Espanya és un invent artificial del romanticisme. Si mires dos-cents anys enrere, veus que n’ha viscut a penes una quarta part en democràcia. I quina democràcia! De patriotes espanyols, no n’hi ha: són tots uns aprofitats, uns descarats que miren de trobar una justificació per alçar la porra i pegar al contrari. I l’exèrcit? —Uf. —Ha estat entretingut entre colpismes al poder central i guerres carlistes. És tan puf, tan poc disciplinat que no ha guanyat mai una potència exterior. Des de Túpac Amaru, eh? El tema no és cap broma. Ha estat durant anys castigant l’interior i educat per a això. Tinc setanta-quatre anys i a l’estat espanyol només he conegut repressió. Hi estan entrenats. —Volia demanar-vos si hi vèieu possibilitat de reforma, a l’estat espanyol, però… —El llenguatge de la pau hauria de ser el punt de partida de la reforma, en tot cas. Ara, que haurien de dir en què consistiria, eixa reforma, per a veure-la viable. Però no és una qüestió que puguem veure en aquesta generació. El problema és que hi ha dues cultures confrontades, que són com dues capes tectòniques: la cultura catalana i l’espanyola. Ho sent, però no ho lamente. El nostre país no es defensa a garrotades, com Espanya. És inimaginable. La cultura catalana és modernitzada, és actual, contemporània. La cultura espanyola és fossilitzada, és una cultura de detritus històric. En fi. De fórmules, és clar que n’hauria pogut trobar: estats federals, confederals… —No els calia inventar la sopa d’all. —És clar. Quan passeges pel món americà, per exemple, veus que el que allà en diuen províncies tenen unes competències que ací no tenen les autonomies: tenen policia, codi penal, jutges… I a ningú no li passa pel cap que siga el caos. De fórmules, és clar que n’hi ha. Però són fórmules construïdes des d’un llenguatge democràtic, de reconèixer que els ciutadans són tots iguals i no som en una escala vertical. I cal entendre que el llenguatge de la pau és una exigència de la civilització. No és una caritat ni una virtut que es dóna. Ni una debilitat que es té. —En aquest context, quin és el paper del País Valencià? — He dit que n’estava fart. I n’estic. A hores d’ara, el País Valencià té el dualisme d’una realitat tremendament encoratjadora, positiva, com és la societat civil, que es mou, que coneix la seua història, la seua cultura i pren consciència de la seua identitat. I d’una classe política que s’ha situat en una equidistància difícil d’entendre i que és el mateix eslògan que va boicotar l’autonomia pel 151. I aquest poble no és un poble equidistant: és un poble acollidor. Defensar aquesta equidistància del País Valencià, encara que siga d’una manera callada, silenciosa, és un retard històric que haurem de lamentar. I és que l’equidistància no existeix: eixa gent que es diu equidistant no l’he vista mai manifestar-se contra Espanya. Mai. Són els representants de l’status quo, del sotmetiment. Al capdavall, és la diferència entre política i simple gestió: la política és política i té un projecte; la gestió… és una altra cosa. Per política entenc això que es fa ara a Catalunya: hi ha uns partits, amb un projecte, hi deixen la pell i ho fan amb tot el valor i tota la serenitat. —I la gestió? —És allò que ha fet Lerma i els seus assessors al País Valencià. Incloent-hi Ximo Puig. És una política de simple manteniment, de considerar que la Generalitat és tan sols una mena de superdiputació prestadora d’obres i serveis… Jo vull una Generalitat que m’identifique com a poble, que diga el que pense com a poble enfront de les injustícies. De vegades, a més a més, la gestió oculta una política perversa. Per exemple, la gestió que van fer amb Canal 9: nosaltres no vàrem tenir una televisió al servei d’un projecte valencià. Nosaltres tinguérem ‘Tómbola’. És una factura molt alta, que s’haja desaprofitat un instrument tan important per fer país. Ens imaginem l’estat responent amb eixa duresa a hores d’ara si al País Valencià hi haguera una sintonia institucional? No dic independentista ni de proclamar res, sinó la solidaritat que hauria pogut haver-hi si haguérem tingut un projecte de país en el seu moment. —Com penseu que hi pot influir, el procés català, al País Valencià? —Té una influència poderosa per a tothom. No sé mesurar exactament la influència que tindrà en el País Valencià. Entre els efectes positius, hi ha el fet que s’ha acabat la transició. I això està molt bé. Superant la incertesa de no saber què pot ocórrer d’ací en avant, pense que també ens hem d’encarar molt seriosament amb el tema de la monarquia: no és una qüestió per a deixar pendent com una herència de la transició: si s’entra en una reestructuració de l’estat, ha de ser de dalt a baix i de baix a dalt. —El País Valencià prendrà mai consciència de la importància que té? —Al meu parer, mentre es faça política de gestió, les coses es difuminen massa. Perquè, per exemple, com es pot dissociar una reclamació per un finançament just d’una reivindicació d’autogovern? —Vàreu militar al PSOE i en vàreu sortir. —Com que jo he estat del PSOE, i hi vaig posar les meues expectatives i esperances, en sé la història i no me n’estranyen les declaracions. I ara fa aquesta mala jugada de donar la coartada a Rajoy i a Ciudadanos. Sense el PSOE no s’aplicaria mai el 155. N’estic convençut. Jo no em refie del PSOE. Simplement. Sempre tenen un peu coix. La primera cosa que haurien de tenir clara és quin model d’estat volen. Però no els ho trauràs. Hi ha un error històric que el sector nacionalista encara no hem superat. El PSOE és un partit que té una mala consciència d’estat que no es pot llevar de damunt —Quin? —Creure que necessitem l’aliança del PSOE per a fer camí dins de l’estat, com a lligam. I oblidar que el PSOE és un partit accidentalista a l’estat espanyol. Largo Caballero acceptà la dictadura de Primo de Rivera perquè li donà els Comitès Paritaris. I va ser capaç de tenir el PSOE clavat en la dictadura! Quan entrà en la República, féu el colp d’estat del 34, que costà l’exili a Indalecio Prieto. Guanyà el Front Popular i Prieto mateix conspirà contra Juan Negrín. I Largo Caballero, també. Però és que perden la guerra, se’n van a l’exili i Indalecio Prieto firma amb Juan de Borbón, a Estoril, el pacte de Sant Joan Lohitzune per a la restauració monàrquica! Cadascú que ho interprete com vulga. És un partit que té una mala consciència d’estat que no se la lleva de damunt. —Heu esmentat l’intent que el País Valencià accedís a l’autonomia per la via del 151, que no van permetre. —S’ajuntaren l’acció cap arrere dels partits polítics (UCD, PSOE i AP), i l’acció cap avant del govern i dels mateixos partits. Es varen obtenir més del 90% de sol·licituds dels ajuntaments (i davant notari, eh?) gràcies a la mobilització popular. Jo només vaig muntar en el carro de la il·lusió de la gent que tenia consciència de país, que despertava a una realitat com a possible. —Parlem de l’any 1978, oi? —Sí. I diré més: a Villena, el ple demana autonomia i hi ha un regidor de Fuerza Nueva. Doncs no es va ni abstenir! Va votar a favor de l’autonomia del País Valencià. O siga, el grau de convenciment de la gent era total. Per assolir l’autonomia per la via ràpida. Aprofitava la inèrcia de la mobilització i la propaganda que s’havia donat en la clandestinitat, en la il·legalitat: les mobilitzacions que demanaven autogovern, el trencament democràtic, que en dèiem. Jo només mantenia la fidelitat i la coherència. Amb la voluntat de mantenir els compromisos, que eren unitaris. Fins i tot quan el PC de Palomares em fa la mala passada d’eixir de la Taula, convoque ràpidament des de presidència tots els partits, parlamentaris i extraparlamentaris, perquè signen el compromís autonòmic. I amb això sota el braç, endavant. Malgrat que em trobe minat des del PSOE mateix, i amb els entrebancs de la UCD i totes les històries. —I què va passar? —Doncs que a l’octubre presentí les peticions, el 90%, al govern i al ministre de Relacions amb les Corts. I que al desembre es votà la llei de referèndum, que en el desenvolupament del títol vuitè deia que els ajuntaments que demanen l’autonomia hauran d’explicar si és per la via del 151 o per la del 143. Bé, però llei posterior no s’aplica sobre situacions anteriors, no? Doncs ací es va aplicar. Cosa que no va succeir amb els ajuntaments d’Andalusia, que van lliurar les peticions al mateix temps que nosaltres. —Per què penseu que tenen aquesta obsessió amb el País Valencià? —Perquè els Països Catalans són molt importants. Molt importants. És un desequilibri absolut de l’estat actual. I ens tracten d’una manera menyspreadora, que és el pitjor que hi ha. De tota manera, aquests tics ja són coneguts: qui té eixe sentit del desdeny en realitat és que enveja, desitja, reconeix una superioritat. —Senyor Albinyana, quin és el darrer llibre que heu llegit? —Que llegesc: aquest que acabe de començar ara .

Summary: Josep Lluís Albinyana: ‘El nostre país no es defensa a garrotades, com Espanya’


La cooperativa d’energia verda Som Energia ha fet l’assemblea general anual al Parc Científic i Tecnològic de la Universitat de Girona amb uns objectius clars per al 2018: arribar als vuitanta mil clients i facturar un total de cinquanta milions d’euros. De fet, les xifres del proppassat 2017 de Som Energia han complert les previsions més optimistes i han clos amb una facturació final de trenta-un milions d’euros i un subministrament a 62.100 llars i empreses d’arreu de l’estat espanyol. En aquesta trobada, en el qual han participat més de tres-cents socis, s’han renovat força càrrecs del consell rector i s’hi ha fet un repàs de l’exercici econòmic i social del 2017. Juntament amb el pressupost d’enguany, també hi han presentat el pla de treball de Som Energia i ha estat aprovada una modificació dels estatuts per tal d’adaptar-los a la nova normativa vigent i al funcionament actual. Per primera vegada, en aquesta sessió s’ha fet funcionar la plataforma ‘Participa’, una eina de gestió democràtica i de participació virtual a través de la qual els socis han pogut votar i fer aportacions i propostes abans de l’assemblea. Amb el vot –eminentment electrònic– han autoritzat la integració de la cooperativa a la unió de cooperatives de consumidors i usuaris d’energies renovables Unión Renovables i han adoptat explícitament els principis de l’economia social i solidària. També han donat el vist-i-plau al calendari democràtic anual, que servirà per establir els processos per a una participació clara i democràtica. A més, s’ha establert el límit de contractants del subministrament elèctric a través dels socis, i s’ha acordat de fer un estudi tècnic sobre la compra de l’energia que generen les instal·lacions unifamiliars dels socis. Som Energia és una cooperativa de consum i de producció d’energia verda sense ànim de lucre que va néixer el 2010 amb el propòsit de canviar el model energètic actual cap a un de totalment renovable i democràtic. Actualment, gaudeix de prop de quaranta-vuit mil socis i de més de setanta-sis mil contractes de subministrament elèctric a tot l’estat espanyol. Durant el darrer any, més de tres mil famílies i organitzacions, amb una inversió de tres milions d’euros, han engegat iniciatives d’autoconsum col·lectiu a través de la Generació kWh, que els permet d’obtenir electricitat 100% renovable a preu de cost, inferior a qualsevol altra producció amb combustibles fòssils i nuclears.

Summary: Som Energia preveu arribar als vuitanta mil clients enguany i facturar cinquanta milions d’euros


La candidata al senat espanyol de Veus Progressistes, Rosa Cursach ha mostrat la seva preocupació per la involució democràtica que viu l’estat espanyol i denuncia que la Junta Electoral espanyola aplica un altre 155 amb la prohibició dels referèndums republicans d’Artà i Valldemossa. Cursach és la cap de llista de la coalició del sobiranisme de les Illes que es presentarà a les eleccions espanyoles. La Junta Electoral de zona de Manacor ha prohibit la consulta popular sobre el model d’estat, per a triar entre monarquia o república que s’havia de celebrar el pròxim 7 d’abril a Artà, perquè considera que ‘suposa una infracció de la LOREG (article 50), i de la mateixa constitució espanyola que exclou la República com a forma de govern’. Ho justifica afirmant que ‘la forma política de l’estat espanyol és la monarquia parlamentària’. A Valldemossa també s’ha prohibit la mateixa consulta per part de la Junta Electoral de la zona de Palma. El referèndum s’havia de fer el cap de setmana vinent. Cursach ha recordat que ‘no només hem vist com s’atacaven l’autogovern o les llibertats a Catalunya; també s’han perseguit, detingut i jutjat artistes a Madrid i Balears. Ho han amagat davall una bandera cada vegada més gran, però allò que hi ha hagut ha estat un procés organitzat per defensar l’statu quo i sufocar qualsevol alternativa al sistema patriarcal i oligàrquic’. La candidata ha remarcat que el discurs del rei espanyol el 3 d’octubre no anava dirigit només als catalans, sinó també a republicans, feministes, anticapitalistes. I afegeix: ‘Ho hem vist ara a Artà o a Valldemossa, on les Juntes electorals han prohibit consultes privades sobre Monarquia o República’. ‘Apliquen el 155 contra qualsevol alternativa al seu model. Per això cal ser al senat, per a defensar la democràcia’, ha conclòs Cursach. Sis municipis mallorquins tenien previst de fer aquests referèndums organitzats per entitats privades. Entre els organitzadors hi ha Alternativa per Artà, Assemblea Popular de Porreres, Ateneu Popular d’Esporles, l’Ateneu de Pollença, la Valldemossa que Volem, s’Ateneu de Santa Margalida i Unió d’Independents d’Artà. Les votacions eren previstes el 30 i el 31 de març a Valldemossa i el 6 el 7 d’abril a Artà, Esporles, Pollença, Porreres i Santa Margalida Na @rosacursach defensarà la democràcia al Senat: de les lluites feministes a les consultes republicanes d'Artà i Valldemossa; del no al 155 a la llibertat d'expressió. Cal parlar clar i na Rosa ho fa! 🌹🙋💜https://t.co/Z6pRh91Mip pic.twitter.com/LMpL7EkdCp — MÉS per Mallorca (@MESperMallorca) March 24, 2019

Summary: El sobiranisme de les Illes acusa la Junta Electoral espanyola d’aplicar un altre 155 a Mallorca


L’oposició ha exigit explicacions a l’ex-president de la Generalitat Artur Mas després de la intervenció de la Guàrdia Civil al parlament i a Palau per a endur-se informació relacionada amb l’ex-conseller de Justícia Germà Gordó cas 3%. Han reclamat a Mas que doni la cara per a arribar al fons de l’assumpte i també han criticat la decisió del conseller de Presidència, Jordi Turull, de no deixar accedir els agents a la Generalitat. El portaveu adjunt del PSC, Ferran Pedret, ha dit que l’actuació de la Guàrdia Civil entra dins la normalitat d’una investigació sobre un cas de presumpte finançament irregular de CDC: ‘Entenem que a hores d’ara la prova que es pugui obtenir dels escorcolls sigui limitada, però pretenem que s’arribi fins al fons de l’assumpte’. Ha elogiat l’actitud de la presidenta del parlament, Carme Forcadell, que ha permès l’entrada dels agents. El portaveu adjunt del PP, Santi Rodríguez, ha lamentat que Turull pretengui donar instruccions per sobre de les autoritats judicials per a evitar i obstaculitzar que es puguin dur a terme les investigacions del 3%. ‘Esperem que no hagi tingut res a veure amb amagar absolutament res’, ha afegit. El portaveu de CSQP, Joan Coscubiela, ha assegurat que l’ombra de la corrupció de CDC és molt llarga i que CDC i el PDECat no aconseguiran evitar-la. ‘És imprescindible que s’assumeixin responsabilitats polítiques, és increïble i esperpèntic que el gran avalador de Gordó, el senyor Artur Mas, continuï decidint a les fosques del full de ruta del govern i de Junts pel Sí’, ha sentenciat.

Summary: L’oposició exigeix explicacions a Mas i critica la decisió de Turull


Comença a Manresa (Bages) el judici a Montserrat Venturós, batllessa de Berga, per no haver despenjat l’estelada de la façana de l’ajuntament quan li ho va ordenar la Junta electoral. Des del 2012, al balcó de l’edifici hi ha hissada una estelada en compliment d’un acord del plenari, que va decidir de penjar-la-hi i de no treure-la’n fins a la independència de Catalunya. La Junta electoral li va ordenar que la despengés durant els períodes electorals dels comicis al parlament del 27 de setembre de 2015 i les eleccions espanyoles del 20 de desembre del mateix any. La fiscalia demana que Montserrat Venturós sigui inhabilitada sis mesos i que pagui una multa de cinc-cents quaranta euros per un suposat delicte de desobediència. El jutjat d’instrucció número 1 de Berga ja havia acordat l’arxivament de la causa, però un recurs presentat pel ministeri fiscal va fer que l’Audiència de Barcelona reobrís el cas. Venturós va anunciar que aquest cop, a diferència de com va fer durant la fase d’instrucció, que no va anar a declarar i la policia la va detenir, es presentaria al judici perquè ‘no totes les estratègies serveixen per a cada moment’. ‘Ara potser s’esdevé un judici sense la persona acusada i, per tant, no podem deixar que els tribunals i els jutjats de l’estat espanyol facin un judici per ells mateixos sense la possibilitat que puguem intervenir i puguem dir alt i clar què pensem respecte als tribunals’, va dir en la conferència de premsa de presentació de la plataforma de suport Democràcia Vs Tribunals. Els primers actes que ha programat aquesta plataforma són dues concentracions al llarg del dia per a mostrar el suport a Montserrat Venturós. La primera serà a les deu del matí per a acompanyar-la al judici, que és convocat a dos quarts d’onze. I la segona serà a les set del vespre a la plaça de Sant Pere de Berga. La portaveu, Roser Valverde, va comentar que ‘és probable que hi hagi més actes i mobilitzacions en funció de com acabi el procés’. La batllessa va afirmar que afronta el judici ‘des de la confrontació i la no-col·laboració amb els jutjats i tribunals de l’estat espanyol’. No va entrar en els detalls de com serà la declaració, però va deixar clar que ‘per a nosaltres cap jutjat ni tribunal espanyol no és legítim’. Venturós va defensar que la sola cosa que va fer l’Ajuntament de Berga i la batllia és ‘assegurar i garantir uns acords plenaris que s’havien pres l’any 2012’. Sobre la possibilitat de ser inhabilitada, Venturós va dir que la desobediència és una ‘possibilitat’. De fet, creu que ‘tots els processos de canvi i de transformació han de passar pel sedàs de la desobediència o de l’obediència a la legitimitat popular’. Amb tot, Venturós va dir que, si és inhabilitada, hauran d’afrontar l’estratègia col·lectivament i en funció del context polític. Arxivament inicial El març del 2017 el magistrat que va arxivar inicialment la causa va exposar que un delicte electoral, del qual també era acusada inicialment, s’ha d’entendre quan es fa una campanya encaminada a obtenir el vot d’una candidatura en concret. Sobre la desobediència a l’autoritat, va argumentar que no hi va haver una ‘negativa franca, clara, patent, indubtable, indissimulada, evident o inequívoca’ de Venturós de retirar l’estelada quan l’ajuntament va ser requerit de fer-ho, sinó que considera que només va haver-hi ‘passivitat’.

Summary: Comença el judici a la batllessa de Berga per no haver despenjat l’estelada de l’ajuntament


El Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya ha començat avui, amb el propòsit de ser ‘més transgressor’ que els anys passats, amb actors com ara Sam Neill, Nikolaj Coster-Waldau i Aaron Paul i 171 films –30 menys que l’any passat. Sam Neill és conegut per films com ara la saga Jurassic Park i recollirà el Gran Premi Honorífic presentant The Vigil. La inaugural, En la hierba alta, farà arribar a Sitges Patrick Wilson, guardonat amb el premi Màquina del Temps, un reconeixement que també rebrà Maribel Verdú. Aaron Paul presentarà la seqüela de la sèrie Breaking Bad; Nikolaj Coster-Waldau, el popular Jaime Lannister de Joc de Trons portarà l’estrena mundial de Suïcidi Tourist. També hi serà present l’actriu i directora Àsia Argento, guanyadora del Méliès Career Award d’enguany, i el director Pupi Avati, Premi Nosferatu. El leitmotiv d’enguany seran els paisatges apocalíptics, amb un homenatge a Mad Max i hi tindran relleu les òperes primes espanyoles; així mateix, s’hi farà una retrospectiva de la filmografia de l’actor xinès King Hu –un referent de les arts marcials–, i s’hi projectarà el documentari Memory – The Origins of Alien per a celebrar els quaranta anys de la primera part d’Alien, de Ridley Scott. Títols destacats Entre els títols més esperats, es destaquen 3 from hell, de Rob Zombie; el thriller sobrenatural Daniel isn’t real, d’Adam Egypt Mortimer; Menja to daddy, el debut en direcció d’Ant Timpson; Bloodline, de Henry Jacobson; The Lodge, de Severin Fiala i Veronika Franz; i Vivarium, de Lorcan Finnegan, estrenada a Canes i amb una arriscada escenificació. Del subgènere fantàstic zombi es destacaran els títols Little Monsters, d’Abe Forsythe i protagonitzada per Lupita Nyong’o; la reinterpretació de Frankestein amb Depraved, de Larry Fessenden; i Sadako, un nou capítol de la saga japonesa The Ring, del guanyador del festival Hideo Nakata. D’Europa arribaran The Room, a càrrec de Christian Volckman, un film que combina el terror amb la ciència-ficció. I el que és considerat un dels millors films francesos de l’any, Li daim, de Quentin Dupieux. El festival oferirà una gran representació de títols locals i amb vocació internacional, en què es destaquen El hoyo, produït entre Catalunya i el País Basc, i l’obra novella Cuerdas, del tarragoní José Luis Montesinos. Un dels films més esperats, de producció espanyola, és Ventajas de viajar en tren, a més de Paradise Hills, amb la participació de Nacho Vigalondo al guió. El cinema llatinoamericà també tindrà protagonisme, amb títols argentins com ara Breve història del planeta verde, Punto muerto i Soy tóxico, a més del veneçolà Infección, el colombià Luz i l’uruguaià En el pozo. Podeu consultar-ne tota la programació. Què podem fer aquest cap de setmana: deu propostes

Summary: La seqüela de ‘Breaking Bad’, entre els principals reclams del Festival de Sitges


El candidat a la presidència de la Generalitat, Jordi Turull, ha argumentat davant de l’hemicicle que s’ha presentat a la investidura perquè prefereix fidel a les seves conviccions que no pas ‘desentendre’m del moment actual’. El diputat de JxCat no ha mencionat en cap moment la CUP, qui negant-li el seu suport li impedeix aconseguir la majoria absoluta per a ser investit. ‘Prefereixo ser víctima de la injustícia’, ha continuat Turull, que ha recordat als diputats que demà ha estat citat al Tribunal Suprem espanyol i podria ser empresonat. ‘Amb tot el que faci sempre he de poder mirar els ulls de les meves filles, la meva dona i la gent que m’ha donat la seva confiança. Per això sóc aquí, serè, il·lusionat i convençut’, ha dit. Turull ha desenvolupat el seu pla de govern i ha reiterat el seu ‘compromís’ a allargar la mà a Madrid sempre que ‘el cap de l’estat o del govern espanyol estiguin disposats a parlar’. En el tram final del discurs, el candidat ha assegurat que ‘està en joc l’essència de la democràcia i la voluntat dels catalans expressada a les urnes’, per això ha demanat a tots els diputats que siguin dignes dels seus escons i el moment que viuen. ‘Avui ens podem desfer de les grapes del 155’, ha conclòs.

Summary: Turull: ‘Prefereixo el risc de ser víctima d’una injustícia que desentendre’m del moment actual’


Jennifer Clement (1960) va néixer als EUA, però de ben petita se’n va anar a viure a Mèxic. Tanmateix, féu els estudis universitaris a Nova York, on es va llicenciar en antropologia i literatura anglesa. És la primera dona que presideix el PEN Club Internacional d’ençà que es va fundar, el 1921. Abans, del 2009 al 2012, havia ocupat la presidència del PEN mexicà. Ha publicat quatre novel·les, un llibre sobre la relació del pintor Jean Michel Basquiat amb la ciutat de Nova York i nombrosos llibres de poemes. Les seves novel·les han obtingut èxits importants de venda i de crítica i alguns dels premis literaris més importants del món. Clement assegura que el PEN Club –una de les entitats més antigues del món en defensa de la llibertat d’expressió i dels drets humans dels escriptors– continua a l’avantguarda de la diplomàcia cultural. Ha estat a Barcelona per a presentar un comunicat de suport a Jordi Cuixart i Jordi Sànchez en què ella, grans intel·lectuals de prestigi mundial i quinze centres PEN de tot el món en demanen l’excarceració i l’eliminació dels càrrecs de rebel·lió i sedició, alhora que alerten dels retrocessos democràtics. De resultes del comunicat i del que va emetre fa uns quants dies el PEN americà, el president d’honor de la institució, Mario Vargas Llosa, ha anunciat que deixava l’entitat, molt irritat. —Quasi cent anys d’història i sou la primera presidenta. Diríem que el PEN Club no és una entitat gaire paritària… Com l’encareu, la vostra presidència? —És una responsabilitat que em prenc molt seriosament. He fet coses per posar la dona al centre de l’organització. —En un organisme tan gran les coses no són immediates, però el canvi era important i paga la pena… —Sí, vam trigar dos anys a poder aprovar per unanimitat la reforma de la nostra carta constituent, que ara diu que lluitarem contra la persecució per qualsevol mena d’odi i inclou conceptes com el d’igualtat, que a començament del segle XX ni tan sols s’havia detallat. —També heu fet una altra passa important en aquest sentit… —Després de l’aprovació de la reforma de la carta constituent hem elaborat el Manifest de la Dona, que ha impulsat un important grup de treball amb consellers i conselleres. El fet sorprenent és que el document ha sortit del PEN, però després l’han emprat moltes organitzacions, com ara les Nacions Unides. —De totes maneres, ja hi teníeu experiència, en processos dilatats, com el que va dur a considerar un delicte federal l’assassinat de periodistes a Mèxic… —Era fonamental canviar una llei i hi treballàvem totes les ONG: els assassinats de periodistes i escriptors no podien ser un afer intern de cada estat, s’havien de perseguir des del govern federal, i això ho vam aconseguir quan el PEN va començar a treballar-hi seriosament. —Precisament la negociació es va desencallar quan el PEN va entrar en el debat amb tota la força… —El PEN té això. Quan ho necessites tens el suport de 150 centres de tot el món, amb grans escriptors, amb tots els premis Nobel al darrere, amb l’acadèmia sueca… la pressió és molt forta i s’aconsegueixen coses. —Entenc que aquesta maquinària de suport és la que tenen ara Jordi Cuixart i Jordi Sànchez després de la presentació del comunicat a favor seu? —Sí, aquest és el suport que tenen ara els dos dirigents de la societat civil catalana. —Creieu que aquesta pressió tindrà un bon resultat a Espanya? —A Mèxic va funcionar perquè hi ha un respecte molt gran pels escriptors i pels poetes. Hi ha governs que no senten vergonya davant les nostres actuacions i n’hi ha en què la pressió funciona molt bé. —Heu agafat aquests dos casos perquè són dues personalitats de l’àmbit cultural, però hi ha més presos polítics empresonats que també ho són, com ara Raül Romeva o Oriol Junqueras, que abans d’entrar a presó ja havien escrit llibres, i alguns altres que han escrit a la presó. També s’estudiaran, aquests casos? —És molt possible que el PEN també agafi aquests casos, però no podem fer-ho a la babalà. Ha de venir d’una petició del comitè dels escriptors empresonats i, a partir d’aquí, iniciar un expedient. També s’ha de parlar amb l’escriptor, la seva família i els advocats, és una burocràcia una mica lenta. —Com és la vostra relació amb el centre català del PEN. Sovint es diu que hi ha un grup de pressió català en el PEN Internacional… —Tinc molta relació amb el PEN català i amb Catalunya mitjançant Carles Torner. Ell és un home de Catalunya que fa trenta anys que és al PEN i m’ha aproximat molt el món català. Però la meva relació amb Catalunya ve de molt més lluny, de Mèxic. —Com és això? —Jo era molt amiga de Ramón Girao, que va fer la introducció a un llibre meu que es diu El marinero de Newton, un poemari sobre ciència. I durant quinze anys o vint vam passar el Cap d’Any amb ells i amb més espanyols exiliats que es movien o s’havien mogut a l’entorn d’Octavio Paz. Ell em va despertar l’amor per Catalunya. —Mario Vargas Llosa, diumenge a El País, i ahir el ministre d’Afers Estrangers espanyol, Josep Borrell, insistien a dir que els ferits de l’1-O a Catalunya eren una invenció, eren fake news. I Vargas Llosa està molt enfadat, fins al punt que ha anunciat que deixaria el PEN per la posició que ha pres, segons ell, a favor dels partidaris del cop d’estat a Espanya. —Passa que hi va haver molts enregistraments, i molts van sortir en mitjans com la BBC. Com pots dir que unes imatges de la BBC són fake news? Sí que hi ha hagut casos en la història en què s’ha fet teatre per crear fake news, però no és pas el cas d’allò que va passar aquí. Pel que fa al cas de Vargas Llosa, és l’única protesta que hem tingut fins ara. El PEN, durant cent anys, ha estat el lloc dels grans debats del món, amb encerts i rectificacions. I aquest debat i aquestes passions no són res de nou per al PEN. El comunicat té el suport del comitè d’escriptors a la presó, i el conjunt del PEN internacional i les seves resolucions recents en congressos i comitès. Lamento que Mario Vargas Llosa renunciï al PEN i sempre serà benvingut si canvia d’opinió. —Aquests dies us hem sentit dir que la història del PEN és una història de presó i exilis… —D’ençà de les primeres cartes del PEN, es veu que hi ha un intent d’acollir escriptors de fora en situació de perill i de mirar com els podem salvar. Des del primer moment hem volgut acollir escriptors en situacions difícils i de llavors fins a la creació de la xarxa Icorn de ciutats refugi, aquesta ha estat una de les nostres màximes prioritats. —Diuen que quan un escriptor arriba a la presidència del PEN, bé d’un centre nacional, bé de l’internacional, gairebé es troba forçat a deixar d’escriure… —Hi ha una bona part de veritat. Jo no podria escriure una novel·la, que em requeriria molta concentració i fins i tot potser una vida paral·lela. No he escrit cap novel·la però si alguns poemes, molts discursos i manifests que han implicat una altíssima concentració per aconseguir que siguin efectius i que els aprovi el màxim nombre de gent possible. —Heu arribat a aquest càrrec en un dels moments més dolços de la vostra carrera. Ha estat un gran sacrifici? —No ho he pensat mai com un sacrifici. El meu pare va ser un gran lluitador pels drets civils als Estats Units i ens va criar ensenyant-nos que a la nostra vida també havíem de servir els altres. Jo no vaig pensar mai que seria presidenta del PEN Internacional, però benvingut sigui. —Viviu a Mèxic, i entre el 2009 i el 2012 vau ser presidenta del PEN mexicà. Heu dit que Mèxic és un dels països més perillosos del món per a ser periodista… —El periodisme, sobretot el que cobreix notícies de criminalitat a les províncies, és molt perillós. Un dels principals problemes a Mèxic és que hi ha impunitat. Tenim més de cent periodistes assassinats aquests darrers quinze anys i no hi ha ni una sola persona a la presó per haver mort un periodista. A Turquia hi ha periodistes a la presó, i a Mèxic són a les tombes. Sí, en aquest sentit Mèxic és un dels pitjors països del món. —I aquesta violència com afecta la vostra literatura? —Potser no he escrit explícitament sobre l’assassinat de periodistes, però sí sobre la violència a Mèxic. El meu llibre anterior, Prayers for the stolen (titulat Ladydi en l’edició en castellà de Lumen), tractava sobre el robatori de nens a Guerrero, i el més recent, Gun love (Amor armado), explica com les armes dels Estats Units van a Mèxic i a l’Amèrica Central i també que la crisi humanitària té a veure amb l’accés a armes, que és el gran negoci dels Estats Units.

Summary: Jennifer Clement (PEN Internacional): ‘Com ho poden dir, que unes imatges de la BBC són “fake news”?’


La ministra espanyola d’Afers exteriors, UE i Cooperació, Arancha González Laya, ultima canvis en l’estructura del seu departament, que tindrà previsiblement una Secretaria d’Estat dedicada exclusivament a Cooperació i mantindrà i reforçarà la d’España Global, l’organisme que impulsa campanyes contra l’independentisme. Posarà sota l’àmbit d’aquesta secretaria l’Oficina d’Informació Diplomàtica (OID) i una nova direcció general destinada a la diplomàcia econòmica. Les Secretaries d’Estat continuaran sent quatre, perquè la Secretaria d’Estat d’Afers exteriors assumirà també Iberoamèrica. La quarta serà la dedicada a la UE. El nou organigrama, per tant, dóna més pes a España Global perquè posa sota la seva òrbita la comunicació pública, coneguda habitualment com a OID. Exteriors ja compta amb una Direcció General de Relacions Econòmiques Internacionals, però fins ara està adscrita a la Secretaria d’Estat d’Afers exteriors. Així ho ha avançat ‘The Diplomat in Spain’ i ha pogut confirmar l’agència Europa Press. La nova estructura, que ja s’ha donat a conèixer als alts càrrecs del Ministeri espanyol, s’aprovarà, en principi, en el Consell de Ministres de dimarts, però és probable que els nomenaments encara triguin una mica més. De moment encara no es coneix si l’actual secretària d’estat espanyola per a l’España Global, Irene Lozano, seguirà al capdavant de l’organisme. Ella mateixa ha declarat tenir ‘zero’ indicis sobre si seguirà o no en el seu càrrec actual. Irene Lozano, la intoxicadora global

Summary: El govern espanyol reforça España Global amb la comunicació


Ciutadans ha presentat una denúncia penal a la fiscalia espanyola contra el president del parlament, Roger Torrent, i la resta de representants de JxCat i ERC (Josep Costa, Eusebi Campdepadrós i Adriana Delgado). Els acusa d’un delicte de prevaricació per haver admès a tràmit una moció de la CUP. El text demanava de ratificar la declaració de ruptura amb l’estat espanyol aprovada el 9 de novembre del 2015. 📡@carrizosacarlos "Hemos presentado una denuncia penal contra Torrent y los miembros de la mesa que apoyaron admitir a trámite la moción de la CUP para reafirmar la independencia. Una muestra de su intención de seguir con su plan ilegal" #ActualidadCshttps://t.co/NJJYpcM5TQ — Ciutadans (@CiutadansCs) August 13, 2018 Ho ha anunciat en conferència de premsa el portaveu parlamentari de Ciutadans, Carlos Carrizosa, qui ha dit que el fet d’haver aprovat la moció demostrava que les formacions independentistes continuaven ‘amb el seu propòsit’. La moció de la CUP instava el parlament a ‘ratificar la ferma voluntat de dur a terme les actuacions necessàries previstes i aprovades’ per la cambra per tal d’assolir i culminar democràticament la independència de Catalunya’.

Summary: Ciutadans denuncia Torrent i els representants de JxCat i ERC a la mesa per haver admès a tràmit una moció de la CUP


Tal com explicava Ferran Busquets, director de la Fundació Arrels, en aquesta entrevista, nou-centes persones dormen cada nit al carrer només a Barcelona. Busquets recordava que és un problema social molt greu que ens afecta tots i que per resoldre’l, en primer lloc, no podem aclucar-nos-hi d’ulls. Però què podem fer quan veiem algú que dorm al carrer? Un de les línies de treball més intenses d’Arrels és precisament aquesta: explicar a tota la societat què s’ha de fer quan observem, ben de prop, el problema. Heus-ne ací una petita guia, sintetitzada en dos passos: 1. Entendre-ho com un problema greu i complex i no com una molèstia Com explica Busquets, el primer pas que cal fer és molt senzill: prendre consciència que la gent que dorm al carrer és un problema de tots, no només de qui hi ha de dormir. ‘El ciutadà té dues maneres de reaccionar: entendre que aquella persona que dorm al carrer és una molèstia per a ell i per als altres veïns o entendre que aquella persona té un problema molt greu i que aquest problema ens afecta a tots; amagar-ho o fer veure que no existeix no ajuda. El primer pas és, doncs, prendre’n plena consciència.’ 2. Avisar i informar-ne, també a través de la nova aplicació d’Arrels ‘El segon pas que cal fer sovint ja no és tan senzill, però hi ha una manera molt gràfica d’explicar-ho: quan algú veu un accident de trànsit, què fa? Com a ciutadà trucarà als serveis d’urgència, oi? Per a una persona que dorm al carrer caldria fer el mateix pas.’ Busquets admet que l’acció d’avisar i d’informar-ne ja no és tan elemental perquè sovint el ciutadà, igualment conscienciat, no sap com actuar, com fer-ho ni a qui s’ha d’adreçar. Posar el cas en coneixement dels serveis socials municipals és una de les opcions que té. També pot informar-ne per telèfon entitats socials o de barri que comptin amb programes d’atenció als sense-sostre, com Arrels mateix. Però, sigui com sigui, aquestes vies de comunicació tradicionals s’han demostrat generalment poc eficaces. Per això Arrels ha posat en funcionament aquesta aplicació de mòbil (disponible tant per a iPhone com per a Android), perquè tothom qui vegi algú dormint al carrer pugui avisar l’entitat marcant la localització. La fundació recull la informació i hi envia un equip de carrer que farà seguiment del cas i atendrà la persona. El resultat és revelador: en poc més de dues setmanes ja s’han rebut quasi vuit-centes localitzacions de sense-sostre a Barcelona. En tot l’any passat, quan aquest mateix servei era disponible a la web de la fundació, se’n van rebre dues-centes vint-i-quatre localitzacions. ‘La informació que ens facilita aquesta aplicació és molt important perquè d’una banda ens permet d’actuar i de l’altra ens ofereix unes dades que podem creuar amb altres estudis per a poder descriure i estudiar millor el fenomen, l’evolució, cada cas, cada zona, cada situació, etc.’ Assessorament i formació per a qui visqui el problema de prop Formar tothom que visqui de prop aquesta realitat o que tingui al seu entorn algú que es troba en situació de risc i que potencialment podria acabar havent de dormir al carrer és un dels objectius d’Arrels per a enguany. ‘De fa temps treballem en un projecte que esperem engegar ben aviat, per a assessorar i formar els ciutadans que ho demanin amb l’objectiu d’ajudar els sense-sostre o de prevenir casos de risc’, explica Busquets, que reitera que qui dorm al carrer té unes necessitats determinades que no sempre són elementals: ‘És gent que ho ha perdut tot, sobretot la confiança, i això cal tenir-ho molt present perquè la primera cosa que necessita és recuperar aquesta confiança, i això no és gens fàcil; per això una simple conversa pot ser molt productiva. Però cal saber-la gestionar, i per això cal assessorar-se.’ Llegiu ací l’entrevista completa a Ferran Busquets: ‘El problema no és solament Adif, sinó que tots podem acabar al carrer’ (11-2-2016)

Summary: Què podem fer quan veiem algú que dorm al carrer?


El conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, Chakir el Homrani, ha afirmat aquest dilluns que ‘les llengües de la immigració’ són ‘un gran actiu per a una economia oberta al món, com la catalana’. El conseller ha destacat que la realitat migratòria permet tenir ‘un munt de gent que pot atendre els parlants de gairebé tot el món al país’. Ara, el govern es planteja acreditar aquest ‘potencial’ en benefici de les persones treballadores migrades, però també de les empreses catalanes. És per això que la Generalitat ha anunciat una convocatòria d’acreditació de les competències professionals en comunicació i idiomes que reconeixerà les llengües de la immigració en l’àmbit laboral. L’executiu català subratlla que aquesta iniciativa és “pionera’ i que ‘posa en valor’ la diversitat i el bagatge de les persones nouvingudes.En aquesta primera convocatòria s’acreditarà el coneixement de l’alemany, l’amazic, l’anglès, l’àrab, el danès, el francès, l’italià, el portuguès, el rus i el xinès. Les persones que vulguin acreditar-ne alguna han de disposar de NIE o NIF, tenir vint anys o més i experiència laboral o formació acreditada en un dels sectors professionals. Al finalitzar el procés d’acreditació, d’uns sis mesos de durada, obtindran un document oficial que els permetrà convalidar les assignatures de llengües estrangeres en el cas d’ampliar estudis, així com millorar el seu currículum vitae.

Summary: El Homrani considera ‘les llengües de la immigració’ un gran actiu per a l’economia catalana


Som Alternativa, el partit que impulsen els ex-diputats de Podem Albano-Dante Fachin i Àngels Martínez Castells, i Procés Constituent demanen de constituir un ‘bloc republicà’ amb capacitat d’unir els ciutadans, independentistes o no, al voltant de la idea de l’autodeterminació de Catalunya ‘entenent l’1-O i el 3-O com a materialització d’aquesta aliança i com a camí a seguir’. Tal com expressen en un comunicat conjunt, tots dos demanen d’implicar-se en ‘les lluites socials, la multiconsulta o multirreferèndum i el procés constituent’. A més, en la reunió que van mantenir totes dues forces van discutir ‘la necessitat de treballar conjuntament de cara a les eleccions municipals del 2019’. ‘Entenem aquesta fita electoral com una oportunitat per a seguir construint mobilització, ruptura institucional i participació. Són una oportunitat perquè els municipis siguin escola de democràcia real, deliberativa, participativa’, diu el text. D’altra banda, reivindiquen el referèndum del 1r d’octubre i la vaga general del dia 3, fets que segons que diuen ‘obliguen a repensar estratègies, línies de discurs, i sobretot, d’acció’. És per això que demanen que les seves propostes es treballin en espais amplis, ‘que permetin de construir estratègies de treball clares i obertes’. Diuen que cal ‘recuperar la connexió entre institucions i ciutadania mobilitzada’ i adverteixen que ‘deixar la iniciativa a les mans dels partits i les institucions és un retrocés en tots els àmbits de lluita’. Per últim, la reunió també va servir per a coordinar-se amb vist als actes de l’Onze de Setembre i les accions amb motiu del primer aniversari de l’1-O.

Summary: El partit de Fachin i Procés Constituent demanen de constituir un bloc republicà ampli


El dilema d’una astronauta sobre si passar més temps amb la seva filla o anar a una missió espacial d’un any és la trama del film Proxima, d’Alice Winocour, que arriba aquesta setmana a la gran pantalla. També s’estrena un nou capítol de la saga Jumanji, el documentari El escritor de un país sin librerías, sobre Guinea Equatorial, dirigit per Marc Serena i, en català, el film d’animació Spy cat. Proxima. Direcció: Alice Winocour. Intèrprets: Eva Green, Zélie Boulant, Sandra Hüller; Matt Dillon, Aleksey Fateev, Lars Eidinger. Gènere: Drama. Esbós: Una astronauta que es debat entre passar més temps amb la seva filla o embarcar-se en una missió espacial d’un any. El escritor de un país sin librerías. Direcció: Marc Serena. Gènere: Documentari. Esbós: Film que explica com Guinea Equatorial, que es va independitzar d’Espanya fa cinquanta anys, s’ha convertit en un dels països més aïllats de l’Àfrica. El protagonista de la història és Juan Tomás Ávila Laurel, que l’any 2011 va haver de refugiar-se a l’estat espanyol per denunciar la dictadura de Teodoro Obiang. Spy cat (Marnies Welt). Direcció: Christoph Lauenstein, Wolfgang Lauenstein. Gènere: Animació. Esbós: Una gata no ha sortit mai de casa i tot allò que coneix de l’exterior ho sap perquè ho ha vist per la televisió. Decidida a viure una gran aventura, es convertirà en l’agent 00-Cat. En català. Fin de siglo. Direcció: Lucio Castro. Intèrprets: Mía Maestro, Helen Celia Castro-Wood; Juan Barberini, Ramon Pujol. Gènere: Drama. Esbós: Dos homes que es coneixen a Barcelona descobreixen que ja es coneixien de feia vint. Jumanji: The Next Level (Jumanji: Siguiente nivel). Direcció: Jake Kasdan. Intèrprets: Karen Gillan, Marin Hinkle, Madison Iseman, Ashley Scott, Awkwafina; Dwayne Johnson, Jack Black, Danny DeVito, Nick Jonas, Kevin Hart, Rory McCann. Gènere: Aventures. Esbós: Els protagonistes de la saga tornen a Jumanji per rescatar un dels seus companys. Curiosa. Direcció: Lou Jeunet. Intèrprets: Noémi Merlant, Camélia Jordana, Amira Casar, Mélodie Richard; Niels Schneider, Benjamin Lavernhe, Scali Delpeyrat. Gènere: Drama històric. Esbós: París, 1895. Un poeta i el seu amic estan bojament enamorats d’un dona que serà obligada a casar-se amb un dels dos mentre que es fa amant de l’altre, amb qui viurà una iniciació a l’erotisme i a l’amor a través de la fotografia i la literatura. Les bonnes intentions (Las buenas intenciones). Direcció: Gilles Legrand. Intèrprets: Agnès Jaoui, Claire Sermonne, Michèle Moretti; Alban Ivanov, Tim Seyfi, Philippe Torreton. Gènere: Comèdia. Esbós: Una dona està entregada als projectes humanitaris del centre social on treballa. Impulsa classes d’alfabetització als seus alumnes amb l’ajut d’un monitor força maldestre.

Summary: Les estrenes: El drama espacial ‘Proxima’ arriba als cinemes


La Conselleria de Sanitat va confirmar ahir al vespre el primer cas d’un pacient afectat per coronavirus al País Valencià. És un noi jove de Borriana, que es troba ingressat a l’hospital de la Plana de Vila-real. Ell mateix va anar al centre després de fer un viatge a Milà i notar que tenia febre. Recordem que la Llombardia és la regió la més afectada pel brot d’aquest virus al nord d’Itàlia, on han mort onze persones fins ara. @GVASanitat confirma el primer caso de #coronavirus en la Comunitat Valenciana. Se trata del caso en estudio de un hombre en el @GVAlaplana, en Vila-real con síntomas compatibles con la enfermedad. Los primeros análisis han confirmado la presencia del virus #COVID19 — GVA Sanitat (@GVAsanitat) February 25, 2020 Segons que va informar la conselleria, la primera anàlisi del jove va sortir positiva de l’agent infecciós. Tanmateix, s’ha enviat una altra mostra al centre de microbiologia de Majadahonda, el laboratori de referència de l’estat espanyol, per acabar-ho de certificar. La subdirectora general d’Epidemiologia, Hermelinda Vanaclocha, va explicar que el jove presentava un ‘estat bo’ i que la seva estada a Milà, en principi, no té relació amb els grups que Sanitat té sota vigilància per una possible infecció del virus: els afeccionats del València que van anar a la ciutat a veure el partit contra l’Atalanta i els empresaris que van assistir al Saló Internacional de Calçat. Recomanacions de Sanitat La conselleria va emetre ahir un missatge de tranquil·litat i va repetir les recomanacions a tothom qui hagi visitat el nord d’Itàlia. Va recordar que les possibilitats d’infecció són ‘de baixa a moderada’. Per això, va recomanar de fer vida normal i ‘observar l’estat de salut’ mantenint certes mesures d’higiene: rentar-se les mans, tapar-se la boca i el nas en cas d’esternudar i fer servir mocadors d’un sol ús. De totes maneres, en cas de presentar símptomes respiratoris dues setmanes després del viatge, Sanitat demana de romandre a la residència habitual i evitar el contacte estret amb ningú. A més, demana de posar-se en contacte amb un servei mèdic trucant al 112 per fer una valoració dels símptomes. 📢 @GVAsanitat llança un missatge de tranquil·litat en relació al #coronavirus (COVID-19). Aquestes són les recomanacions per a totes aquelles persones que han estat recentment en les regions de #Lombardia i #Véneto a #Itàlia ⬇ pic.twitter.com/7MTIm23mmK — GVA Sanitat (@GVAsanitat) February 24, 2020

Summary: Tot allò que se sap del primer cas de coronavirus confirmat a Vila-real


La intervenció de Pedro Sánchez en el debat d’investidura al congrés espanyol ha generat malestar entre les formacions sobiranistes mallorquines perquè no va fer cap referència a inversions per a les Illes. El portaveu parlamentari del PI, Jaume Font, ha censurat que el candidat a la presidència del govern espanyol anunciés en el seu discurs d’investidura 1.200 milions d’euros en carreteres per a les Illes Canàries i res per a les Balears. Una crítica en què ha coincidit el portaveu de Més per Mallorca, Miquel Ensenyat, que ha dit que havia trobat a faltar sentir parlar de les Illes al candidat a la presidència de l’executiu espanyol. Font ha dit que a Madrid es parlava ‘com si les Balears no existissin’ i ha retret que el govern espanyol no tractés igual totes les comunitats autònomes. Per la seva banda, Ensenyat ha posat el focus en la necessitat de tenir un interlocutor a Madrid ‘d’una vegada per sempre’, ja que, a parer seu, les Illes no poden continuar sense tenir veu a Madrid. Entre les qüestions urgents, hi ha el conveni de carreteres, el conveni ferroviari, el sistema de finançament i el Règim Especial per a les Illes Balears.

Summary: Els sobiranistes de les Illes critiquen el discurs de Pedro Sánchez


Avui es fa a Palma un dels actes principals de la Diada de Mallorca: una gran manifestació amb el lema ‘Per un full de ruta sobiranista’. Arrencarà del passeig del Born i s’acabarà al parc de les Estacions, on la glossadora Maribel Servera llegirà un manifest per a reclamar un finançament millor i més sobirania. Després actuaran els grups musicals Al-Mayurqa, Xarxa i Pirates Pirats. La manifestació ha estat organitzada per la Plataforma 31-D, integrada per Més per Mallorca, Esquerra Republicana, l’Assemblea Sobiranista de Mallorca, l’STEI, la UOB, la Fundació Emili Darder, l’Ateneu Pere Mascaró i el Grup Blanquerna, entre més entitats. Enguany el Consell de Mallorca ha decidit de tornar a fer la diada de l’illa el 31 de desembre i fer-la escaure amb la Festa de l’Estendard, que commemora l’entrada de les tropes de Jaume I a Palma (l’any 1229). Els sectors sobiranistes, historiadors i personalitats del món de la cultura feia anys que demanaven aquest canvi de data. Durant la presentació de la manifestació, Lluís Apesteguia, president de la Comissió de la Diada i membre del Consell, va dir que el 31 de Desembre era ‘la festa cívica més antiga d’Europa’. Un valor simbòlic que el 12 de setembre no té: ‘Era una festa política per a polítics.’ Festa de l’Estendard Els actes començaran a les 10.15, amb la col·locació de l’Estendard Reial de la Conquesta i de la Cimera del Rei Martí a la plaça de Cort, entre tamborers, cossiers, cavallets, el Joc de Ministrils del Consell de Mallorca i la Banda de Música de Palma. Després d’una missa a la Seu, es representarà ‘Sa Colcada’, el poema de Pere Alcàntara Penya, a càrrec de Miquela Lladó i els al·lots de l’Escola de Música i Danses de Mallorca. A les 12.15 es clourà l’acte amb el parlament del batlle de Palma, Jose Francisco Hila Vargas.

Summary: Mallorca es manifesta per ‘un full de ruta sobiranista’, la vigília de la Diada


La televisió francesa France3 va oferir ahir una polèmica ‘autobiografia’ de Juan Carlos de Borbó, coproduïda amb TVE, que evitava tots els escàndols d’aquests darrers anys relacionats amb l’ex-monarca d’Espanya. Un documentari que la televisió espanyola s’ha negat a reproduir. Juan Carlos hi justifica la seva vida política i en un moment de l’entrevista explica: ‘El dia abans de morir-se,  em va agafar la mà i l’única cosa que em va demanar va ser: “Altesa, l’única cosa que vull al món és que preserveu la unitat d’Espanya”. I això, si ho penses, vol dir moltes coses. No em va dir “fes això, o fes allò altre”… No, no, la unitat d’Espanya.’ El vídeo complet:

Summary: El vídeo en què Juan Carlos confessa què li va dir Franco l’últim dia


L’ex-president de l’ANC i número dos de Junts per Catalunya per Barcelona, Jordi Sànchez, ha reaparegut públicament amb un àudio en un acte de la candidatura de Carles Puigdemont dos mesos després del seu empresonament. Ha estat durant l’acte central de la campanya de JxCat, que s’ha fet aquest vespre al pavelló de la Vall d’Hebron, a Barcelona. Sànchez ha criticat durament el bloc constitucionalista. ‘Qui ha de treure les seves brutes mans del govern de Catalunya és Mariano Rajoy. La resta són els seus “tontos” útils que paguen la festa del 155. (…) Arrimadas, Iceta i Albiol són els “tontos” útils de Rajoy’, ha etzibat. ‘Ara no podem donar l’esquena al president Puigdemont’, ha afegit. S’ha mostrat esperançat respecte la possibilitat que la candidatura de JxCat guanyi les eleccions: ‘Tenim la victòria de Puigdemont a tocar dels dits’. Junts per Catalunya va demanar a la Junta Electoral espanyola que tant Sànchez com el conseller Joaquim Forn poguessin enregistrar vídeos per a la campanya. També van sol·licitar que poguessin sortir de la presó per a competir en igualtat de condicions, la qual cosa fou denegada pel Tribunal Suprem espanyol.

Summary: Jordi Sànchez reapareix en un acte de Junts per Catalunya: ‘Arrimadas, Iceta i Albiol són els “tontos” útils de Rajoy’


Segons ha aprovat el Ple de l’Ajuntament d’Olot, amb tots els vots a favor, es multarà entre 100 i 300 euros aquells venedors que cridin en veu alta els productes o els preus dels productes per atreure el client. El President de l’Associació de Venedors d’Olot, Josep Maria Vergés, ha demanat que no es generalitzi , malgrat reconèixer que hi ha alguns venedors que criden de manera que pot arribar a ser molesta. Alhora, Vergés ha demanat que s’eviti l’excés de zel a l’hora de multar els venedors, ja que oferir el producte és de les poques estratègies que tenen aquests venedors. La norma també prohibeix subjectar productes de venda al públic en arbres o algun tipus de mobiliari urbà aliè a la botiga, així com vendre productes que estiguin en contacte directe amb el terra.

Summary: Olot multarà els venedors que cridin al mercat


El president del PDECat, David Bonvehí ha dit que el seu partit ha ratificat la repetició amb la fórmula de JxCat per a les eleccions espanyoles del 10 de novembre i les llistes encapçalades pels presos polítics Jordi Sànchez (Barcelona), Jordi Turull (Lleida), Josep Rull (Tarragona) i Joaquim Forn (Girona). La candidatura de JxCat presenta pocs canvis respecte de la dels comicis del 28-A. S’incorpora l’advocat Jaume Alonso Cuevillas a la candidatura de Barcelona –en què repeteixen com a números dos i tres Laura Borràs i Míriam Nogueras, respectivament– i és substituït a la de Girona pel conseller Forn com a cap de llista. ‘Hem volgut repetir les llistes i la fórmula de JxCat perquè representa la transversalitat, la unitat i l’excepcionalitat del moment’, ha assenyalat Bonvehí, que ha demanat al partit de ‘aparcar la discussió interna’ fins després del 10-N i ‘centrar-se únicament que la campanya i la candidatura siguin un èxit’. També ha enviat el seu suport al president de la Generalitat, Quim Torra, que dilluns se sotmetrà a una moció de censura al parlament a iniciativa de Cs, a qui ha acusat d’utilitzar la cambra ‘només per a fer teatre’. Durant la intervenció al Consell Nacional del seu partit, ha estat aplaudit en esmentar Torra, ha demanat que ‘es deixi d’utilitzar el parlament per a finalitats electorals’ i ha assegurat que no es pot permetre això que Cs fa anys que fa.

Summary: El PDECat ratifica la llista de JxCat encapçalada pels presos polítics