Si voleu rebre al vostre correu aquest report diari de VilaWeb sobre el coronavirus 2019, cada vespre a les 22.00, apunteu-vos-hi ací. Per tenir la informació actualitzada al moment, consulteu sempre el Directe de VilaWeb. En dies com els que vivim, és més necessari que mai defensar un periodisme independent i sense por de ser crític amb el poder. Si voleu donar suport al model de VilaWeb, feu-vos-en subscriptors. Què ha passat avui? Itàlia avui sembla que ha aturat el pic de la malaltia. El nombre de nous contagis ha baixat de cinc-cents i hi ha uns cent cinquanta morts menys que ahir. Tot just és un dia en què la xifra de malalts i de morts és inferior al dia anterior, però si es confirmés aquesta tendència seria una notícia molt important perquè significaria que les mesures comencen a fer efecte. El país conté la respiració esperant les dades de demà per encarar amb més confiança una setmana que, en canvi, a l’estat espanyol s’encara amb un gran pessimisme. El president del govern espanyol, Pedro Sánchez, ha fet unes quantes compareixences el cap de setmana durant les quals ha anat advertint cada vegada amb més claredat que la setmana que ara comença i la següent seran més dures que no pas l’actual. Avui Sánchez ha fet una altra reunió amb els presidents de les nacionalitats i regions i ja no ha estat tan sols el president Torra que ha exigit més duresa i contenció, sinó que quatre comunitats autònomes han reclamat el tancament de fronteres, una exigència que Sánchez, en la línia dels darrers dies, no ha volgut atendre. Sobre aquesta reunió, en una compareixença que ha fet de la Casa dels Canonges estant, el president Torra ha reclamat un conjunt molt concret i detallat de mesures que abasten tant el nivell sanitari com el sòcio-econòmic. En aquesta intervenció Torra s’ha exclamat que allò que hi ha en joc és el debat entre l’economia i la vida. També ha comparegut al País Valencià el president Puig, que ha apujat el to crític amb el govern espanyol, s’ha queixat de la desatenció i ha anunciat que dimarts arriben a València dos avions de la Xina amb material que la Generalitat ha gestionat directament. També a les Illes la presidenta Francina Armengol ha anunciat que el govern balear intenta fer compres de material de manera directa. L’editorial de Vicent Partal: —Als interessos de qui serveix l’actitud de Pedro Sánchez? La píndola de Jordi Goula sobre l’economia: Autònoms decebuts, angoixats i emprenyats Em poso a la pell d’una persona que té una botiga petita. Que sap que no es farà mai ric, però que en guanyarà per a viure justet. I ja en té prou. Ara es troba que li tanquen el negoci per decret i no té cap font d’ingressos. És conscient que d’aquí a una setmana serem a final de mes i caldrà fer pagaments, sobretot el lloguer i la quota de la seguretat social. Es va desesperar ahir al vespre quan el president Sánchez va dir que l’estat d’alarma duraria, de moment, dues setmanes més. Què pot fer? Se sent lligat de mans i peus i discriminat envers la resta de treballadors. Sent ràbia i impotència, lluita contra l’angoixa i està molt emprenyat. A tot l’estat espanyol, el 18% de la població activa són autònoms. Cada un és un cas, però com ell segur que n’hi ha molts. Això ho viuen cada dia les associacions d’autònoms. Per això aquest matí, el president de l’ATA, Lorenzo Amor, ha enviat una carta al president Sánchez en què li recorda que els autònoms estan asfixiats i que arran de l’allau de sol·licituds de la nova prestació que els han concedit (subsidi de desocupació durant un mes, o tant com duri el tancament), no hi ha temps perquè tots els demandants les vegin resoltes abans del 31 de març i que són molts que no tenen diners ni per a pagar la quota. En vista d’aquesta situació, demana que es condoni la quota de març a tots els autònoms, i això fa dies que ho reclama. Fins i tot ja n’havia calculat el cost. La supressió de les quotes del març i l’abril pujaria a 2.000 milions, un 1% dels 200.000 milions del pla d’ajuts. Aquesta carta és la resposta d’una nota dura del Ministeri de Treball d’abans-d’ahir. ‘Tots els autònoms obligats a tancar per l’estat d’alarma o amb una caiguda d’ingressos del 75% respecte de l’últim semestre, ja tenen dret de rebre la prestació que vam aprovar. Aquest ministeri desmenteix que el govern en prepari cap modificació.’ Cal dir que aquest és l’únic ajut estatal que s’ha donat als autònoms, a més del fet que si emmalalteixen pel coronavirus seran considerats baixa per malaltia comuna (i tindran el dret de rebre aquesta prestació) ‘quan preventivament el professional es trobi obligat a restar aïllat a casa, fins que no se certifiqui si hi ha malaltia o no.’ A Catalunya, el Departament de Treball ha establert un ajut, en forma de prestació econòmica, que pot arribar fins a dos mil euros, per als autònoms que acreditin una reducció dràstica i involuntària de la seva facturació, sempre que constin d’alta en activitats de les quals les autoritats sanitàries han decretat el tancament i no disposin de fonts d’ingressos alternatives. Aquest ajut compta amb un pressupost de 7,5 milions d’euros i preveu de beneficiar uns 4.500 autònoms. Bé, entenc perfectament la desesperació de milers i milers de persones i espero que Sánchez faci alguna cosa més per ajudar aquest col·lectiu. La redacció de VilaWeb us recomana avui aquests articles i enllaços: —Coronavirus: les cent activitats permeses. Article en italià a La Repubblica amb una llista dels cent sectors productius que des d’avui són els únics autoritzats a treballar. —Ximo Puig anuncia que dimarts arribaran dos avions amb equipament de protecció. Article d’A Punt. —Com es va estrendre el virus. Impressionant gràfic interactiu del New York Times que explica com s’ha estès la Covid-19 des de Wuhan a tot el món. —Què és la immunitat del ramat i per què el Regne Unit hi confia? Article en castellà de The Conversation sobre l’estratègia que segueix el Regne Unit. —La prefectura de Catalunya Nord prohibeix de sortir als carrers de Perpinyà de les 20.00 a les 6.00. A Ràdio Arrels. —Coronavirus: tretze bones notícies. Article en francès de Le Monde. Heu de seleccionar a l’inici de l’article si les voleu només d’un sector o si les voleu totes, clicant sobre ‘Seleccionar-ho tot’. —La crisi del coronavirus generarà un nou pensament econòmic. Article en anglès de Larry Elliott a The Guardian. —La lliçó més important de la pandèmia del 1918: digueu la veritat! Entrevista en anglès a l’historiador John M. Barry, a Vox.com. Quines han estat les notícies més destacades sobre la crisi que us hem ofert avui? —Ximo Puig diu a Sánchez que el material sanitari és ‘molt insuficient’ i recorre a la Xina — El 59% dels ingressats a l’UCI a l’estat espanyol tenen menys de setanta anys —Preocupació al País Valencià per les residències, que acumulen un terç dels morts pel coronavirus —Fabricants digitals dissenyen una màscara de plàstic impresa en 3D per a protegir els sanitaris —Torra exigeix de protegir urgentment els treballadors perquè es puguin quedar a casa confinats —Cartes que curen: una iniciativa per a donar escalf als malalts de coronavirus que es troben en aïllament —El conte per a infants (i no tan infants) per a entendre el coronavirus 2019 —Catalanes atrapades a Colòmbia denuncien l’abandonament del Ministeri d’Afers Estrangers espanyol —Molts dels malalts de la Covid-19 presenten uns nous símptomes no descrits fins ara Quin és el recompte actual d’afectats i morts? A tot el món, les darreres xifres són de 340.408 casos confirmats i 14.573 morts. Del total de casos, 97.571 ja es consideren guarits, segons dades de Worldometer. Els estats més afectats són: —La Xina, amb 81.054 casos i 3.261 morts. —Itàlia, amb 59.138 casos i 5.476 morts. —Els Estats Units d’Amèrica, amb 38.757 casos i 400 morts. —L’estat espanyol, amb 28.603 casos i 1.756 morts. —Alemanya, amb 24.806 casos i 93 morts. A l’estat francès hi ha 16.018 casos i 674 morts. Als Països Catalans hi ha 8.050 casos i 328 morts. —Al Principat, 5.925 casos i 245 morts (1.221 casos i 54 morts més que no ahir). —Al País Valencià, 1.604 casos i 69 morts (241 casos i 19 morts més que no ahir). —A les Illes, 331 casos i 9 morts (84 casos i 5 morts més que no ahir). —A Catalunya Nord, 78 casos i 5 morts (43 casos més que no ahir). —A Andorra, 112 casos (25 casos més que no ahir). *No hi ha dades separades sobre la Franja de Ponent i el Carxe. Els enllaços i les dades a tenir sempre a mà: –  L’evolució del coronavirus a tot el món: quants casos n’hi ha? – Tots els rumors sobre el coronavirus que no us heu de creure – Per què és impossible de saber ara quina és la mortalitat real del coronavirus? – Coronavirus: per què rentar-se les mans amb sabó és tan eficaç? – Quin efecte pot tenir en les embarassades i els seus nadons? – Coronavirus: com podem netejar el telèfon mòbil? – Consells per als qui hagin d’aïllar-se pel coronavirus i per als familiars – Gossos i gats poden contreure o transmetre la Covid-19? – ‘Coronavirus’ o ‘Covid-19’? Com n’hem de dir? – Vegeu la informació de la Generalitat Valenciana – Vegeu la informació de la Generalitat de Catalunya – Vegeu la informació del Govern de les Illes Balears – Vegeu la informació del Govern d’Andorra – Vegeu la informació de l’estat espanyol – Vegeu la informació de l’estat francès – Vegeu la informació de l’Organització Mundial de la Salut (OMS)

Summary: Report diari sobre el coronavirus: Itàlia frena el pic i Torra fa la pregunta clau: l’economia o la vida?


El candidat de Ciutadans Albert Rivera ha provat d’encendre la campanya amb unes declaracions en què diu que a Catalunya ’s’ha hagut de trencar la cara’ per parlar en castellà. Rivera hi ha insistit en una entrevista avui al matí al programa ‘El Món a RAC-1’, on l’ex-diputada del PSC Rocío Martínez-Sempere li ha parat els peus. Heus-ne ací un resum: Martínez-Sempre: Quan ets un representant polític i llances un missatge dient ‘jo vinc d’una terra on et trenquen la cara’, polititzes el tema. I no és la primera vegada que ho fa Ciutadans. Albert Rivera: Per defensar la llibertat i que et trenquin la cara… M-S: Defensar la llibertat, jo també la defenso A.R: Si tu tens la sort que no t’han amenaçat de mort… M-S: A mi m’han amenaçat de mort, també. (…) M-S: El que no es pot fer és llançar un missatge de conflicte lingüístic i polític a Catalunya A.R: Si no hi ha cap conflicte lingüístic, si dic que va ser per defensar el bilingüisme. M-S: Doncs si no hi és no hi posis llenya A.R: Jo no estic disposat a acceptar que els que ens trenquen la cara o ens amenacen de mort som els culpables i que els que hi fan són herois M-S: Jo tampoc. A.R: Doncs no entenc que la polèmica sigui explicar el que passa a alguns companys meus M-S: Però tu ets un candidat, i les teves declaracions no són descriptives de ‘mira, a mi m’ha passat això’, sinó que descrius la societat catalana. Més informació: L’últim cartutx d’un Albert Rivera desesperat (anàlisi de Josep Casulleras)

Summary: Martínez-Sempere para els peus a Rivera per les paraules sobre l’assetjament a Ciutadans


Podem Catalunya ha criticat les ‘ingerències’ d’alguns membres vinculats a la direcció espanyola del partit. En un comunicat, la formació ha demanat respecte per l’actual direcció de Podem Catalunya, que va ser triada democràticament l’any passat: ‘No sembla casual que apareguin interessos externs a l’organització que volen fer callar aquesta veu treballada i construïda a Catalunya cercle a cercle’, diu el text. La formació titlla les declaracions de membres de la direcció espanyola de ‘poc afortunades’ i assenyala que el lideratge estatal es pot reforçar i tenir més legitimitat si reconeix i respecta la veu dels catalans que construeixen Podem Catalunya. A més, reitera el compromís de la formació amb la sobirania de Catalunya i el dret de decidir: ‘Podem Catalunya respecta la sobirania dels pobles i, per tant, no aprova ni l’autoritarisme ni les formes centralistes’. A més, afegeix que la fraternitat forma part de l’ADN del partit i que s’ha de practicar dia a dia.

Summary: Podem Catalunya critica les ‘ingerències’ de la direcció espanyola


El PSPV és l’únic grup de les Corts que ha presentat candidat a la presidència de la Generalitat, el seu aspirant a revalidar el càrrec, Ximo Puig, un dia abans que conclogui el termini per a plantejar candidatures, després de la pròrroga d’un dia que va acordar la Junta de Síndics. Segons han informat fonts del parlament valencià, la candidatura socialista es va presentar el passat 30 de maig. En principi, després de la constitució de la cambra i l’elecció del president de les Corts el passat 16 de maig, els grups tenien dotze dies de termini per a presentar candidats, fins a aquest dilluns 3 de juny, que ha sigut ampliat fins demà, dia en què també hi haurà reunió de la mesa i la Junta de Síndics. Segons el reglament, el president Enric Morera, sentida la Junta de Síndics, fixarà després la data de celebració del ple d’investidura entre els tres i els set dies següents, amb el que el debat d’investidura se celebrarà com a molt tard a mitjans de la setmana que ve. Proposarà com a candidat a aquell que en les consultes realitzades hagi obtingut major suport per part dels grups polítics, és a dir no necessàriament el del partit més votat, sinó aquell que, segons les converses amb els grups, tingui més possibilitats de poder eixir triat. Per a ser investit president es necessita en una primera votació majoria absoluta de la Cambra i, en cas de no aconseguir-la, majoria simple. Les eleccions del 28 d’abril van deixar el següent resultat: PSPV 27 escons; PP 19; Ciutadans 18; Compromís 17, Vox 10 i Unides Podem 8.

Summary: El PSPV, únic grup de les Corts que ha presentat candidat a la Generalitat


La llengua –i el nom de la llengua– han ocupat part de l’actualitat política d’aquest darrers dies. I avui l’Acadèmia Valenciana de la Llengua (AVL) fa fet públic un comunicat en què exposa el seu malestar perquè el català torni a ser objecte de polèmica electoral. Sense esmentar-los, l’ens normatiu reprèn la candidata del PP a la batllia de València, María José Català, i el candidat de Cs a la presidència de la Generalitat per haver utilitzat el català com a arma partidista i electoral. Tant la candidata del PP com el de Ciutadans han dit aquests dies que el català i el valencià no eren la mateixa llengua. L’AVL, organisme estatutari encarregat de la normativa del català del País Valencià, diu, irònicament, ‘ara es tornen a sentir veus pontificant sobre la llengua’ o ‘apareixen filòlegs davall de les pedres’; i demana que s’acabi aquest debat partidista sobre la llengua. L’acadèmia recupera unes línies del preàmbul de la llei de la seva creació per demanar als polítics que la llengua pròpia es retiri del debat partidista quotidià i se’n faci ‘un debat serè entre els partits per tal d’arribar als consensos més amples possibles’. El comunicat afegeix: ‘Al final d’aquest camí guanyaria la nostra llengua, que vol dir guanyar tots els valencians.’ Amb tot, sembla clar que PP i Cs recomençaran la guerra de la llengua en la disputa pel vot espanyolista amb vista a les eleccions del 26 de maig.

Summary: L’AVL denuncia l’ús electoral que fan Cs i el PP de la llengua


La policia espanyola, en col·laboració amb els Mossos d’Esquadra, ha detingut un activista que va participar en les protestes contra la sentència a Tarragona, a qui atribueixen un paper de ‘líder’. El detingut és investigat pels delictes de desordres públics, atemptat contra agent de l’autoritat i coaccions. Onada repressiva: més de sis-cents investigats per haver-se manifestat els darrers sis mesos Segons un comunicat de la policia espanyola, la investigació s’ha fet des del Centre de Coordinació Operatiu (Cecor) a la demarcació del Camp de Tarragona i les Terres de l’Ebre per identificar ‘aquelles persones que van liderar els aldarulls públics produïts la setmana del 14 al 18 d’octubre de 2019’. El detingut ha estat posat a disposició judicial.

Summary: La policia espanyola i els Mossos col·laboren en la detenció d’una persona que consideren ‘líder’ de les protestes post-sentència


L’ex-president de la Generalitat Artur Mas farà una gira internacional a finals d’abril amb parada a Brussel·les, París i Ginebra per explicar el procés sobiranista i la persecució judicial de l’estat espanyol als càrrecs electes independentistes. Segons ha explicat avui el Diplocat en un comunicat, aquest viatge europeu és el primer que farà Mas després de l’encàrrec del govern perquè, conjuntament amb les ex-conselleres Ortega i Rigau, internacionalitzi el procés i les condemnes pel 9-N. El govern també li va demanar que, en la seva gira, ‘insistís en la voluntat d’una àmplia majoria de ciutadans de poder votar en un referèndum, com a molt tard el pròxim mes de setembre’. Mas serà el 25 d’abril a Brussel·les, el 26 a París i el 27 a Ginebra, on conversarà en francès amb un periodista local de cada país en actes que portaran per títol ‘Un referèndum per Catalunya?’. Després de cada conferència es projectarà el documental sobre el procés sobiranista ‘Le Peuple interdit’, del quebequès Alexandre Chartrand. La gira de Mas està organitzada pel Diplocat, la Delegació de la Generalitat a França i Suïssa, i la Delegació del Govern davant la UE. Per això, s’encarregaran de donar la benvinguda als actes el secretari general del Diplocat, Albert Royo; el delegat del Govern a França i Suïssa, Martí Anglada, i el representant permanent de Catalunya a la UE, Amadeu Altafaj.

Summary: Mas denunciarà la persecució judicial a Brussel·les, París i Ginebra


Amb un ‘tots som imprescindibles’ per divisa, Demòcrates Valencians (DV) pugna per fer-se un lloc en el panorama polític. És una formació molt recent, que es defineix de centre valencianista, i que compta amb noms com ara Enric Santacatalina (procedent d’Unió Valenciana), Càndid Penalba i Roger Mira (procedents del Bloc). Ara preparen assemblea general i posen la maquinària a punt per a les eleccions de l’any vinent, autonòmiques i municipals. En parlem amb Sandre Llopis de Pau (Cullera, Ribera Baixa, 1986), que n’és el portaveu. —No fareu congrés de refundació sinó assemblea general. —Exacte. És de veres que Demòcrates Valencians ja va tenir una primera etapa i que vam congelar el projecte. Però entenem que, en realitat, comencem a final de l’any 2016, quan tornem a parlar la gent que ho havíem impulsat i tenim una seu. L’assemblea serà, per a nosaltres, com obrir portes i que tot el món puga fer seu el projecte. —Demòcrates Valencians es va fundar el 2013, però. —Efectivament. Però per qüestions personals es va aturar. Mon pare està molt malalt, i jo em vaig haver d’implicar en l’empresa familiar xicoteta que tenim. No va passar res, per sort, però jo vaig haver d’aparcar la dedicació política. A més, casualitats de la vida, a Albert Sarrió, que era el nostre secretari general en aquell moment, li va eixir faena a Dubai. Era molt difícil de compatibilitzar-ho tot i vam congelar el projecte. També és de veres que en política la gent hi veu molt a curt termini, però hem de tenir clar que es juga a llargues: no pots estar comptant sempre les eleccions, hem de comptar les generacions, pensar quin és el projecte que volem per a les generacions que vindran. I això es fa amb uns fonaments forts. I treballant-ho molt. No tinguem pressa. Fem les coses bé i ja vindran els resultats. —Vàreu congelar el projecte per a les eleccions del 2015. Què ha canviat, ara, a banda les circumstàncies personals? —No volem personalitzar, però també és cert que som les persones, les que fem la política. I treballem amb persones. A voltes diuen que ningú no ha de ser imprescindible. Doncs no, al contrari: tots som imprescindibles. La grandesa i la dificultat és coordinar tota eixa capacitat. No som personalistes, però sí que ens interessen totes i cada una de les nostres persones, i de les que vinguen. Hem de tenir clar que la política es juga a llargues: no podem comptar sempre les eleccions, hem de comptar les generacions. —Què us fa pensar que aquesta serà la bona? Perquè, malgrat els intents, amb la Unió Democràtica del País Valencià, o la Convergència Democràtica Valenciana, que ni tan sols va arribar a rams de beneir, encara no ha arrelat un projecte polític valencià de centre o de centre-dreta… —Jo estudie prou la història del valencianisme per a veure què ha passat, per què no hi hem arribat. Sent que els valencians d’ara som hereus d’una tradició fonda que arrenca el 1238 i es projecta cap al futur. Tenim molt de futur, sí, però per què no hi ha hagut un projecte centrista valencianista fins ara? Què ha fallat? Moltes voltes els historiadors diuen: les condicions hi són, però no es produeix. Jo no sé si som un país, però si ho fórem seríem el país de les oportunitats perdudes: cada deu anys algú ho ha intentat i no ho ha aconseguit. —Així doncs, què penseu que ha passat? —Bé, jo pense que hi ha tres elements que ara produeixen una convergència que afavoreix un projecte centrista valencianista. La societat valenciana, per fi –i ho expressa per boca d’un seguit de grans empresaris– va canviant la perspectiva i el paradigma de relació amb l’estat: que Joan Roig diga que ja està bé de l’Espanya radial i que hem de començar a parlar de l’Espanya circular, és una cosa que no s’havia vist mai. Després, un altre factor és que la identitat valenciana ja no és una qüestió tan fàcil de conflictivitzar, ni això dóna tant de vot. És a dir, quan abans hi havia un partit que manava (perquè no és que governara: manava), només que alçara una senyera tot el món el votava. Però ara ja no funciona així. —Encara que ho provin. —I tant! Però és que, encara que ells s’hagen ancorat en el passat, la societat sí que ha canviat. Quan manes amb majoria absoluta, tampoc no t’adaptes: no en tens necessitat i penses que sempre serà igual. Fins fa no res els valencians discutíem més per un accent que no per qui se’ns emporta la cartera. Però això ha canviat . No dic que no hi haja reticències o que siga tot fàcil, però ha canviat. —I el tercer element? —Que no hi haja un poder majoritari i incontestable en totes les institucions i que, per tant, allò de comprar voluntats no siga tan fàcil. Ara, hi ha gent que potser temia represàlies i ja no té tanta por de fer el que toca fer. Al final, la política és llegir la societat: si ho encertem tenim resultats i, si no, ens n’anem a casa. Però pense que la societat valenciana està preparada, està motivada, té incentius per a fer-ho d’una altra manera i ja no té desincentius, eixa por de marcar-se. El nostre vice-president, Càndid Penalba, per exemple, que és president d’Ateval, la patronal del tèxtil, és paradigma de la projecció dels empresaris valencianistes. Els empresaris valencians comencen a no estar tan orgullosos de tenir carnet del PP. Vull dir que l’ona es va formant. L’espai de centre-dreta es va resituant: si som capaços de posar-nos-hi mentre creix, d’ací a un temps podrem estar en la cresta de l’ona. La societat valenciana, per fi, va canviant la perspectiva i el paradigma de relació amb l'estat. —El vostre partit es defineix tradicionalista. —Sí. És una etiqueta que vaig empescar-me. Els teòrics del valencianisme no han acabat de saber situar com és el valencianisme, jo pense que som valencianistes i ja està. Però, en tot cas, si haguera de definir quin valencianisme, seria el de la tradició. El valencianisme de Demòcrates està molt còmode amb el de pre-guerra: era un valencianisme centrat. —El de la Dreta Regional Valenciana? —Per exemple. No ho coneix tothom, però la Dreta Regional Valenciana és impulsora de l’estatut d’autonomia que va estar a punt d’aprovar-se, defensava que hi haguera cooficialitat del valencià, era una força que va arribar a tenir més de cinc-centes agrupacions locals… Va tenir moltíssima força. Això va ser possible als anys trenta, i ho van fer en relativament poc de temps. Van aconseguir connectar els menestrals i els llauradors, els carlins o els catòlics amb eixa burgesia nova, empresarial, industrial, formada, universitària, el representant més clar de la qual fou Ignasi Villalonga. Per què en els anys trenta es va poder fer i ara no? Nosaltres pensem que la societat està una altra volta preparada per a fer-ho. —Ah. —I és eixa tradició: la de pensar en els valencians primer de tot, en el nostre espai. Realment el gran problema que tenim és que no hi ha ningú que ens vertebre, no hi ha un projecte col·lectiu que diga a un del Cabanyal i a un de Benidorm que són tots en un mateix projecte col·lectiu cap al futur. No hi ha ningú que ho faça. —Compromís? —Em fa la sensació que amb el poder que ja han arribat tenir i cap a on es projecten no acaben de veure clar que la seua força està ací. Baldoví, amb eixos quatre diputats que té a Madrid, que això és una oportunitat històrica, es nega a negociar el pressupost general de l’estat amb l’excusa que el PP no és de fiar. I dius, sí, efectivament, per als valencians no hi ha ningú que siga de fiar, això ja ho sabíem, però tu has de seure a negociar, que per a això fem política. Si no saps aprofitar els diputats per portar inversions a la teua terra, ni ho intentes, no és un projecte valencianista. No pensem que siga un valencianisme per a tots. —A més a més de tradicionalistes, us definiu també progressistes. No és una contradicció? —Sí, però ens definim tradicionalistes en l’eix del valencianisme perquè pensem que venim d’una fonda tradició, i ens definim progressistes quant a model social, és clar. I també entenem el progressisme com una qüestió de progressivitat: pensem que s’ha de ser molt ambiciós, molt, però que els canvis que realment arrelen han de fer-se de mica en mica. —Però enteneu que quan es diu progressista es parla més en termes socials que no pas en aquesta accepció que hi poseu? —Sí, és possible. Però el nostre projecte va fent fonaments. I pot ser que ara estiguem buscant una terminologia adequada per a explicar un projecte nou. La identitat valenciana ja no és una qüestió tan fàcil de conflictivitzar, ni això dóna tant de vot. —Sense haver-se presentat a les eleccions, Demòcrates ja governa en alguns municipis. —Mitjançant col·laboracions, efectivament. Hem anat a buscar partits locals independents d’òrbita moderada per explicar-los el projecte. Partim de la base que tot partit local és un partit valencià. Què ha de ser, si no? Valencià com el seu poble, siga Pego, el Poble Nou de Benitatxell, Cerdà o Torrevella. N’hi ha molts que mostren interès i comencem a treballar, i a veure de quina manera encaixen les peces. És l’art dels possibles. —Les darreres incorporacions són els regidors que venien del moviment de l’ex-jutge andalús Elpidio Silva. —Sí: van entrar en un projecte que els oferia un paraigua per a presentar-se a les eleccions. Però ha desaparegut. Josep Femenia és el batlle del Poble Nou de Benitatxell i a Teulada Jordi Martínez és el cap de l’oposició. Vam posar-nos en contacte amb ells per mitjà de Carmelo Hortolà. M’agrada molt explicar la història de Carmelo. —Endavant. —És un polític que ve de l’empresa privada i veu que al seu poble, Pego, governa una persona… no sé com definir-la… complicada: Carlos Pascual, ‘Barret’. El van tancar per delicte ambiental quan això encara no passava: imagineu com devia fer-la. Carmelo Hortolà va pensar que no volia que el seu poble fóra conegut per una persona així. Va entrar en el PP, que pràcticament no existia. I amb tres regidors, tres del PSOE i tres del Bloc, van fer pacte i van governar. Alerta, eh? El batlle, per al PP. Imagineu com devia ser la situació. Poc abans de les eleccions següents, del 2007, li diuen que no compten amb ell, que han fitxat la dona de Barret. Ella repeteix el resultat de Barret, però Carmelo, ara com a independent, passa a quatre regidors, i ha continuat governant, amb el PSOE. Doncs una persona que és capaç d’exposar-se públicament, i de gestionar, perquè no vol tenir la vergonya que l’assenyalen com a pegolí, al final és un poc la història dels valencians, no? —Us heu fixat com a objectiu arribar a acords en una setantena de municipis. —Les ambicions han de ser les màximes. Però pensem que setanta municipis és assolible en acords de col·laboració, d’associació i amb llistes pròpies. Confiem en les nostres forces i en el moment històric. Perquè ja hi ha moltes llistes locals independents, centristes, que existeixen i que ho fan bé. La dificultat és coordinar la gent. Però que la gent existeix? I tant! —I les autonòmiques? —Al final la qüestió és molt senzilla: una barrera del 5% dificulta molt que arribe una força només valenciana i sense suport en les grans ràdios i teles de Madrid. Pareix mentida que el valencianisme, que li ha costat tant d’arribar, no s’hi haja afanyat més. És que Ciudadanos, a Múrcia, va abaixar la barrera el primer any de legislatura. En canvi, ací pareix que no hi havia tanta pressa, que s’havien de mirar més serrells i més qüestions. I ara se’ls ha covat l’arròs. I dius: potser és que no era tan prioritari per a segons qui. Per als altres no ho era gens, això ja ho sabíem, però per als qui potser ho havia d’haver estat… tampoc. Ara que les enquestes afavoreixen Ciudadanos, és més complicat que hi juguen. Però carregar-ho tot a Ciudadanos quan el govern, que és qui té la iniciativa, podria haver-se afanyat més… Això, en fi, dificulta molt les coses, però també és cert que, al final, un partit que no és capaç d’arrelar en la seua societat tampoc no la representa. —Sou conscients que el Bloc, anys enrere, va patir també la dificultat de translació a l’àmbit autonòmic del poder municipal que tenia, amb centenars de regidors… —I ho van aconseguir perquè tenien un espai sociopolític ja preparat per a fer el pas. Ací s’ha de consolidar tot un espai, que ara mateix és invisible. Però quan les enquestes et diuen que hi ha un 22% de gent que no està a gust amb cap dels candidats ni amb cap de les forces polítiques significa que hi ha camp per a córrer. —Fins a quin punt penseu que la teòrica bossa de vot valenciana, més o menys centrada, que durant vint anys ha votat PP sense grans incomoditats pot canviar cap a una proposta nova com aquesta? —No oblidem que el PP va arribar a tenir el 52% dels vots, eh? I estic convençut que en gran mesura els vots nostres hi continuaven. Si ara la situació es va tensant cap a la centralització més gran que és Ciudadanos, i que atrau un vot que anava al PP… quin vot es quedarà en el PP? Un vot més valencià. Són vasos comunicants sempre que fas una oferta. Si no n’hi ha, eixos vots es quedaran allà. —I com penseu pescar-hi, en aquestes aigües? —Ho pots fer de dalt cap avall, com han fet Ciudadanos. Si ho fas de baix cap amunt et costa més, però és més estable. És la construcció d’un espai sociopolític: tota eixa gent que existeix, i que en propostes independents centristes representen 55.000 vots i cent regidors. És una bona base. —Les autonòmiques del 2019 es presentaran, en bona mesura, pràcticament com una segona tanda de les del 2015, i amb una dicotomia Botànic sí – Botànic no. On se situa Demòcrates Valencians en aquesta dicotomia? —En realitat la societat valenciana no està tan polaritzada. Es voldrà veure com una segona volta, i a posteriori potser s’analitzarà així, però pense que no ho és. La polarització necessita que algú t’agarre el guant a l’altra part: però és que no hi ha ningú que ho faça. Ara mateix el Botànic deu viure més còmode en aquests moments que al principi de la legislatura. No sé si hi haurà una segona volta o una victòria per incompareixença de l’adversari. —No us situeu ni amb els de Botànic sí ni amb els de Botànic no, per tant. —No. Pensem que la societat valenciana és molt més rica i diversa. I hi ha unes coses que són bones d’uns i unes coses que són bones d’uns altres: Demòcrates Valencians agarra el millor dels dos. —Quins referents teniu fora del País Valencià? —Em sent molt molt còmode amb el PI, Proposta per les Illes. O amb Coalició Canària. Perquè han aconseguit fer un projecte viable, fins i tot de govern, en una societat dividida, com la seua, en illes. Hauríem d’aprendre d’unes altres societats pròximes com han aconseguit superar les seues diferències. Quan parle amb els del PI, amb qui tenim contacte fluid, el nostre alacantinisme no és res, quan ells t’expliquen què passa entre Eivissa i Mallorca, per exemple. Com pot ser que ells ho hagen aconseguit i nosaltres no? —Però sembla que parleu d’allò que ha succeït al País Valencià com si no hi hagués hagut intervencions externes… —Però és que sempre existeixen. Parlem d’una comunitat autònoma que té un 10% del PIB, té la població, les exportacions, etc. Els bascos amb menys percentatge ho decideixen tot i nosaltres hauríem de decidir molt. En fi, moltes voltes l’estabilitat d’Espanya es juga a València. Moltes voltes s’hi juguen els interessos espanyols. Eixos interessos creats no desapareixeran. O no és a les nostres mans. Sí que hi és, però, convèncer cada volta un percentatge més important de la població que els valencians serem el que vulguem ser. Eixa és la fita. Després, el temps que coste. Però com que d’alternatives tampoc no n’hi ha…: o ens quedem en casa, quiets, o treballem. Moltes voltes l'estabilitat d'Espanya es juga a València. —I sobre la situació que es viu a Catalunya, quina posició hi té, Demòcrates Valencians? —L’anàlisi que en fem és que això inicia una segona transició, amb tot el que implica. I això durà, d’ací a uns quants anys, una reforma de la constitució. El que a nosaltres ens preocupa és que en eixa segona transició hi haja una veu valenciana que negocie per nosaltres. Espanya va cap a una segona reforma. Si no, va cap al col·lapse. I pensem que és millor l’alternativa al col·lapse. Pensem que la qüestió catalana és un símptoma que el sistema s’ha esgotat. Que una autonomia com la valenciana pague com a rica essent estatísticament pobra és una anomalia democràtica. Eixa és l’anomalia més gran que té la democràcia espanyola. I la prova que el sistema no està ben muntat i que si es continua com fins ara va cap al col·lapse. —Acabem: quin és el darrer llibre que heu llegit? —Ara he començat El valencianisme lingüístic, d’Abelard Saragossà. És una persona que admire molt, professor meu, i pense que serà un llibre que marcarà. Com sempre, d’ací a un temps.

Summary: ‘Els empresaris valencians comencen a no estar tan orgullosos de tenir carnet del PP’


Dos emprenedors han creat aquest cap de setmana una pàgina web perquè les empreses afectades per la cancel·lació del Mobile World Congress (MWC) puguin vendre els seus productes. Es tracta de helpafectadosmwc.info, impulsada per David Pugès i Sergi Grimau, que ja han ajudat el centre de jardineria Vivers Barri a vendre ahir el seu estoc de més de 1.000 plantes en menys de dues hores. ‘Es tracta d’una plataforma destinada a fusters, retoladors o electricistes. Qualsevol petita o mitjana empresa afectada per la cancel·lació del MWC hi podrà ofertar els seus articles, mobiliaris o serveis. Així podran donar-hi sortida’, ha explicat Salvador Barri, propietari de Vivers Barri, a ‘El Suplement’ de Catalunya Ràdio. A través d’un simple directori, la web farà de pont entre els empresaris damnificats amb productes sense sortida per la no celebració del MWC 2020 i qui pugui estar interessat en comprar algun article –vaixelles, prestatgeries, plantes, il·luminació- a un preu inferior de l’habitual. El centre de jardineria Vivers Barri de Gavà (Baix Llobregat) ha estat una de les moltes petites empreses afectades per la cancel·lació del Mobile i va decidir fer un outlet aquest cap de setmana amb les flors a preu de cost i descomptes de fins al 70%. A través d’una campanya a les xarxes socials de Pugès i Grimau, Vivers Barri va poder vendre aquest estoc en temps rècord. ‘Vam vendre unes 1.000 plantes en dues hores’, ha corroborat Salvador Barri. Els clients van poder trobar plantes de petit format per a casa com les kènties a només vint euros (en comptes del preu habitual de quaranta-cinc), les jardineres amb flor a deu euros o les heures i les falgueres a cinc euros. ‘Feia dos mesos que treballàvem en el muntatge pel Mobile i havíem d’intentar minimitzar les pèrdues després de la seva cancel·lació’, ha precisat Barri, que assegura que els va sorprendre l’èxit de públic, amb llargues cues a la B-210 i enormes problemes d’aparcament a tocar del seu centre de jardineria. ‘Els Mossos van haver de venir a regular el trànsit a causa de la cua que es va formar’, ha comentat el propietari de Vivers Barri.

Summary: Creen una web perquè les empreses afectades pel Mobile puguin vendre els seus productes


L’Institut de Ciències Polítiques i Socials (ICPS), adscrit a la Universitat Autònoma de Barcelona, ha publicat el sondatge d’opinió anual, segons el qual el sí guanyaria en un referèndum sobre la independència. A la pregunta ‘Si demà es fes un referèndum per a decidir la independència de Catalunya, què faríeu?’, un 46% diu que hi votaria a favor i un 31,5% que votaria que no. Si projectem els resultats a una votació real i, per tant, en descartem l’abstenció, el sí arribaria al 58,6%.El sondatge (vegeu-ne ací els resultats), fet sobre una població de 1.200 persones, també demana als entrevistats com els agradaria que acabés el procés i com pensen acabarà. A la primera pregunta, un 33,9% diu que li agradaria que acabés amb la independència, però només la meitat, un 11,3%, pensa que serà així. En canvi, el percentatge d’entrevistats que vol que el procés no acabi amb la independència es manté intacte quan els demanen com pensen que acabarà. Encara que el referèndum guanyaria amb claredat, una majoria dels enquestats preferiria continuar formant part de l’estat espanyol (48,2%).

Summary: La independència guanyaria amb claredat un referèndum, segons un sondatge de l’ICPS


El cap de setmana de Reis deixarà nevades a bona part del país. Al País Valencià, les cotes de neu se situaran entre els 400 i els 700 metres en la meitat nord-est i entorn dels 700 i 1.000 metres a la resta. Les comarques dels Ports, el Baix i l’Alt Maestrat, la Plana Alta, la Plana Baixa, l’Alcalatén, l’Alt Millars i l’Alt Palància estaran en risc per fortes nevades. A les terres de Ponent també hi ha activada aquesta alerta. A les Illes no hi ha risc de nevades en tot el cap de setmana, malgrat que la Serra de Tramuntana ja fa setmanes que es vesteix de blanc. A banda de la neu, hi haurà precipitacions pràcticament a tot arreu i un front d’aire fred (del nord-est) farà caure les temperatures.

Summary: Alerta per neu a diversos punts del País Valencià i el Principat


Bona sintonia. Aquesta seria l’expressió que definiria la reunió d’avui entre Ada Colau i les entitats sobiranistes Òmnium Cultural i Assemblea Nacional Catalana. Després de la reunió s’han anunciat tres mesures: l’Onze de Setembre Ada Colau assistirà a la manifestació de la Meridiana com a batllessa; no tanca la porta que els regidors independentistes que tingui Barcelona en Comú votin a favor d’entrar a l’AMI; i finalment estudiarà el full de ruta actual, al qual no s’ha adherit, però de moment fa una proposta pròpia, gest que ha estat ben rebut per l’ANC i Òmnium. Ací podeu veure en vídeo resum de la conferència de premsa. ‘Hem vingut aquí a refermar el nostre compromís amb aquest procés popular i ampli. Des de l’ajuntament pensem donar-hi totes les facilitats. La nostra presència institucional  serà plenament garantida’, ha afirmat Colau. I quan li han demanat si ‘presència institucional’ volia dir que serà ella qui assisteixi a la manifestació com a batllessa, ha dit que sí. Un altre tema de què han tractat tots tres ha estat l’entrada de Barcelona a l’AMI. Per a fer-ho falten els vots de Barcelona en Comú. L’ANC havia anunciat que li demanaria que alguns dels seus regidors, els independentistes, hi votessin a favor. L’ANC calcula que almenys 3 regidors de BComú ho són. I si fins ara el partit de Colau havia dit que l’entrada a l’AMI es decidiria en un referèndum per a tota la ciutat, avui no ha tancat la porta que siguin els seus regidors que ajudin a entrar-hi: ‘Fins ara hi havia prevista una consulta i ara hi ha més propostes damunt la taula. Traslladem el debat als nostres barris. I evidentment estudiarem totes les propostes.’ 'Hem vingut aquí a refermar el nostre compromís amb aquest procés popular i ampli. Des de l'ajuntament pensem donar-hi totes les facilitats. En tercer lloc, l’ANC ha lliurat el pre-acord del full de ruta a BComú per tal que el signi, però s’ha trobat que Colau ha fet una proposta nova. Que Barcelona tingui una proposta pròpia, i des de Barcelona, al full de ruta. ‘És una proposta incipient, una primera idea que desenvoluparem i treballarem en les setmanes vinents’, ha dit Colau. Al seu costat, Sànchez ha agraït el gest i ha afirmat que no creia que fos ‘una porta escapatòria al full de ruta’ però, dit això, l’ANC li ha fet a mans el pre-acord del full de ruta, perquè no renuncia que Barcelona en Comú s’hi acabi afegint. La presidenta d’Òmnium Cultural, Muriel Casals, ha expressat una idea final que resumeix bé la bona sintonia expressada avui: ‘Ja ens ha passat els darrers onzes de setembre. Hem fet manifestacions cridant independència. Però al marge, al costat, s’hi han afegit moltes persones que encara no ho tenen decidit, i que venien igualment. Aquesta vegada passarà això mateix. Al marge, al costat, vindrà molta gent que encara no s’ha decidit. Qualsevol gest que impliqui sumar matisos, diversitat, en favor de la plena sobirania (per a nosaltres vol dir la independència) és una satisfacció. Ho rebem amb els braços oberts.’

Summary: La bona sintonia d’Ada Colau amb les entitats sobiranistes


Els afectats pels retards de Vueling tenen dret de rebre les mateixes indemnitzacions econòmiques previstes en la normativa vigent per a les cancel·lacions si el retard del vol és superior a tres hores, segons la Confederació de Consumidors i Usuaris (CECU), que insta la companyia a posar en marxa mecanismes que resolguin els seus problemes operatius. En cas de cancel·lacions de vols el consumidor té dret de reemborsament del cost del bitllet, així com un vol al primer punt de partida, o al trasllat fins al punt de destí a través d’un altre mitjà de transport en condicions comparables, recorda la CECU en un comunicat. A més, el passatger té dret de ser compensat per l’esmentada cancel·lació, indemnització l’import de la qual variarà en funció de la distància del vol: 250 euros si el vol és inferior a 1.500 quilòmetres, 400 euros si és d’entre 1.500 i 3.500 quilòmetres i 600 euros si el vols és superior a 3.500 quilòmetres. Atencions al viatger L’aerolínia ha de prestar una sèrie d’atencions al viatger, en funció de la distància del vol en cas de retard. Entre elles s’inclou el menjar i la beguda suficient en funció del temps que calgui esperar; dues trucades de telèfon; fax o correus electrònics i allotjament quan calgui, amb transport des de i cap a l’aeroport en funció de la distància del vol. Aquestes atencions estan regulades en funció de si el retard supera les dues hores en vols de fins a 1.500 quilòmetres; si el retard supera les tres hores en vols de més de 1.500 quilòmetres o en vols extracomunitaris d’entre 1.500 i 3.500 quilòmetres; o si el retard supera les quatre hores en els altres casos. En el cas que el retard superi les cinc hores, els passatgers podran desistir del vol i recuperar el cost del bitllet: el viatger podrà reclamar pels danys i perjudicis que el retard li hagi ocasionat com la pèrdua de dies de vacances, excursions i connexions amb altres transports, excepte en cas de força major, que haurà d’acreditar la companyia i que no sembla donar-se en aquest cas. On es pot reclamar? La mateixa aerolínia ha d’oferir informació sobre els seus drets als usuaris. Des de la CECU aconsellen als usuaris afectats guardar tot els tiquets per reclamar les despeses ocasionats i fer-ho per escrit en el mateix aeroport davant de la companyia aèria. En cas de no obtenir resultats, en el termini d’un mes es pot reclamar davant de l’Agència Estatal de Seguretat Aèria (Aesa). Si el perjudici sofert requereix d’una compensació superior a la prevista en la normativa es pot presentar una demanda judicial que, si la reclamació no supera els 2.000 euros, podrà resoldre’s a través d’un procediment verbal sense costos d’advocat o procurador. La CECU, que ofereix en el seu web, en l’apartat ‘No clamis, reclama’, informació detallada sobre aquest assumpte en un apartat sobre transport aeri, recorda a l’Administració el seu deure de control sobre aquest tipus de companyies per evitar que es donin situacions que acaben afectant milers d’usuaris.

Summary: Els afectats de Vueling tenen dret a fins a 600 euros d’indemnització per retard, segons la CECU


El president del parlament, Roger Torrent, ha demanat per carta al ministre de l’Interior espanyol, Fernando Grande-Marlaska, el tancament definitiu del Centre d’Internament d’Estrangers (CIE) de la Zona Franca. Torrent li ha fet la petició formal després que ahir el parlament tornés a aprovar una moció en aquest sentit. Mentre no s’executi el tancament, Torrent ha informat al ministre que una delegació de diputat de la cambra, encapçalada per ell mateix, es traslladarà al CIE de la Zona Franca per conèixer de ‘primera mà’ la realitat i les condicions de la vida dels interns del centre. En aquest sentit, li demana que adopti les mesures necessàries perquè la visita es pugui fer ‘al més aviat possible’. En la carta, amb data d’ahir, Torrent adjunta les diverses resolucions del parlament, del Síndic de Greuges i de l’Ajuntament de Barcelona amb relació al CIE de la Zona Franca perquè tingui coneixement ‘de la preocupació existent a Catalunya sobre aquesta qüestió i ajudin a comprendre la necessitat d’aquest tancament’. El president del parlament argumenta que la societat catalana ha expressat ‘de forma reiterada i molt majoritària el seu rebuig’ als CIE. ‘La privació de llibertat de manera preventiva de persones que no han comès cap delicte, sense resolució judicial prèvia i pel simple fet de trobar-se en una situació administrativa irregular, no hauria de formar part de la política migratòria d’un govern progressista’, ha afegit. Segons Torrent, ‘hi ha mesures alternatives, més respectuoses amb els drets de les persones i menys costoses per a l’administració pública, que permetrien gestionar el fenomen migratori sense necessitat de recórrer a la privació de llibertat’. I conclou que no es pot admetre que el dret a la llibertat d’una persona estigui relacionat amb la seva nacionalitat.

Summary: Torrent reclama per carta a Marlaska el tancament definitiu del CIE de la Zona Franca


Emmanuel Macron i Marine Le Pen s’han encarat davant les càmeres de televisió en l’únic debat de les dues tandes de les eleccions presidencials franceses. El debat ha estat una autèntica batalla campal i ha estat gairebé impossible de moderar-lo. Cada candidat tenia un temps adjudicat i al final el temps ha estat bastant el mateix, però els conductors del debat han hagut de fer grans esforços per imposar-se. Durant molta estona era difícil de seguir el debat perquè un candidat mirava d’explicar-se, l’altre el tallava i els dos moderadors intentaven que callessin. Particularment Le Pen ha estat molt agressiva des de bon començament. A estones ha intentat ser irònica, a estones dura, però sempre ha buscat el cos a cos amb Macron. El seu eslògan repetit una vegada i una altra és que Macron representa la submissió de França al capital i a la Unió Europea. Un moment especialment brillant ha estat quan ha dit que diumenge guanyaria una dona, ella o Merkel. Macron, per una altra banda, ha estat insistent a recordar que Le Pen representa l’extrema dreta, ha qualificat de fantasiós el programa de la seva contrincant i ha tingut el millor moment quan ha desqualificat allò que representa Le Pen contraposant-ho a allò que França representa al món. ‘Sou la pitjor imatge de França’, ha dit. Marine Le Pen ni tan sols ha respectat el darrer minut, malgrat els advertiments dels moderadors en el sentit que no es podia interrompre el discurs de l’altre candidat. Però Macron ha reaccionat de forma brillant dient-li: ‘Vós continueu fent televisió, que jo faré de president.’

Summary: Macron i Le Pen fan una batalla campal televisada


La comunicació política s’enfronta al mateix problema que els xicots abillats amb armilles d’ONGs: tothom sospita que darrere els somriures s’hi oculta un interès fosc i pecuniari. Per evitar-ho, el principal objectiu dels materials de propaganda és no semblar materials de propaganda, i el somni humit de tot assessor és crear un producte que es camufli dins d’una forma de comunicació més ben vista, com ara un documental, una pel·lícula o un curtmetratge (és l’anunci d’Estrella Damm un anunci?). Després de l’experiència d’Alcaldessa o El Run Run, la gent de Barcelona en Comú segueixen apostant per aquestes estratègies de màrqueting i ara innoven presentant un format menys habitual: una websèrie. Dos anys després ofereix 3 capítols d’uns 8 minuts disponibles a YouTube i els seus creadors la descriuen com “una mirada reflexiva, amb alguns dels protagonistes del canvi a la ciutat, sobre els reptes, els límits i els aprenentatges de dos anys intensos a la institució.” Ni les càpsules de ficció vergonyants que trobàvem a L’endemà, ni l’humor autoparòdic però eficaç del vídeo de La CUP pel 27S: la producció dels comuns opta per explicar la seva història en clau de documental de proximitat. Podeu llegir l’article sencer a Núvol, el digital de cultura.

Summary: La websèrie dels comuns


BRUSSEL·LES, 7 (EUROPA PRESS) Grècia i els seus creditors han aconseguit un acord sobre el paquet de reformes que haurà d’adoptar el Govern hel·lè durant 2019 i 2020, la qual cosa permet la volta a Atenes dels equips de treball de les institucions per tancar detalls a nivell tècnic de la segona revisió del rescat, segons han informat fonts de l’Eurogrup a Europa Press Atenes i els creditors – Comissió Europea, Mecanisme Europeu d’Estabilitat (MEDE), Banc Central Europeu (BCE) i el Fons Monetari Internacional (FMI)– han intensificat els seus contactes durant els últims dies per pactar uns punts comuns sobre qüestions “clau”, com el sistema de pensions i fiscal. A la seva arribada a la trobada, el president de l’Eurogrup, Jeroen Dijsselbloem, ha assegurat que aquest divendres no es tancaria un “acord polític total” però ha afirmat ser “optimista”. Per la seva banda, el vicepresident de la Comissió Europea per a l’Euro i el Diàleg Social, Valdis Dombrovskis, ha confiat que i que permeti tancar “els principals paràmetres” de la segona revisió. Atenes i les institucions creditores porten mesos negociant per tancar un acord que permeti tancar la segona revisió del programa, que obriria la porta a nous desemborsaments per a Grècia i a la participació completa del FMI en el rescat, en el qual fins ara només participa aportant suport tècnic.

Summary: Grècia i els seus creditors acorden un paquet de reformes per desbloquejar la segona revisió del rescat


Els milers de refugiats que fa dies que fugen de Síria, de l’Afganistan o el Paquistan passant per Grècia i Macedònia són a la porta de la UE, a la frontera entre Sèrbia i Hongria. I les autoritats hongareses els han rebuts amb hostilitat, barrant-los el pas amb filferro espinós i agents de policia: avui han interceptat més de 2.500 refugiats, mig miler dels quals són menors d’edat, que provaven de travessar la frontera des de Sèrbia. A més, el govern hongarès ha començat a construir una tanca a la frontera de més de cent quilòmetres. La UE no ha posat de moment cap impediment a la construcció d’aquesta tanca, i ha garantit ajuda financera al govern d’Hongria perquè pugui entomar la crisi. I les autoritats hongareses apliquen la via policíaca, envien dos mil agents més de reforç a la frontera per mirar d’impedir als milers de refugiats que encara són camí d’aquest país que hi entrin. Hongria ha pensat a utilitzar l’exèrcit i tot. La policia ha arribat a disparar gasos lacrimògens en un campament de refugiats per evitar que se n’anessin centenars de persones. Merkel, escridassada en un centre de refugiats a Alemanya D’una altra banda, la cancellera alemanya, Angela Merkel, ha visitat avui el centre de refugiats de Heidenau, prop de Dresden, que el cap de setmana fou atacat per un grup de neonazis. Quan hi ha arribat un centenar de veïns d’aquesta localitat l’han escridassada, dient-li que es preocupés primer de la seva gent. Merkel ha dit que els atacs que van patir els immigrats eren repugnants i ha afegit que la participació de famílies amb nens a les protestes contra la presència dels refugiats era vergonyosa.

Summary: Hongria recorre a la policia per aturar els refugiats que hi volen entrar


Ahir hi va haver una nova reunió a la fiscalia amb els cossos de seguretat. Amb una novetat: hi va assistir un membre de la secretaria d’Estat del Ministeri d’Interior espanyol, el tinent coronel Diego Pérez de los Cobos. Aquesta irregularitat, pel fet de barrejar descaradament el poder executiu i el judicial, va servir per a enviar un missatge als Mossos d’Esquadra: es prepara la intervenció de la policia catalana. El conseller d’Interior, Joaquim Forn, ha explicat que després de la intervenció econòmica es prepara una intervenció de la policia, excusant-se en l’aplicació dels articles 38.2 i 46 de la llei orgànica dels cossos i forces de seguretat espanyola. Forn denuncia que Pérez de los Cobos va anunciar clarament la voluntat d’intervenir els Mossos d’Esquadra en la reunió a la fiscalia. La construcció d’un relat ‘Això forma part d’un relat orientat a facilitar la intervenció dels Mossos –ha dit Forn–. Hi ha un atac claríssim contra la nostra policia.’ Així mateix, ha recordat la carta que ha enviat el ministre Zoido aquest matí anunciant el desembarcament de més efectius de la policia espanyola. ‘No aplicaran el 155 ni la llei de seguretat nacional per a fer aquesta intervenció’, diu Forn. Amb la llei orgànica de l’any 1986 ja en tenen prou, una llei que es va aprovar quan no s’havia fet el desplegament dels Mossos d’Esquadra i en un context completament diferent de l’actual. De fet, a la carta de Zoido s’apel·la a l’article 38.2 d’aquesta llei del 86. Aplicació del 38.2 i el 46 d’una llei del 1986 L’article 38.2 preveu l’assumpció del control de la seguretat pública per l’estat quan ho decideixin les autoritats estatals. L’article 46 parla de la concurrència dels diversos cossos en una operació determinada. I diu que seran els comandaments de les policies estatals que assumiran la direcció de l’operació conjunta. En la disposició addicional segona, diu que aquesta funció de coordinació pertoca a la junta de seguretat, si n’hi ha. El conseller Forn creu que hi ha la voluntat d’ometre aquesta disposició de la llei. I considera que això és una ‘vulneració de la realitat jurídica del nostre país’. Segons Forn, l’estat espanyol construeix un relat que consisteix a titllar les mobilitzacions d’aquests dies de ‘tumultuàries’ (en el sentit que ho fa la carta que avui ha enviat al conseller el ministre Zoido), que és el concepte que es fa servir legalment per a justificar una intervenció dels Mossos d’Esquadra contra el delicte de ‘sedició’. Aquest relat coincideix, segons el conseller d’Interior, amb la voluntat explícita d’alguns mitjans de comunicació de malmetre la imatge dels mossos i deslegitimiar-ne les actuacions. Resposta a la carta de Zoido Forn ha denunciat que aquesta actuació vulnera clarament l’estat de dret i les competències de la Policia de Catalunya, perquè passen per damunt de l’estatut d’autonomia i de la llei de la policia catalana. Per a justificar aquesta intervenció, Forn explica que s’ha anat preparant el relat i el desembarcament d’efectius de la policia ‘com no havia passat mai’. Forn respondrà aquesta tarda la carta de Zoido ‘donant les gràcies pel suport que ofereix, però deixant clar que els Mossos d’Esquadra tenen la capacitat d’ocupar-se tots sols de l’ordre públic a Catalunya en aplicació de les competències vigents’. El conseller ha retret amb to irònic que la comunicació del desplaçament d’efectius es faci avui, si ja fa setmanes que s’han fet evidents els desplaçaments i la presència de més policies espanyols a Catalunya. ‘Som capaços d’encarar una situació com la que vivim sense l’ajuda que ens ofereixen’, ha dit. Les conseqüències perilloses que no acceptaran El conseller està preocupat per les conseqüències que podria tenir una intervenció d’aquesta mena de la policia catalana. ‘Voldrien veure el cos dels Mossos d’Esquadra dividit i fracturat’, ha dit. I ha anunciat que no acceptarien la intervenció, per bé que descartat que cap recurs legal pugui ser efectiu. Forn ha recordat la presència de Pérez de los Cobos a la reunió de fiscalia com una demostració que l’estat de dret s’ha interromput en aquest moment en relació amb Catalunya. Passar per alt una instrucció explícita del 2008 Forn ha recordat una instrucció del 2008 de la Fiscalia General de l’Estat sobre ‘la direcció pel ministeri fiscal de les actuacions de la policia judicial’. La instrucció diu: ‘Ni la direcció de la investigació policíaca ni la delegació a la fiscalia de la pràctica de diligències concretes, no pot representar que el fiscal es converteixi en un “cap” de la policia.’ També diu que el fiscal és un mer promotor de la investigació, però que ha de quedar clar sempre que correspon a la policia judicial l’activitat investigadora sobre el terreny, ‘utilitzant tècniques d’investigació científica i pràctica en què són experts’. Forn denuncia l’actuació que té en aquest moment el fiscal que, contra la instrucció del 2008, actua com un cap de policia. El conseller lliga totes aquestes irregularitats a la voluntat de prendre el control dels Mossos. Forn insisteix a dir que, malgrat que les mobilitzacions són pacífiques, l’estat necessita presentar-les com a violentes i ‘tumultuàries’. Una segona instrucció que no s’havia fet pública El conseller d’Interior també ha revelat una segona instrucció –que donava continuïtat a la més genèrica d’actuar contra els preparatius del referèndum– donada el 18 de setembre des de la fiscalia als Mossos d’Esquadra: s’ordenava a la policia catalana de redactar un pla específic contra el referèndum. Forn ha dit que la seva resposta va ser que els Mossos tenen capacitat de garantir l’ordre públic amb els efectius actuals del cos. Per tant, no s’ha lliurat cap pla concret a la fiscalia. Com s’actuarà l’1 d’octubre? ‘Serem nosaltres que decidirem com cal actuar l’1 d’octubre’, ha dit Forn. I ha deixat clar que el comandament operatiu del cos correspon al major Trapero. ‘S’aplicaran sempre els criteris de proporcionalitat i d’oportunitat’, ha dit el conseller. Forn no ha volgut especular sobre quina fórmula concreta intentarà aplicar l’estat espanyol per controlar els Mossos. Per tant, no se sap si voldran destituir Trapero o si li voldran col·locar un comandament per damunt. També ha recordat que la Llei de Seguretat Nacional espanyola, aprovada el setembre del 2015 (un any després del 9-N), es podria activar en el moment que hi hagués les suposades ‘mobilitzacions tumultuàries’. Aleshores, l’estat prendria un control absolut dels efectius de la policia catalana, segons la llei. Per això Forn ha destacat la importància de les mobilitzacions pacífiques, tal com han estat fins ara. I ha insistit en l’interès de determinada gent a crear aldarulls i situacions de desordre.

Summary: Joaquim Forn: ‘L’estat espanyol prepara la intervenció dels Mossos’


Les enèsimes maniobres de l’exèrcit espanyol a Eivissa han generat malestar entre els illencs. ‘S’ha convertit ja en mal costum. Rebutgem la presència de bucs militars i reivindiquem que volem ser Illes de Pau’, ha denunciat Esquerra Unida a Twitter. Aquest matí està previst que diverses embarcacions militars desembarquin a la platja d’en Bossa, concretament a prop de l’Ushuaïa, un dels clubs musicals més famosos d’Eivissa. Novament l'Exèrcit fa ús de la nostre illa per mostrar el seu arsenal.S'ha convertit ja en mal costum.Rebutjem la presència de bucs militars i reivindiquem que volem ser #IllesdePau pic.twitter.com/SNTUQjlfaM — Esquerra Unida d'Eivissa i Formentera🔻 (@EUPitiuses) November 14, 2019 Les embarcacions aniran acompanyades de quatre helicòpters i el buc Juan Carlos I, que coordinarà l’exercici Balearex-19 des de mar endins. L’objectiu dels militars serà reconquerir l’illa des de la platja fins a la caserna de Sa Coma, on hauran d’alliberar un ostatge. Després de les maniobres, el buc Juan Carlos I atracarà al moll de Botafoc, on es podrà visitar. Hoy terminamos el día desde el buque anfibio portaaeronaves #JuanCarlosI, participando en el ejercicio #BALEAREX19.Tras un ocaso de película, os deseamos #BuenasNoches 🌅#SomosLaArmada 🇪🇸#DefendemosEspañaDesdeLaMar pic.twitter.com/xrb3aSuTgn — Armada Española (@Armada_esp) November 14, 2019 Però la presència dels militars no ha estat l’única cosa que ha indignat els eivissencs. Unió Obrera Balear ha denunciat que el Ministeri de Defensa espanyol ha fet difusió d’un còmic de propaganda militarista en espanyol a les aules. A més, el sindicat assegura que el llibre ‘margina la llengua pròpia i els símbols de les Illes Balears, ens tracta de regne medieval i manipula la història’.

Summary: Indignació a Eivissa per les maniobres de l’exèrcit espanyol


El cara a cara entre Francesc Ribera ‘Titot’ i el president de Societat Civil Catalana (SCC), Josep Ramon Bosch, ja era atractiu per si sol abans de començar. Però encara va adquirir més interès quan, dues hores abans del començament, Drets va anunciar que havia interposat una querella contra Bosch. L’acusen d’haver amenaçat nombroses personalitats catalanes per mitjà d’un perfil fals de Facebook. La resposta de Bosch no va arribar fins al final de l’acte. Va dir que no en sabia res i que, per tant, no volia pronunciar-s’hi. Tanmateix, afegí que si mai havia ofès ningú a les xarxes, li demanava perdó. El debat entre Titot i Bosch va ser constant però respectuós. El regidor de la CUP a Berga va cercar el cos a cos en alguns moments, però Bosch no va voler entrar-hi, segurament perquè tenia notícia de la querella que havia rebut hores abans i que no deixava de planar sobre la sala. Ací podeu veure el vídeo íntegre del debat: El president de SCC va defugir la tensió dialèctica. Fins i tot va pronunciar frases d’aproximació, com ara: ‘Hi ha un evident problema d’encaix de Catalunya dins d’Espanya’ o ‘sempre he defensat el caire pacífic de l’independentisme’. L’acte, que es va fer ahir al vespre a l’espai Rubiralta de Manresa, es va dividir en blocs temàtics. Un dels més intensos va ser el que girava entorn dels fets de 1714, sobretot perquè Bosch és historiador i Titot un gran coneixedor de la història de Catalunya. Les diferències es van centrar, sobretot, en la interpretació dels fets. ‘Estic en contra que es digui que va ser una guerra de Catalunya contra Espanya, tal com ens han volgut fer creure’, va dir Bosch. ‘En cap cas –va afegir– no hi havia la voluntat d’eliminar un estat.’ La rèplica d’en Titot va ser clara: ‘Si hagués estat una guerra de dinasties no hauria fet falta prendre els drets als catalans. I el resultat és que es va abolir un estat, una llengua i una cultura.’ Plebiscit o no plebiscit Bosch va dir que el problema que viuen Catalunya i Espanya és majúscul, i que cada dia no surten ‘600.000 o 700.000 persones al carrer’, referint-se a l’11 de setembre passat. Tanmateix, no considera que les eleccions del 27-S siguin plebiscitàries. Titot, per demostrar el caràcter plebiscitari dels comicis, hi va posar ironia. ‘En tinc proves fefaents –va dir–. El 27-S a les deu del vespre faràs un piulet a Twitter si no guanyen les eleccions els partits independentistes i llavors comptareu els escons.’ A més, va afegir que els partits d’extrema dreta, que sempre es presenten a les eleccions, aquesta vegada no ho han fet: ‘Renuncien a presentar-se perquè no es disgregui ni un vot del no en favor del PP, Ciutadans, PSC.’ Sobre la possibilitat d’un pacte entre l’estat espanyol i Catalunya, Ribera ni el preveu: ‘Aquells que pensen que això és una estratègia per a aconseguir un pacte fiscal van equivocats.’ També va fer confiança a Junts pel Sí i va considerar que tampoc no ho acceptaria. Bosch, en canvi, veu amb molts bons ulls una sortida amb un pacte. Creu que aquesta via serà més probable si acaba governant el PSOE amb Ciutadans o Podem. ‘Si guanya Mariano Rajoy hi haurà més embolic’, va dir. Bosch dóna majoria a l’independentisme Al final de l’acte, tots dos es van mullar i van fer una travessa sobre els resultats electorals del 27-S. Sorprenentment, Bosch va preveure entre 6 i 8 disputats a la CUP i entre 62 i 64 a Junts pel Sí, que sumarien entre 68 i 72 diputats independentistes. Ribera va pronosticar una majoria aclaparadora a l’independentisme. Creu que el sí obtindrà 79 escons, el no 41, i Catalunya Sí que es Pot, que va definir de ‘vot en blanc’, 15.

Summary: El vídeo del cara a cara entre Titot i Josep Ramon Bosch, de Societat Civil Catalana


La portaveu de la plataforma Pobresa Zero, Teresa Crespo, ha demanat que el ple monogràfic sobre la situació d’emergència social, que es fa avui i demà al Parlament de Catalunya, no sigui ‘un motiu de desencís’ i s’ha mostrat confiada que els diputats ‘es comprometran’ i faran ‘l’esforç per arribar a un consens’ per a resoldre la pobresa i les desigualtats. La plataforma, que aglutina 3.200 organitzacions d’àmbit social, vol que es pal·liïn les urgències, però demana anar més enllà amb ‘canvis’ cap a unes polítiques socials ‘transformadores’ i ‘integradores’. Crespo ha denunciat la precarització del mercat laboral; ha reivindicat una educació de qualitat i el dret efectiu a un habitatge digne i ha reclamat ‘un canvi de model del sistema de prestacions’ i una ‘resposta’ al dret d’uns ingressos per a una vida digna. Puigdemont: ‘L’únic camí és tenir un estat’ El president de la Generalitat, Carles Puigdemont, ha assenyalat aquest dimecres que ‘l’únic camí que té Catalunya per disposar d’instruments i recursos necessaris per reforçar l’estat del benestar passa per tenir un estat’. Així ho ha manifestat en la intervenció inicial del ple. ‘La involució autonòmica i l’ofec fiscal no només ens limiten els recursos que tenim, sinó també la nostra capacitat d’actuació’, ha afirmat per després afegir que la independència ‘no serveix de res’ si no es dota de contingut. D’altra banda, ha avisat que ‘a curt termini’ és necessari aprovar els pressupostos per poder tirar endavant el pla de xoc pactat entre JxSí i la CUP, tot i alertar que hi ha ‘poc marge’ perquè el 70% dels comptes ja es destinen a polítiques socials i per la situació de Catalunya dins l’estat. Puigdemont ha iniciat el seu discurs admeten que, malgrat el canvi de tendència dels indicadors macroeconòmics, persisteixen les situacions de les persones que s’ho passen malament com a conseqüència de la crisi econòmica. Per aquest motiu, ha considerat ‘oportú’ el debat que el Parlament inicia aquest dimecres a petició del PSC i de Catalunya Sí que Es Pot. ‘Hi ha marge serè i sincer per a l’acord. Si som capaços de moure’ns tots en la línia de la predisposició i el realisme’, ha afegit dirigint-se a als grups parlamentaris. En aquest context, Puigdemont ha defensat la necessitat de no enganyar ningú, ‘no fer política fàcil i no embardissar-se en certa política que frustraria l’esperança que la vida de les persones millori’. Una esperança que Puigdemont considera ‘real i possible’. ‘Hi ha persones que s’ho passen molt malament, per això ens demanem que tinguem un debat intens, exigent i rigorós en la exposició i disposició’, ha afegit. Davant la situació persistent dels efectes de la crisi, Puigdemont ha defensat que el Govern ha dedicat esforços per pal·liar aquests efectes i ha apostat per ‘iniciar un gir en el model de les polítiques socials’, sense més concrecions. La consellera de la Presidència, Neus Munté, ha denunciat aquest dimecres els ‘incompliments i impagaments’ de l’estat en qüestions ‘sensibles i flagrants’ des del punt de vista de les polítiques socials, així com la seva ‘nul·la sensibilitat’ respecte a les persones més vulnerables amb l’anul·lació del decret de pobresa energètica. En la seva intervenció, Munté ha constatat que ‘agenda nacional i social són indestriables’, i que ‘l’estat propi és la millor eina perquè política i economia es posin al servei del progrés social’. Com el president, Carles Puigdemont, i el vicepresident, Oriol Junqueras, la consellera també s’ha encarregat de recordar que una part del pla de xoc social treballat amb la CUP està condicionat a l’aprovació d’uns nous pressupostos. PSC i CSQEP demanen ‘uns pressupostos socials’ que lluitin contra la pobresa El PSC i Catalunya Sí que es Pot han instat el govern a presentar uns pressupostos socials de lluita contra la pobresa i a treballar immediatament per revertir les retallades i les desigualtats sense esperar la consecució del somni independentista. ‘La Catalunya rica i plena que tots diem defensar no es pot permetre la inacció davant l’emergència social’, ha reblat el líder socialista, Miquel Iceta, a l’inici del ple extraordinari sobre aquesta qüestió. La sessió ha estat promoguda per la seva formació i Sí Que Es Pot. Lluís Rabell ha advertit que ‘cap invocació d’un estat propi o denúncia dels incompliments’ de l’estat poden justificar ‘una actitud dilatant’ per part de la Generalitat: ‘hem de donar-hi resposta amb els estris de què disposem’.

Summary: Pobresa Zero exigeix al parlament compromisos per a resoldre l’emergència social


Partit Demòcrata Català (PDC), aquest serà el nom definitiu del partit que agafa el relleu de l’antiga CDC. PDC s’ha imposat amb 871 vots a ‘Partit Nacional Català’ que n’ha aconseguit 657. El nom ha estat un dels punts més controvertits del congrés fundacional. Les propostes de la direcció —’MésCatalunya‘ i ‘Catalans Convergents’— no es van sotmetre a la votació del plenari de divendres pel malestar que van generar entre els associats. Per aquesta raó, ahir es va organitzar una tercera comissió, a més de la de ponència ideològica i la d’estructura, per recollir noves propostes de nom. Guanya Partit Demòcrata Català (871 vots), enfront de Partit Nacional Català (657 vots) #PartitDemòcrataCatalà pic.twitter.com/mjhNIiZQPY — Convergència – CDC (@ConvergenciaCAT) July 10, 2016 De les més de 300 propostes, només ‘Junts per Catalunya’, ‘Partit Nacional Català’ i ‘Partit Demòcrata de Català’ van superar el topall del 60% de vots. La votació final ha estat molt ajustada i l’opció de ‘Partit Demòcrata Català’ s’ha imposat per 214 vots. ‘Junts per Catalunya’, ha estat el primer nom descartat. Queda per veure si aquesta elecció tindrà alguna conseqüència, ja que Demòcrates per Catalunya va amenaçar amb la via judicial si l’antiga CDC el registra. Posat seriós de Toni Castellà molt aplaudit quan és anunciat per megafonia. #partitdemòcratacatalà pic.twitter.com/82RObqJQfs — Jordi Pons (@Jordi_Pons) July 10, 2016 Segons que ha anunciat Catalunya Informació, el president de la Generalitat, Carles Puigdemont, i el president de CDC, Artur Mas, han optat per ‘Junts per Catalunya’ a la primera votació. A la ronda final s’han decantat per ‘Partit Nacional Català’. També han votat a favor d’aquesta última opció l’ex-batlle de Barcelona, Xavier Trias, i l’ex-conseller de Justícia, Germà Gordó. Partit demòcrata català no era l'opció de Mas i Puigdemont que primer han votat Junts per Catalunya i en segon lloc Partit nacional català — Carme Clèries (@carmec_catradio) July 10, 2016 Ací podeu veure el vídeo del moment de l’anunci del nom:

Summary: Partit Demòcrata Català, el nom definitiu del nou partit impulsat per CDC


El president del Parlament Europeu, Martin Schulz, ha anunciat aquest dijous que plega per presentar-se a les eleccions federals alemanyes amb el partit socialdemòcrata. Schulz, que ha liderat l’Eurocambra des del 2012 i en dues legislatures diferents, marxa pel pacte de la gran coalició entre populars i socialistes europeus, que preveu el repartiment de la presidència amb dos anys i mig per a cada formació. L’alemany s’havia resistit a dimitir, però al final ha fet el pas. Ara el grup popular té la presidència de les tres institucions europees: la Comissió, amb Jean-Claude Juncker, la del Consell, amb Donald Tusk, i ara la del Parlament. ‘No em presentaré a un tercer mandat com a president del Parlament Europeu’, ha dit Schulz, en una compareixença en alemany, anglès i francès. Schulz ha admès que ‘no ha estat una decisió fàcil’ i que per a ell ha estat ‘un honor ser president de l’Eurocambra’. L’alemany ha dit que ha ‘intentat reforçar la credibilitat i la visibilitat de la política europea i la influència del Parlament Europeu, directament escollit’ pels ciutadans. Schulz ha remarcat que el seu compromís amb el projecte europeu es manté ‘intacte’ però que ara lluitarà per la UE ‘des del nivell estatal’. ‘Però els meus valors no canvien’, ha indicat. Schulz ha dit que Alemanya, com a estat més gran de la Unió Europea, té ‘una responsabilitat especial’ en la construcció europea. El polític serà el cap de llista dels socialdemòcrates a Rin del Nord-Westfàlia a les eleccions de l’any vinent. La marxa de Schulz deixa ara via lliure al partit popular europeu per encapçalar el Parlament Europeu. Eurodiputats conservadors com la irlandesa Mairead McGuiness o l’ex-primer ministre eslovè Alojz Peterle ja han confirmat la seva intenció de presentar-se al càrrec. Quan va arribar al càrrec, l’any 2012, Schulz es va mostrar predisposat a acceptar l’ús del català a l’Eurocambra, una petició que els eurodiputats li han recordat en diverses ocasions durant el seu mandat però que mai ha acabat realitzant. Possible candidat socialista a la cancelleria Els mitjans de comunicació d’Alemanya fa temps que especulen amb Schulz com el possible rival de la presidenta Àngela Merkel. Tanmateix, el debat sobre el lideratge a l’SDP encara no s’ha tancat. El president del partit i actual ministre d’Economia, Sigmar Gabriel, i el batlle d’Hamburg, Olaf Scholz, es perfilen com els seus principals competidors per encapçalar la candidatura.

Summary: Martin Schulz abandona la presidència del Parlament Europeu per tornar a la política alemanya


Diverses organitzacions de l’Esquerra independentista com Rescat o Arran han homenatjat a la plaça del Raspall de Gràcia (Barcelona) Marina Bernadó, ETA. El 25 de maig Bernadó va acabar de complir a la presó de Rennes (Bretanya) una condemna per pertinença a l’organització armada ETA, però l’estat francès la va lliurar a les autoritats espanyoles i no va ser fins ahir que va ser posada en llibertat provisional. Unes dues-centes persones han rebut Bernadó amb una pancarta de benvinguda i un brindis conjunt. A continuació, al recentment alliberada ha fet un discurs d’agraïment per les mostres d’afecte: ‘Vull donar-vos les gràcies per tots aquests anys de solidaritat i de compromís. Tots els gestos que m’han arribat a la presó són molt importants’.

Summary: L’esquerra independentista homenatja Marina Bernadó


El tast ‘Vins i incendis. Policultiu. Vins de foc i de gel’, que va oferir el sommelier Josep Roca en la darrera edició del Fòrum Gastronòmic de Girona, va tenir un cos central dedicat al canvi climàtic i els efectes que produeix. Una part dels devastadors incendis que s’han esdevingut en els darrers anys arreu del món en són conseqüència. La vinya, tallafoc natural, pot ser un element bàsic de prevenció d’incendis i biodiversitat. De tot això parla el sommelier i copropietari del celler de Can Roca en aquesta part de la sessió on es van tastar tres vins catalans nascuts de vinyes que van entomar el foc, així també un vi de Sonoma (Califòrnia) i un altre d’Itata (Xile), dos territoris que han patit en els últims mesos incendis devastadors. La primera part de la sessió, que Josep Roca va construir a tall d’introducció, explicant els llibres de referència que l’han ajudat a reflexionar sobre canvi climàtic, biodiversitat, gestió forestal, democratització de la terra, etc., la trobareu en un primer article titulat Josep Roca, cap a una consciència ecològica des del món del vi (I). Josep Roca: «Des dels inicis del segle XIX ja trobem científics que reflexionen sobre el canvi climàtic: el matemàtic i físic francès Joseph Fourier, l’any 1824 va postular sobre l’efecte hivernacle, del que tant es parla avui. Així mateix el físic irlandès John Tyndall, el 1859 va descobrir la manera de mesurar diferents gasos, entre els quals el nitrogen, l’oxigen, el vapor d’aigua, el diòxid de carboni…, per absorbir i transmetre energia radiant. I a finals del XIX, entre el 1896 i el 1903, el científic suec Svante Arrhenius, pare de la química física, va predir que la crema de combustible faria augmentar un grau la temperatura mitjana de la superfície de la terra i que podria arribar als dos graus. Avui sabem que efectivament la temperatura ha augmentat un grau. També sabem que el grup intergovernamental d’experts sobre el canvi climàtic preveu que es dupliqui si no hi posem remei. En aquest sentit, és un llibre demolidor el de Mark Lynas, Sis graus (Librooks), que explica els efectes devastadors que patiria el planeta si fos sis graus més càlid. Un llibre gairebé insultant sobre una realitat que no volem veure, que ens sembla llunyana, però que ja tenim aquí. El canvi climàtic també té a veure segurament amb interessos de l’era del petroli, interessos no sé si governamentals però sí econòmics, que estan per sobre de la idea de la biodiversitat i el respecte a una realitat sobre el canvi climàtic. El canvi climàtic ja el podem observar, també sobre les vinyes. Tots sabem que actualment la verema s’ha avançat uns deu dies en les vinyes de l’hemisferi nord, fet que també comença a passar en l’hemisferi sud. El llibre de John Gladstones, Wine, terroir and climate change, explica amb estadístiques centrades en vinyes de Bordeus, els temps de verema dels darrers cent anys i hi ha una observació clara de canvi arran d’un efecte potent directe de la incidència del canvi climàtic. Així també ens fa reflexionar sobre el rec gota a gota i altres aspectes. Fixeu-vos que ara hi ha molts viticultors que planten varietats de cicles més llargs en els nostres territoris. S’aposta per varietats que puguin arribar més lluny, com la carinyena i la monestrell. Ahir vaig tastar un vi de Terra Alta fet amb varietats montepulciano, montalcino, sangiovese. Això fa pensar que hi ha una altra realitat. I també varietats que es recuperen, com la pirene o la forcada, a Bodegas Torres, celler que fa un treball molt meritori per acostar-se a aquesta nova realitat. També apareixen sistemes de rec en llocs impensables, com les vinyes del Pallars de Raül Bobet, un enòleg que havia defensat sempre no utilitzar els sistemes de rec per a la vinya, però que enguany ja l’ha començat a aplicar-los, davant d’una situació límit, cercant l’exigència de la frescor a mil metres d’altura. Tot això fa pensar. També ens fa pensar per què tenim tants incendis i tan continuats en els darrers temps. En els dos últims anys, als Estats Units s’han cremat 85.000 hectàrees, amb 42 morts, 185 ferits, 90.000 evacuats. Al centre i sud de Xile, 587.000 hectàrees cremades. Portugal: 53.000 hectàrees cremades. Galícia i Astúries: 35.000 hectàrees cremades, 4 morts, 71 ferits i centenars de famílies evacuades. Què passa? Ens cremem i no hem tingut temps de parar-nos a pensar per què ens cremem? Foc a California aquesta tardor. Això és un tast de vins encara que no ho sembli. Penseu com de vegades l’escalfor es percep com a calidesa, serenor, temprança, felicitat. Però també pot ser drama. (Aquí Josep Roca va projectar l’apartat del foc de l’espectacle El somni, amb realització de Frac Aleu). La vinya, la surera, contra el foc Ja hem dit que la naturalesa sempre colpeja l’última. Però alguns incendis s’han apaivagat gràcies a plantes que fan de tallafocs, com les vinyes, o d’arbres que són resistents al foc, com la surera, que genera el suro, un element que protegeix l’arbre i protegeix l’ecosistema. La vinya i la surera són arbres combatius. Els primers tres vins que tastarem són tres vins que vénen del foc. Vins de foc, perquè ens ajuden a comprendre com podem jugar amb els límits. Són vins que neixen de vinyes que han patit l’envestida del foc, fins i tot amb raïm que ha tocat d’una manera directa, abrasiva, el foc, i poden reflectir-se després en una idea de vi. Vi Nu 2016 Núria Renom És un vi artesà, no es troba al mercat, no té etiqueta. És un experiment de Núria Renom. Sommelier encarregada del bar Brutal, entusiasta del vi, ens ofereix la seva joia. No n’ha fet més de 300 ampolles. Aquest vi va néixer d’una vinya que es va cremar el 6 d’agost i que es va collir el 8 de setembre. La vinya, situada al Garraf, a prop del mar, és de terreny calcari. Atrevir-se a collir aquests raïms i mirar de fer un vi és una oportunitat de beure consciència, beure intuïció, d’acostar-se a un vi fet des del cor, des del dubte, des d’una reflexió prèvia. Ningú fa vi des de la banalitat, sempre hi ha una intuïció. Avui és el temps de la intuïció. I aquí hi ha intuïció, però també hi ha coneixement, bagatge, experiència en el tacte, experiència en el gust, experiència en escoltar i en poder entendre. En aquest vi hi ha una idea de respecte absolut, i d’un acostament innocent. També és bona la innocència i més en aquest vi, que conté moscatell. Un vi aparentment simpàtic, alegre, jovial, descarat, entre la simplicitat i la senzillesa, però des de la rotunda veritat d’un vi que vol ser alat, perquè és aromàtic, expressiu, perquè es mostra amb una vocació de cridar que ha patit, que ho ha passat malament. Un vi que neix d’una vinya que ha estat entre la vida i la mort, que ha entès que ha estat al límit del patiment, que es mostra en aquest deix del final de boca. Aquest vi té una primera part fragant, amable, intensa, “goyesca”, perquè té la capacitat de mostrar-se lliure. És un vi sense afegits, dels que anomenen naturals, i a més és net. Aromes intensos, innocència. En boca trobem la textura, hi ha acidesa, fresquíssima, sucosa. En boca es mostra més intens, més secant. Hi trobem la pell, que ens vol dir coses. És bo que hi hagi pell en els vins. Durant molt de temps s’ha passat massa ràpid sobre l’efecte del premsat, per trobar-hi només l’aigua. Però en la pell hi ha la vida, el contacte amb l’ecosistema, en la pell hi ha tota la formació i les reserves, i la informació dels llevats autòctons, i tot un missatge per poder exprémer, explicar i tastar. Vins amb escales diferents de frescor, com aquest que tastem. Un efecte lluminós, incipient, d’acidesa brillant, d’estructura escalada de secant i un final amarg, gairebé carbonitzat, que aporta la idea d’un record viscut, marcat pel fum. Vi fumat 2012. Carinyanes de Capmany. Arché Pagès Vi fumat 2012 Carinyanes de Capmany Arché Pagès Nascut d’una vinya de l’Alt Empordà que va patir els incendis del 2012. Vaig insistir a Bonfill Arché Pagès que collís el raïm d’aquesta vinya i em vaig comprometre a comprar-li tot el vi que en sortís. Volia que aquest vi es fes. Aquestes vinyes el juliol del 2012 van fer de tallafoc d’un incendi terrible. I d’aquella vinya va néixer un vi que és el que tenim ara a la copa, una carinyena de raïm cremat. Alguns ceps no van sobreviure i es van haver de replantar, d’altres van sobreviure. I en va sortir un vi fet de carinyena, ja de per si amb matisos reductius, i que aquí es mostren juntament amb uns deixos completament fumats. És un vi que juga amb l’efecte d’una escalivada a la copa. Una carinyena d’una vinya vella darrere del poble de Capmany, al nord, i té la capacitat de mostrar l’equilibri que tenen les carinyenes que van modulant en la vellesa, la part furiosa, vigorosa d’un raïm que és molt productiu però que alhora pot mostrar molt de taní i molta acidesa. En aquest cas, és un taní i una acidesa molt més compensada. Un vi sense fusta. El fum que li trobem prové directament del raïm. Durant un temps, aquest vi va acompanyar un plat del restaurant, una poma caramel·litzada amb sobrassada. Consciència ecològica La terra és prèvia a l’home. La terra només vol ser acariciada. Daniel Goleman deia: “com més sostenible, millor; com més sa, millor; com més humà, millor.” Són aspectes de consciència ecològica, jo diria de consciència emoecològica, perquè també hi som nosaltres i les nostres emocions, quan hem de reflexionar sobre la cobdícia i l’hostilitat de l’home. S’expandeix aquest codi ètic, de manera que no només el que mengem té a veure amb la salut, també amb la salut del planeta. Els Escurçons de la Sara Pérez, de Mas Martinet. Els escurçons 2015 Mas Martinet La vinya de la Sara Pérez, una vinya parida i trobada amb la seva germana quan anaven seguint un falcó que els va portar a aquesta muntanya. No hi havia cap vinya aleshores, però se la van imaginar, van imaginar que aquella muntanya havia estat plena de vinya. I hi van plantar garnatxa grisa i garnatxa peluda, amb alguna peça de syrah. I van començar a conrear vinya en costers. És una vinya que també simbolitza la part de la Sara de matar al pare, quan ell, el gran Josep Lluís Pérez, va plantar amb rec i ella el va rebutjar. Hi ha la idea de canvi d’actitud i voluntat de trobar un camí propi. Aportar alguna cosa diferent en relació a la generació anterior. Cada generació perd alguna cosa i en guanya alguna altra. La vinya d’on prové aquest vi és terreny volcànic, carbó de pissarra, el sòl més calent del Priorat, que fa un relat del preludi d’aquell incendi del 2015, on un 20% d’aquella vinya va patir el foc. I la Sara la va vinificar, però dubtava si treure el vi al mercat, pel punt fumat. Però és que la gent ja no busca maduixes dins d’un vi. Vol saber el cicle d’un any. I si un vi pot explicar el cicle d’un any amb un matís sorprenent, potent, d’impregnació d’aquest paisatge cremat, i de com aquesta vinya va evitar que el foc es propagués més. Cal explicar-ho. Avui aquest Escurçons 2015 es vesteix d’un vermell insinuat d’una flor que simbolitza aquest foc descontrolat i que ha permès una reflexió important per a la família Pérez, que té a veure amb la gestió del bosc, de com tornar a compondre aquest bosc i de com no tornar a caure en l’error de deixar que el bosc lliurament faci la seva. Josep Lluís Pérez, un dels homes que segurament m’ha influït més a la vida, es planteja plantar una vinya dins del bosc, amb ceps que siguin com arbusts, per tenir net el bosc. Aquest és un vi aeri, un vi que té la capacitat de mostrar la garnatxa d’una manera seductora, gràcil i untuosa, amb un deix final de fum. És molt més secant del que seria habitual, amb aquest efecte carbonitzant, interessant, que li dóna un atractiu important. Lectura del paisatge, interpretació, i també entusiasme previ, drama, assossec, reflexió, dubtes. Fer vi és un viatge al món del dubte. En aquest cas, entre mostrar consciència o mostrar sabor. Mostrar el paisatge real o mostrar un paisatge irreal. O només mostrar la part que no es va cremar. Dubtes que es van anar aclarint fins a arribar a aquesta ampolla, que mostra una idea potent, amb missatge, des d’una terra calenta, que s’ha d’adaptar, que cerca les altures. Una terra, el Priorat, que adaptant-se a la nova realitat, segurament ens mostrarà més blancs i més rosats en el futur. Possiblement seran vins molt més gastronòmics, més frescs i probablement també molt més gustosos i honestos amb la nova realitat que ens tocarà viure. La Sara Pérez és una dona que mostra una idea potent d’encantament cap a Gaia, la deessa de la terra, amb un plantejament d’ecosofia, de ciència holística propera. Ella va estudiar biologia i també filosofia. No és banal el que fa i el que reflecteix en el seu treball. Hi ha una part d’intuïció, una part de conviure amb una terra animada. La Sara va acceptar el repte de fer un vi a contra-corrent i el va fer amb una garnatxa grisa i una garnatxa peluda. Aquests matisos de maduixa i magrana, que són coberts amb tons fumats. És una vinya “mimada”, i és una vinya que ens ha de produir orgull a tots aquells que ens dediquem a explicar espècies, perquè d’ella n’ha sortit un vi que se’ns mostra lliure, enèrgic i golós, amb aquest fum potent. Gestió forestal I parlant de la gestió dels boscos, dir-vos que he tingut la sort de visitar Xile i les zones de secà i de la regió del Biobío, on podem observar encara ceps de dos-cents anys penjant dels arbres. Allà la verema es fa amb escales. És sorprenent. La varietat país es mostra especialment llesta i sobresortint des de la llibertat, emparrant-se i donant una fruita per a uns vins que neixen de dins del bosc. I de Rias Baixas no us oferiré cap vi, però aquest territori va partir també els incendis i moltes vinyes van quedar calcinades. Caldria separar també entre gestió forestal i interessos creuats, que requeririen una legislació clara que evités l’especulació. Califòrnia és un altre lloc que ha patit grans incendis els darrers mesos. Territori que requereix una legislació laboral acompanyant la gestió dels boscos. Incendis que han afectat zones de Santa Rosa, Napa, Calistoga, Sonoma. La Syrah 2014 de Ducan Arnot, de Sonoma. Arnot – Roberts Syrah, 2014 Clary Ranch, Sonoma Coast Aquest és un dels meus vins preferits de Sonoma. Un vi de dos personatges brillants: Duncan Arnot i Nathan Lee. Cerquen l’acidesa com a perfil vibrant, llevat indígena, bótes velles, i vinificació per raïm sencer. Ja veieu que a Califòrnia hi ha de tot. Califòrnia ja no és un estereotip, Califòrnia és matisos, hi ha de tot: hi ha vins de boutique, de biblioteca, d’orfebreria per a rics i hi ha vins que s’han fet compartint l’espai, la maquinària i fins i tot les bótes en una mateixa verema. Aquest és un vi de petita producció, dues mil ampolles, vi que prové d’una de les zones més fredes de Sonoma, on tenen una vinya feta d’empelts de syrah portats de Saint-Joseph. La idea d’imperfecció màgica, de cercar l’exemple més angulat de la syrah, de notes de fruita negra, d’oliva, però sobretot de pebre negre. Li vaig preguntar al Duncan si havien patit els focs. Em va explicar que havien collit just abans de l’incendi, però que moltes de les vinyes havien fet de tallafocs. I de California anem a l’hemisferi sud, a Xile, a la zona d’Itata, que ens porta a una reflexió transcendent, a preguntar-nos: de qui és la terra? Qui posa el preu? Qui té la propietat? Les comunitats indígenes, les comunitats originals, potser tenien un altre tipus de construcció del seu territori i del seu patrimoni? Això ens fa reflexionar sobre la democràcia i la terra. Diu Vandana Shiva: «Per mitigar el canvi climàtic i adaptar-nos hem de frenar l’assetjament als petits pagesos i les comunitats indígenes, defensar els drets que tenen a la terra i al territori. Veure’ls no com a relíquies del nostre passat sinó com a promesa del nostre futur.» La democràcia de la terra té a veure amb això, que comença i acaba amb les lleis de Gaia, les lleis de la renovació, de la conservació, de l’ecotopia, de la diversitat. El llibre Viñas y Toneles del Itata és un volum preciós, costumista, antropològic, que acosta una realitat, la de posar en evidència la diferència entre el poder capitalista de les grans empreses i el paisatge cultural articulat des d’una idea plural, des de la producció del vi i la identitat, que des de fa 400 anys és vida de vi, cultura ancestral. Vigno 2011 de Marcelo Retamal, de Xile. Vigno 2011 Vignadores de Carignan De Martino Aquest vi és fet per l’enòleg Marcelo Retamal (que juntament amb Renán Cancino són els dos elaboradors més brillants que he conegut a Xile), un home valent, atrevit, determinat i que defensa com ningú el paisatge d’Itata. Conrea vinyes en vas, que és una realitat diferent de la que ha mostrat i estès Xile pel món. Va començar als anys setanta a elaborar vi. Aquest és fet de carinyena. M’agrada pensar que hi ha una cosmovisió andina en aquests vins. Probablement, les solucions d’aquests incendis passen per una bona planificació, ordenar bé el territori i crear espais agroforestals per trencar la continuïtat del paisatge. Aquest és un gran repte per al món del vi. Hi ha poques coses a la natura que donin tant negoci com el vi. Per això crec que el vi té una responsabilitat. La idea de la vinya com a monocultiu, aquestes grans extensions de vinya, han danyat la biodiversitat. Altres solucions: l’ofici dels pastors, les cremes controlades, etc.»

Summary: Josep Roca: canvi climàtic, incendis, vins de foc (II)


Un reportatge de VRT, la televisió pública belga en flamenc, ha revelat que Google enregistra i analitza moltes de les converses privades dels usuaris a escala mundial mitjançant l’altaveu intel·ligent Google Home. L’empresa nord-americana ho ha reconegut, però assenyala que només escolta el 0,2% del total de què enregistra i que són les converses dels usuaris tenen amb l’assistent virtual, que suposadament haurien de ser privades. VRT va tenir accés a un miler de converses i va informar que, després d’haver-les escoltades, van poder esbrinar on era el domicili dels enregistrats mitjançant aquesta tecnologia. VRT també assegura que la informació a què accedeix Google s’enregistra sense la necessitat que l’usuari hagi de pronunciar les paraules que activen el dispositiu (‘Ok Google’ i ‘Hey, Google’). L’empresa nord-americana, tanmateix, ha negat aquestes informacions. Explica que aquest mètode d’anàlisi de converses és per a millorar la tecnologia de veu gràcies a la transcripció d’un petit conjunt de paraules i assegura que prendrà mesures contra la filtració a la cadena belga, que considera una ‘violació’ de les seves polítiques de seguretat de dades.

Summary: Google reconeix que escolta converses privades entre els usuaris i l’assistent virtual


L’Audiència espanyola ha acceptat el recurs d’apel·lació presentat per Alerta Solidària i ha ordenat la llibertat sota una fiança de 5.000 euros de Xavier Duch, Eduard Garzón i Txevi Buïgas, tres dels nou independentistes detinguts el 23 de setembre durant l’operació Judes. Els tres van sortir de Soto del Real ahir al vespre, després d’haver dipositat els diners, i ja són a casa. A més de la fiança, el tribunal els imposa l’obligació de comparèixer cada dilluns al jutjat i els prohibeix de sortir de l’estat espanyol. Per pagar la fiança, Alerta Solidària demana aportacions a l’Associació Recer, amb seu a Perpinyà, i a la Caixa de Solidaritat. ⚠ també via @DeSolidaritat 📝 Aportacions econòmiques per petites que siguin: pic.twitter.com/JlWo8fLtZR — Alerta Solidària (@AlertaSolidaria) December 20, 2019 El tribunal encara ha de resoldre el recurs sobre Alexis Codina. A més, queda pendent que el tribunal valori les mesures cautelars dels altres tres independentistes empresonats: Germinal Tomàs, Ferran Jolis i Jordi Ros. Carta de Germinal Tomàs, pres polític del 23-S: ‘Seguiu, seguiu, no pareu mai’ David Ros: ‘La funció d’aquests vídeos que han filtrat és crear un relat inculpatori’ A diferència del que havia mantingut des de la detenció dels independentistes, la fiscalia va demanar la llibertat sota una fiança de 9.000 euros per a Duch, Garzón i Buïgas. Segons que va explicar el portaveu de la fiscalia, Miguel Ángel Carballo, el motiu per a deixar-los ara en llibertat és que consideraven que no van manipular explosius. Tant ells tres com la resta dels set empresonats són acusats d’un presumpte delicte de terrorisme, tinença d’explosius i temptativa d’estralls. A la interlocutòria, els magistrats neguen les vulneracions de drets denunciades pels advocats de Duch, Garzón i Buïgas i diu que s’ha complert ‘sobradament i escrupolosament’ el dret a la tutela judicial efectiva. Alerta Solidària ha denunciat repetidament les condicions en què es van fer les detencions i el trasllat fins a Madrid, especialment en els casos de Ferran Jolis i Jordi Ros. De fet, van presentar una querella pels delictes de detenció il·legal, contra la integritat moral, amenaces i coaccions per la detenció de Jolis i en van anunciar una altra sobre la detenció de Ros. Amenaces, maltractaments i ni rastre d’explosius, denuncien els advocats dels presos del 23-S El parlament va demanar l’arxivament de la causa El Parlament de Catalunya va aprovar una proposta de resolució conjunta impulsada per JxCat, ERC i la CUP que reclamava l’alliberament immediat i l’arxivament de la causa dels independentistes detinguts el 23 de setembre. El text de la proposta de resolució emplaçava la cambra a exigir el trasllat dels presos en centres penitenciaris catalans, posar fi al règim d’aïllament d’alguns d’ells i saber de quins fets eren acusats. La iniciativa parlamentària també instava el parlament a denunciar i reprovar les filtracions del sumari i la criminalització pública de les persones detingudes. La proposta de resolució també denunciava les ‘nombroses irregularitats i coaccions que havien patit les famílies i els advocats durant les detencions.

Summary: Surten de Soto del Real Xavier Duch, Eduard Garzón i Txevi Buïgas


Explicació del redactor del canal tecnologia de VilaWeb sobre com veure partits de futbol de la lliga i la champions a través de P2P o streaming a internet.

Summary: Com veure futbol per internet