El coordinador federal d’Esquerra Unida, Alberto Garzón, ha exigit al govern espanyol que calmi la situació a Catalunya i que demani a l’advocacia general de l’estat espanyol que retiri l’acusació per rebel·lió contra els dirigents independentistes processats en la causa contra el primer d’octubre. Ho ha dit en una entrevista a RNE recollida per Europa Press. I ha palesat que el govern espanyol té marge per a fer coses que millorin la situació a Catalunya, a banda de promoure la intervenció de la fiscalia. Ha defensat que un pas podria ser que l’advocacia retirés la seva acusació, que ‘no té ni cap ni peus’. També ha qualificat de ‘irresponsables’ el president de Ciutadans, Albert Rivera, i la dirigent d’aquest partit a Catalunya, Inés Arrimadas, per have anat a retirar llaços grocs als carrers d’Alella. Els ha acusat de polaritzar la societat catalana. Ha afegit que aquesta actuació respon a un gest electoral i ha demanat a tots els dirigents polítics que pensin en les pròximes generacions i no empaitin ‘situacions que divideixin’. ‘A Llarena, li van posar una demanda per “bocamoll”‘ Garzón ha criticat que el govern espanyol pagui 544.982 euros a un bufet d’advocats per a defensar el jutge del Tribunal Suprem espanyol Pablo Llarena en la demanda civil a Bèlgica. ‘Li interposen una querella per “bocamoll” i ara demana empara al poder polític. Això és un problema. El govern ha cedit a un xantatge del sector més conservador que vulnera la independència judicial’, ha reblat.

Summary: Alberto Garzón demana a l’estat espanyol que retiri l’acusació contra els dirigents independentistes


El president d’ERC, Oriol Junqueras, ha intervingut en l’acte del Consell per la República a Perpinyà amb un missatge de veu enregistrat a la presó dels Lledoners. ‘Hem aconseguit de posar l’estat espanyol contra les cordes en el nostre millor escenari, que és la democràcia, les urnes’, ha assegurat. Ha demanat d’aprendre de la repressió desencadenada després de l’1-O per ‘preparar millor el proper embat que ha de ser el definitiu.’ ‘Quan som molts i actuem coordinats, sense retrets ni confondre l’adversari, tenim prou força per a obligar l’estat a fer coses que per si sol mai no hauria volgut fer. És així com ha hagut de reconèixer la naturalesa política del conflicte i és així com l’hem assegut en una taula de negociació. Siguem més i siguem més forts per guanyar aquest torcebraç a l’estat’, ha afegit. 🎥 Avui hem tornat a sentir la veu d’Oriol @junqueras!⁰ ￼🗣"Seguirem avançant malgrat els que encara dubten. I ho farem abraçant cada vegada 👫👭👬a més gent. Guanyarem i ho farem per ✊desbordament democràtic. Hem de ser molts, tants que ho farem inevitable!" pic.twitter.com/n9oE2dMPyL — Esquerra Republicana (@Esquerra_ERC) February 29, 2020 Junqueras ha celebrat com una ‘victòria incompleta i insuficient’ el fet que el president Carles Puigdemont i els consellers Toni Comín i Clara Ponsatí siguin eurodiputats i ho ha atribuït a una ‘tasca coordinada de presos, exiliats i el conjunt del moviment republicà’. Així i tot, ha remarcat que encara no s’ha aconseguit la construcció d’una República Catalana i que, per tant, no es pot defallir. També ha reivindicat l’estratègia de diàleg amb l’estat espanyol. Per Junqueras, la força de l’independentisme l’ha obligat a reconèixer la naturalesa del conflicte i a seure en una taula de negociació.

Summary: El missatge de Junqueras a Perpinyà: ‘Seguirem avançant malgrat els que encara dubten’


L’eurodiputada i antiga síndica de Ciutadans a les Corts Valencianes Carolina Punset denuncia que el seu partit la va espiar quan va anar a visitar a Carles Puigdemont a Bèlgica. En el programa Preguntes Freqüents de TV3, Punset va explicar ahir que el partit, a més, li ha obert un expedient per anar a visitar Puigdemont i, també, per participar en el programa FAQS. ‘Una demostració de la falta de democràcia i de tolerància del partit’, va dir Punset. "A @CiudadanosCs m'han obert un expedient per anar a veure @KRLS i per la meva visita a @FAQSTV3" @CarolinaPunset (eurodiputada) #FAQSsenseRaholaTV3 ▶ https://t.co/4Ld8MYhBhj pic.twitter.com/rALwuNPmCv — Preguntes freqüents (@FAQSTV3) October 20, 2018 De fet, ahir, l’eurodiputada va anunciar que abandonava el partit en una carta molt dura, publicada per eldiario.es, en què els retreu el tomb cap a la dreta en qüestions econòmiques i socials, la posició envers Catalunya i el canvi de polítiques energètiques. En la carta, denuncia que, a qui difereix de la postura d’Albert Rivera, l’assenyalen i l’espien, ‘tal com feien els agents del KGB’. ‘Et renyen, perquè has parlat amb Puigdemont, amb persones d’ERC, amb qualsevol que no sigui del bloc del 155. Fa llàstima.’ Per especificar-ho, Punset al FAQS va detallar diversos exemples per mostrar la manera de funcionar del partit. Va explicar, per exemple, que no se celebren primàries enlloc més que a Madrid i Barcelona, el que significa que si algú surt de la línia que considera adequada la cúpula del partit, directament no té possibilitats d’entrar a les llistes. "Més enllà de Madrid i Barcelona, les primàries a Ciutadans no existeixen" @CarolinaPunset (eurodiputada) #FAQSsenseRaholaTV3 ▶ https://t.co/4Ld8MYhBhj pic.twitter.com/5WWrXShSLq — Preguntes freqüents (@FAQSTV3) October 20, 2018 Juntament amb el diputat no adscrit a les Corts Valencianes Aleix Mari, que va abandonar el partit fa un any i mig, van relatar com membres de Ciutadans es burlen de la situació dels presos polítics catalans. A més, afegia Punset, Ciutadans atia a la confrontació social en comptes d’escoltar a l’adversari polític. "Ara la solució passa per escoltar els adversaris polítics i no pas treure llaços o polaritzar la situació" @CarolinaPunset (eurodiputada) #FAQSsenseRaholaTV3 ▶ https://t.co/4Ld8MYhBhj pic.twitter.com/5GetrBxt4q — Preguntes freqüents (@FAQSTV3) October 20, 2018

Summary: L’eurodiputada Carolina Punset denuncia que Ciutadans la va espiar quan va anar a visitar Puigdemont


Les entitats convocants de la mobilització contra el judici del 9-N han anunciat que la xifra d’inscrits s’acosta molt a les quaranta mil persones, fet que fa pensar que la xifra es superarà aquest dilluns, tenint en compte que molta gent no s’apunta a les concentracions i manifestacions organitzades amb aquest mètode però hi acaba anant. En total, es mobilitzaran 157 autobusos des de moltes ciutats i comarques. Membres de diversos partits polítics i grups parlamentaris (Junts pel Sí, CUP, Barcelona en Comú, EUiA…), dels sindicats del país (CCOO, UGT, COS…) i de les entitats sobiranistes han fet una conferència de premsa aquest matí per anunciar com serà la mobilització i per denunciar que ‘el 6-F ens jutgen a tots’.

Summary: Mobilització de rècord: 40.000 persones denunciaran al carrer el judici contra el 9-N


El PSPV, Compromís i Unides Podem-Esquerra Unida han reprès les negociacions per a tancar el nou Acord del Botànic. La reunió, que s’ha fet a la seu dels socialistes a València, ha començat a les deu del matí i s’ha allargat unes quatre hores. Els assistents l’han qualificada de productiva i satisfactòria, i han acordat de tornar a reunir-se el 5 de juny. La qüestió principal que s’ha abordat és la que centra la tercera comissió de treball, la més important, que dissenyarà l’estructura del nou govern encarregat d’executar l’acord programàtic que tanquen els socis. Tot i això, encara no s’ha concretat quin nombre de conselleries el conformaran. L’objectiu és que abans del 12 de juny, dia en què hi ha prevista la sessió d’investidura a les Corts, el pacte estigui enllestit. Abans d’entrar a la reunió, el secretari general de Podem, Antonio Estañ, s’ha mostrat optimista i confiava que les negociacions avançarien molt, tot i que diu que és massa aviat perquè surtin els primers noms dels futurs consellers. Unides Podem vol que el ‘mestissatge’ del qual es parla en aquestes negociacions s’estengui a tots els llocs possibles i arribi a la Presidència i la Vice-presidència. Diu que és una mesura per a evitar el monopoli del PSPV o Compromís. Però la proposta no ha arribat gaire lluny, i els socialistes els han recordat els resultats de les eleccions. Manuel Mata creu que és ‘lleig’ exigir i, tot i estar a favor de la participació de Podem en el govern, els demana que siguin compromesos i lleials ‘sense voler assaltar el cel’. Compromís veu amb bons ulls la incorporació d’Unides Podem en matèries competencials, però insisteix que cal estudiar com es materialitza això, perquè tenen vuit diputats i, per tant, la seva situació no és la mateixa que la dels altres dos socis. ‘El més important és que aquest govern ha d’estar molt cohesionat, perquè sabem què tenim davant’, ha dit la coportaveu de Compromís, Àgueda Micó.

Summary: El PSPV i Compromís posen límits al pes de Podem al futur consell


Almenys 42 migrants han mort ofegats en bolcar l’embarcació amb la qual havien abandonat el port de la ciutat egípcia de Rosetta. Les autoritats del país han assegurat que s’han rescatat a 150 persones, però es tem que hi ha molts més morts. L’agència de notícies MENA ha informat que l’embarcació transportava unes 600 persones. Amb el tancament de la ruta dels Balcans, el passat mes de març, el corredor de la Mediterrània central s’ha convertit en la principal via d’accés dels migrants a Europa. La majoria d’embarcacions surten de Líbia cap a Itàlia (Lampedusa o Sicília). Tanmateix, Tunísia i Egipte també són ports de sortida d’aquesta ruta. El cap de l’agència europea de protecció de fronteres (Frontex), Fabrice Leggeri, va afirmar aquest estiu que ‘Egipte s’està convertint en un país d’eixida  el nombre d’embarcacions que han sortit del país ha superat el miler el 2016’. Des del 2014, més de 10.000 persones han mort intentant travessar la Mediterrània, segons l’ONU.

Summary: Almenys 42 migrants moren en un naufragi prop d’Egipte


La primera Diada sense tu. Estic segur que també haurà estat tot un èxit, com les que vam organitzar plegats amb l’Ignasi Termes i la darrera que vam dissenyar, la del 2015. Sempre ens vas fer total confiança, no ens vas qüestionar mai res i sempre ens vas defensar en tot moment. Tant de l’Ignasi, com de mi i de molts més, t’has convertit en la nostra mare política. Crec que és hora que anem reivindicant les mares polítiques, les qui ens han ensenyat tant. I no tan sols per paritat, sinó per defensar-nos de la indignitat dels qui promouen el relat de la falsa vulneració de drets dels diputats el 6 i 7 de setembre. Tot plegat mentre callen vilment respecte dels qui són a la presó o a l’exili per haver cantat, organitzat mobilitzacions, muntat un referèndum o, com tu, per haver propiciat un debat parlamentari. Si no s’escandalitzen per això, em pregunto si es poden autoanomenar demòcrates. Erròniament s’han cregut que, tancant-vos uns quants, obligant uns altres a exiliar-se o perseguint-nos judicialment a tots, ens posaran la por al cor de la mateixa manera que ens van posar les porres al cos el primer d’octubre. Els ideals i ser-hi lleial són la millor cuirassa possible contra les pors i els dubtes. I, sobretot, també l’és tenir-nos els uns als altres. Amb el vostre exemple no deixarem que facin créixer ràbia dins nostre. La ràbia i l’odi, ni ens pertanyen ni els volem. A cada agressió, més generositat. Com més intolerància, abracem més. Com més punys tancats, més mans obertes. Farem possible una societat lliure, crítica i cohesionada. Fins I tot amb els qui avui us volen preses i callades. Perquè, la llibertat, si no l’assumeix tothom, no l’acaba tenint ningú. Tristament, però és així, ara tenim més motius per a continuar lluitant i més arguments per a continuar sumant. El camí que tenim davant farà pujada i no sempre serà recte, però anant-hi plegats arribarem més lluny. No sé quant temps passaràs aquí, però sempre tinc present que l’amor sempre té més recorregut que l’odi. Inventaran, difamaran, manipularan o tergiversaran la veritat amb males arts i amb voluntat d’infligir dolor. Però, Per molt que posin parets de formigó i barrots de ferro, no t’empresonaran. Per molt filferrat espinós que et posin davant, no t’empresonaran. Per molts policies que et posin davant, no t’empresonaran. Per molts jutges amb sentències injustes, no t’empresonaran. No t’empresonaran, perquè intentem alliberar-te dia a dia. Recordant-te, reivindicant-te i alliberant-te. Sé que t’alliberen els milers de cartes que reps i els centenars de visites que t’arriben. Sé que això fa com si les teves parets fossin de vidre i ens poguessis veure de lluny estant. Només ens separa una paret i les cartes la fan transparent. Ara ens veus a través de les cartes i aviat travessaràs aquest mu4 i ens abraçarem plegats. No hauràs pogut estar a cap dels centenars d’actes grocs de suport organitzats arreu, ni als concerts de Miravet o Xerta o els actes de l’Assut o el 15 de setembre vinent a Sabadell. Avui no ets entre nosaltres, però demà serem en aquesta República lliure feta de persones lliures. Avui et volen presonera, però tu només ets súbdita de la lluita per la llibertat, la democràcia i la justícia social. Gràcies Carme, Un dels teus fills polítics

Summary: ‘La primera Diada sense tu’, carta de Ferran Civit a Carme Forcadell


A l’estat de Meghalaya, a la zona perifèrica del nord-est de l’Índia, hi plou molt. De fet, és on més precipitacions hi ha de tot el món. Les tempestes pinten el paisatge d’un color verd intens a qualsevol lloc on es miri. El mateix nom, Meghalaya, ja avisa què es trobarà el visitant. En sànscrit vol dir ‘llar dels núvols’. Quan els britànics van colonitzar el país, li van posar el sobrenom de ‘l’Escòcia de l’est’, si bé probablement aquesta comparació peca d’etnocentrista i de narcisista. Cap lloc del món no pot competir amb el verd de les muntanyes de Khasi i de Jaintia. Meghalaya és segurament la zona més verda del món. Ací hi ha dues localitats que tenen unes quants rècords meteorològics. La petita vila de Mawsynram és, segons el llibre Guinness dels rècords, el lloc més humit del món. Hi cauen, de mitjana, 11.873 litres per metre quadrat cada any. Per fer-nos una idea de la magnitud d’aquestes xifres, a Barcelona la mitjana de pluja anual volta els 600 l/m2. A les Western Highlands d’Escòcia, la regió més humida de la nació, n’hi cauen uns 4.600. La vila més coneguda de Meghalaya és Cherrapunji, que és de fet el segon municipi més plujós del món, només a setze quilòmetres de Mawsynram. Els habitants de Cherrapunji estan molt orgullosos de dues dades que cap altra localitat, ni tan sols la seva veïna plujosa, no ha pogut superar. Enlloc més del món no han acumulat tanta precipitació en un sol mes com a Sohra, com és conegut en l’idioma local. El juliol del 1861 hi van caure 9.300 l/m2. D’aquesta manera es va completar també l’any amb més precipitacions d’ençà que es té registre: 26.461 l/m2 de l’1 d’agost del 1860 al 31 de juliol de l’any següent. Una dels centenars de tempestes que cau cada any a Meghalaya. El paradís dels exploradors A Meghalaya quasi no hi ha turistes estrangers. Segons el departament de turisme de l’estat, el 2017 només es van registrar uns dotze mil visitants que venien d’uns altres països. No obstant això, la regió va agafant popularitat entre els conciutadans de la resta del país. Aquell mateix any gairebé un milió d’indis van anar al nord-est per comprovar si eren certs els encants esbombats de la zona més plujosa del món. Això fa que algunes parts de l’estat ja hagin sucumbit a les urpes del turisme, cosa que ha fet perdre autenticitat i que ofereix una experiència més aviat digna d’una visita a un decorat de cinema. Algunes d’aquestes zones són Cherrapunji; el poble de Mawlynnong, considerat el més net de tot Àsia; Shnongpdeng, una zona de complexos turístics a la vora del riu Dawki; i les cascades de Krangshuri. De totes maneres, el 99% de la regió continua essent salvatge i exòtica, cosa que la converteix en un dels llocs més interessants del planeta per als viatgers a qui agrada descobrir cultures i paisatges espectaculars encara per explotar. L’aigua prova d’obrir-se pas entre la selva i les muntanyes. Natura en estat pur Sens dubte, un dels principals atractius d’aquesta zona són els ponts d’arrels vivents, una autèntica joia cultural i natural. Són construccions fetes amb les arrels de ficus de cautxú, un arbre abundant per aquests verals. Els veïns els ‘entrenen’ per ensenyar-los per on han de fer créixer les arrels, i amb el pas dels anys s’acaben convertint en ponts capaços de sostenir el pes d’unes quantes persones. L’estructura continuarà funcionant i creixent durant segles. Els ponts d’arrels vivents són repartits per tot el territori i és relativament senzill d’acabar-se’n trobant un per casualitat. Alguns s’han convertit en grans atraccions turístiques, com el de Nongriat, a prop de Cherrapunji, que té dos nivells i és considerat patrimoni de la humanitat per la UNESCO. Alguns altres més desconeguts són el de Kudeng Rim i el de Pynursla. Aquest darrer, de més de cinquanta metres de llargària, és el més gran. El pont de dos nivells de Nongriat. Imatge d’Arshiya Urveeja Bose a Flickr. Alhora, pràcticament per tota la regió hi ha salts d’aigua. Un dels més majestuosos és el de Phe Phe, al districte dels Turons de Jaintia Occidental. Arribar-hi no és fàcil. No hi ha cap camí establert, perquè les condicions meteorològiques canvien completament el terreny en qüestió d’hores. La manera més fàcil d’arribar-hi és seguint el riu, a vegades fins i tot caminant-hi per dins. Així i tot, val la pena de mullar-se els peus per contemplar la meravellosa cascada. L’aigua fa una caiguda lliure d’uns setanta metres dins la selva, formant una piscina natural als seus peus. Per baixar-hi hi ha dos camins, un de més llarg però accessible durant tot l’any i un de més ràpid però que en època de pluges pot ser un bitllet directe a una relliscada mortal. El lloc és tan desconegut que ni tan sols molts veïns hi saben. La cascada anterior al salt d’aigua de Phe Phe. D’una altra banda, els qui vulguin gaudir del riu Dawki sense haver d’anar a la turística Shnongpdeng, poden arribar a la vila de Darrang, on hi ha un parell de zones d’acampada i on es conserva l’estil de vida autòcton, majoritàriament enfocat a la pesca. No obstant això, el poble comença a atreure turisme i es preveu que els anys vinents hi haurà inversions públiques per potenciar l’arribada de visitants. Una de les millors opcions per a visitar Meghalaya és anar-hi amb tenda de campanya. A diferència de la resta de l’Índia, la densitat de població no hi és gaire alta. A més a més, el 70% del territori és format per boscos. La resta són prades i camps de conreu. És una zona molt poc urbanitzada i, per tant, és molt fàcil de trobar-hi bons llocs d’acampada, segurs i amb un entorn inigualable. Acampar és una alternativa molt recomanable a Meghalaya. Malgrat tot, s’ha de tenir en compte que durant l’època del monsó pot ploure molt, i un riu que semblava petit pot esdevenir un veritable torrent que ho arrossegui tot. Per aquest motiu, el millor moment de l’any per visitar Meghalaya és el setembre i l’octubre, quan s’acaba la temporada de pluja, però els paisatges encara són radiants per la gran abundància d’aigua. El riu Dawki, mig ple, abans d’un dia de pluja. Una Índia diferent Si algú agafés un avió sense saber on va i aterrés a Meghalaya, probablement no podria endevinar que és a l’Índia. No únicament és diferent l’aspecte dels habitants, sinó que ací no hi ha res que es relacioni amb la resta del país. N’és una clara demostració l’idioma. Menys d’un 2% dels habitants saben parlar hindi, la llengua principal de l’Índia. Quan els turistes de la resta del país visiten aquest estat, s’han de comunicar amb els autòctons en anglès. Els cartells de publicitat, dels comerços i els senyals de trànsit són també en anglès, perquè són pocs els que comparteixen llengua materna. Els idiomes més parlats són el khasi i el garo. El riu Dawki, vist de baix estant, després d’un dia de pluja. Una altra singularitat és la religió. A Meghalaya, tres habitants de cada quatre són cristians, i no pas hindús. La majoria segueixen les doctrines del presbiterianisme, l’església baptista i l’església de Déu. Per aquesta raó, a les façanes d’algunes cases hi ha creus pintades, de les parets en pengen calendaris amb Jesús crucificat i el diumenge la gent va a missa. Gairebé a tots els municipis hi ha una església que fa de centre de cohesió social. Als pobles, tampoc no hi falten camps de futbol, dotats amb una preciosa gespa natural. Tothom hi juga a futbol i segueix amb fanatisme les lligues professionals d’Europa, sobretot l’espanyola (amb el Barça com a equip preferit) i l’anglesa. A l’Índia, en canvi, l’esport per excel·lència és el criquet, que precisament aquest estiu coparà els televisors del país perquè es juga la copa del món a Anglaterra. Bé, tots els televisors tret dels de Meghalaya, on es retransmeten els partits de futbol de les seleccions que volen classificar-se per a l’Eurocopa i les eliminatòries de la Copa Amèrica. L’aigua hi abunda a tot arreu. Fins i tot la gastronomia hi és diferent. Difícilment s’hi troba curri en cap plat cuinat ací, per exemple. A més a més, hi ha un ingredient que no agrada gaire a la resta de conciutadans indis. La carn de vaca forma part de molts plats de la cuina de Meghalaya, perquè amb prou feines hi ha seguidors de l’hinduisme, religió que considera sagrat aquest animal. També és famosa la botifarra feta amb sang de porc, molt semblant a la botifarra negra catalana. L’excepcional Meghalaya Meghalaya és una excepció en molts sentits. No solament és un lloc que pot presumir de tenir una bellesa incomparable, sinó que disposa d’un microclima social i cultural únic a l’Índia i al món. Políticament, a més, també és un cas molt singular, perquè algunes zones encara són governades per uns líders considerats reis. Per acabar-ho d’adobar, Meghalaya és un lloc fora del radar del turisme de masses, i perdre-s’hi és encara una experiència divertida i didàctica. Les famoses cascades de Krangshuri. Tot plegat fan d’aquest indret un dels que té més potencial viatger d’aquesta part del món, el subcontinent indi, on sembla que tot ja sigui indexat en guies i paquets turístics i hi hagi poc per descobrir. El turisme hi va arribant, però només en punts molt concrets. Mentrestant, l’excepcional Meghalaya continua obsequiant el nouvingut amb ponts d’arrels vives, futbol i pluja. Molta pluja. Més capítols de la sèrie ‘La volta al món sense bitllet de tornada’ —(1): Un nou ‘margaix’ a Mongòlia —(2): A Ulan Bator, vivint entre sedentaris —(3): Comprant cavalls a Mongòlia —(4): Els perills de cavalcar per Mongòlia —(5): Compartint sostre amb cinc àguiles daurades —(6): Com és la vida dels nòmades de Mongòlia? —(7): Per què val la pena de viatjar fent autostop —(8): La Xina de l‘alta tecnologia i el control extrem —(9): L’orquestra simfònica dels trens xinesos —(10): L’autèntica religió d’Hong Kong —(11): Els paradisos naturals d’Hong Kong —(12): El dia que les treballadores domèstiques inunden els carrers d’Hong Kong —(13): Una setmana qualsevol quan viatges amb 3 euros el dia —(14): Què cal portar a la motxilla quan fas un gran viatge? —(15): Un Nadal a la Cotxinxina —(16): Una gallina et pot salvar la vida al Vietnam —(17): Com funciona Couchsurfing, la plataforma per a viatjar sense pagar allotjament —(18): Emboscada entre cocoters —(19): Nòmades digitals: viure viatjant gràcies a internet —(20): El llac de Ta Dung, la joia desconeguda del sud-est asiàtic —(21): Ser dona i fer la volta el món tota sola —(22): Cao Dai, la jove religió que combina Buda, Jesús, Victor Hugo i Lenin —(23): S’hauria d’abolir una festa com Nadal si això fos millor per a l’economia? —(24): El Vietnam: l’última supervivent de la secta del coco —(25): Viatjar només caminant és una bogeria —(26): Xocs culturals i anècdotes de la Cambotja rural —(27): ‘Worldschooling’: com és educar els fills gràcies als viatges i lluny de les escoles convencionals? —(28): Checkpoint 17 —(29): El testimoni del nen que va sobreviure al camp de concentració més letal del genocidi cambotjà —(30): Disparar a policies (amb pistoles d‘aigua) per celebrar l‘arribada de l‘any 2563 —(31): Dormir en temples, un allotjament místic, alternatiu i gratuït —(32): 971.400 passes: travessant Cambotja a peu —(33): Per què els tailandesos estimen tant la seva monarquia? —(34): L’oasi urbà més important de l’Àsia, en perill —(35): El turisme de motxilla conquereix Pai —(36): El sopar il·legal i el tercer ull —(37): Quaranta-tres pitons i catorze monjos en harmonia —(38): Naypyidaw, l’estrafolària capital fantasma creada del no-res —(39): Quan un rei indi et convida al seu palau

Summary: Els encants de la regió més plujosa del món


Els lletrats del parlament han conclòs en el seu informe que correspon a la mesa d’edat de decidir dimecres sobre la interpretació del reglament per a facilitar el vot delegat als tres diputats electes empresonats i als cinc que són a Brussel·les. En la seva opinió, consideren que entre les causes al reglament que preveuen la delegació de vot ‘no sembla que n’hi hagi cap que pogués justificar-la en aquests dos supòsits’. De fet, els lletrats creuen que la ‘incapacitat perllongada no pot ser extrapolada ni interpretada’ a situacions que no facin referència a la incapacitat física i psíquica del diputat per assistir al parlament. Sobre els diputats electes a presó, els lletrats apunten que la interlocutòria del Suprem també posa sobre la taula una nova reforma del reglament en un futur, ‘que suposi l’ampliació del concepte d’incapacitat  per encabir-hi una incapacitat legal’. Els lletrats recorden el deure dels diputats d’assistir al debats i a les votacions del ple, i insisteixen que l’article 93 del reglament fixa com a supòsits per a delegar el vot la baixa per maternitat o paternitat, l’hospitalització, malaltia greu o incapacitat perllongada. I en aquest context avisen que el reglament del Parlament no contempla ni el vot telemàtic ni la ‘substitució temporal de diputats’.

Summary: Els lletrats del parlament afirmen que correspon a la mesa d’edat de prendre la decisió sobre el vot delegat


La final de Copa, que disputaran avui a l’estadi Benito Villamarín de Sevilla (21.00 hores) el FC Barcelona i el València CF, ha estat declarada d’alt risc, segons que ha informat la Federació Espanyola de Futbol (RFEF), que ha anunciat a més que les portes de l’estadi s’obriran a les 18.00 hores. ‘El partit ha estat declarat d’alt risc i els accessos a l’estadi tindran un perímetre exterior de seguretat que s’obrirà a les 16 hores’, ha assenyalat l’organisme federatiu espanyol, que ha ofert una sèrie d’indicacions amb la finalitat d’ordenar i escalonar l’arribada de públic al Villamarín. En aquest sentit, la RFEF ha explicat que les portes del recinte sevillà s’obriran per al públic en general a les 18.00, i es recomana d’acudir amb temps suficient a l’estadi, on a l’hora del partit es preveu una temperatura de 29 graus. S’esperen vint mil afeccionats de cada equip desplaçats a Sevilla. 23 detinguts aquesta matinada La policia espanyola ha detingut 23 afeccionats i altres cinc agents d’aquest cos policíac han resultat ferits en incidents registrats en la matinada d’aquest dissabte a la zona de Nervión, a Sevilla. Segons que informa la policia espanyola en una publicació de Twitter, recollida per Europa Press, els agents van detenir aquests seguidors i van confiscar ‘objectes contundents’. Per això, no podran accedir a la Final de la Copa del Rei.

Summary: La final de Copa entre el Barça i el València, declarada d’alt risc


L’oficina presidencial sud-coreana ha informat que Corea del Nord ha ofert clausurar al maig la seva principal instal·lació de proves nuclears, Punggye Ri. El portaveu de la presidència de Corea del Sud, Yoon Yung Chan, ha avançat que el president nord-coreà Kim Jong-un va manifestar la intenció de convidar-hi la premsa a Corea del Nord perquè comprovin la qualitat de les instal·lacions militars i esclareixin els dubtes sobre la seva voluntat. Segons que apunta l’agència Yonhap, el portaveu sud-coreà va parafrasejar paraules de Kim Jong-un, president de Corea del Nord: ‘Tot i que sóc intrínsecament resistent envers els Estats Units, la gent veurà que no sóc la mena de persona que dispara armes nuclears contra Corea del Sud, el Pacífic o els Estats Units’. Segons aquestes mateixes fonts, Kim va dir que no repetiria la ‘història dolorosa de la Guerra de Corea’ i que ‘calen mesures concretes per a evitar que hi hagi una confrontació militar accidental’. Segurament també han acordat d’unificar les zones horàries a tota la península, perquè Pyongyang en fa servir una que va trenta minuts endarrerida. ‘Ja que som nosaltres qui vam canviar l’estàndard horari, tornarem a l’original’, va declarar Kim Jong-un, segons que diu el portaveu sud-coreà.

Summary: Corea del Nord desmantellarà al maig la seva principal base nuclear


Catalunya acull des d’aquest dimarts i fins al 6 de febrer una missió comercial que reuneix una seixantena d’operadors turístics de la Network of Indian MICE Agents, l’única associació de l’Índia especialitzada en turisme de negocis. L’acció ha estat coordinada per l’Agència Catalana de Turisme. El conseller d’Empresa i Coneixement, Jordi Baiget, ha rebut la delegació en el marc d’una trobada comercial amb més d’una vuitantena d’empreses turístiques catalanes que ha tingut lloc avui al Parc d’Atraccions del Tibidabo. Posteriorment els agents indis recorreran Catalunya per conèixer propostes turístiques complementàries a l’oferta de turisme de negocis. Durant la trobada el conseller Baiget ha definit Catalunya com una “potència turística del sud de la Mediterrània” amb “gran experiència” en l’organització de fires i esdeveniments. També ha augurat el començament d’una relació “intensa” entre els dos països que “es mantindrà en el temps”.Des del Departament d’Empresa i Coneixement se subratlla el fet que Barcelona és una ciutat “molt coneguda a l’Índia” tant per l’oferta de lleure com pel segment de reunions, però que la resta de Catalunya “no es coneix tant”. L’acció pretén donar a conèixer als agents indis l’oferta existent fora de la capital catalana, i molt especialment la que hi ha a la Val d’Aran. Això ve donat pel fet que un dels principals mercats receptors de l’Índia és Suïssa i, en aquest sentit, es vol presentar aquesta comarca com “la Suïssa Catalana”. La missió índia a Catalunya també inclou un viatge per conèixer propostes turístiques complementàries a l’oferta de turisme de negocis. Es tracta d’un “viatge de contrastos”, segons es qualifica des d’Empresa i Coneixement, que, entre d’altres, passarà per les mines de sal de Cardona o les pistes d’esquí de Baquèira Beret.

Summary: Catalunya acull una missió comercial d’agents indis especialitzats en turisme de negocis


Més de 300 càrrecs públics i orgànics de Podem afins a les tesis del secretari polític, Íñigo Errejón, han llançat un manifest per demanar que la segona Assemblea Ciutadana Estatal que farà el partit previsiblement al febrer sigui ‘més democràtica’, oposant-se així al format proposat pel secretari general, Pablo Iglesias. La brega entre les dues figures principals del partit no s’atura des de fa uns mesos. La iniciativa ‘Recuperar la il·lusió’ comptava amb diversos membres de l’executiva estatal, com Pablo Bustinduy, Àngela Ballester, Auxiliadora Honorato i Tania González, que s’han sumat a les 338 inicials. Entre els precursors hi figuren destacats dirigents i representants públics partidaris de l’estratègia política que defensa Errejón i, ara també, del format per a l’anomenat ‘Vistalegre II’, que vol el portaveu parlamentari, diferent al que proposa el secretari general, Pablo Iglesias. La portaveu de l’Ajuntament de Madrid, Rita Maestre, la responsable d’Igualtat, Clara Serra, o el responsable d’Economia del Consell Ciutadà, Alberto Montero, han estat alguns dels primers signants a favor de la línia d’Errejón. També signen el manifest el responsable estatal de xarxes, Eduardo Rubiño, el de discurs, Jorge Moruno, els dirigents autonòmics Antonio Montiel (País Valencià) i Óscar Urralburu (Múrcia) i els diputats Sergio Pascual, Tania Sánchez, Eduardo Maura, Ana Terrón, Rosana Alonso, Ángela Rodriguez, Juan Pedro Yllanes o Miguel Vila. Les discrepàncies entre Iglesias i Errejón tenen a veure amb la manera que s’han de debatre i votar els projectes i candidatures que es presentin per dirigir Podem en aquesta nova etapa, una vegada superada la fase de ‘màquina de guerra electoral’. Els dos màxims dirigents del partit posen en marxa amb aquesta disputa el compte enrere cap al congrés. Mentre Iglesias aposta per fer una única votació, en què els documents polític, organitzatiu i ètic estiguin vinculats a l’equip de persones que els proposa, Errejón i els seus seguidors defensen la necessitat de separar el debat de les propostes del de les persones que dirigiran Podem, i fer dues votacions diferenciades.

Summary: La batalla Iglesias-Errejón no cessa en el camí cap a la segona assemblea de Podem


No hi haurà pressupost per al 2019 i el govern de Quim Torra i Pere Aragonès prorrogarà l’anterior. El debat parlamentari sobre l’avantprojecte dels comptes ha evidenciat l’allunyament entre el govern de la Generalitat i els comuns. No hi ha hagut cap aproximació, malgrat que l’executiu ha presentat una contraoferta per mirar que Catalunya en Comú – Podem li faciliti la tramitació del pressupost. El vice-president Aragonès ha detallat una proposta fiscal que implica modificacions en l’impost de successions i donacions, el tram autonòmic de l’IRPF i l’impost d’actes jurídics documentats, però Catalunya en Comú – Podem considera que és insuficient: ‘pirotècnia fiscal’, en diu. ‘Per simbolisme fiscal, no ens hi posarem’, ha dit el diputat dels comuns David Cid. Sobre l’IRPF, un dels imposts que tradicionalment ha originat més tibantors entre els socis de govern, Aragonès ha proposat unes modificacions que inclouen una aplicació de tipus màxim del 25,5% a partir dels 120.000 euros d’ingressos bruts anuals. La mesura faria créixer la recaptació de 16,3 milions l’any, però Aragonès ha admès que el sistema impedeix que es puguin ingressar abans del 2021. Els comuns reclamaven un gravamen del 23,5% en el tram de 90.000 euros a 120.000. De fet, sostenen que, si no es pot formar una bossa d’ingressos afegida de 600 milions o 700 milions, no es podran aplicar les mesures socials necessàries, encara que el govern digui que sí. L’oferta del govern tindria un impacte total de 305,9 milions enguany. La presidenta del grup parlamentari dels comuns, Jéssica Albiach, ha culpat l’executiu de crear expectatives i ‘vendre fum’ perquè la seva proposta –diu– no reverteix les retallades. ‘Ni és social ni és expansiva’, ha rematat. La intervenció d’Aragonès ha molestat els grups de l’oposició perquè era el president de la Generalitat, Quim Torra, qui havia formulat la petició de compareixença per a parlar-ne i, de fet, ha estat qui ha intervingut primer. Per això han demanat un torn de rèplica addicional. Cid ha acusat l’executiu de degradar la figura de la presidència de la Generalitat pel fet que hagi estat Aragonès qui ha detallat la proposta. Els canvis proposats pel govern en l’impost de successions i donacions consisteixen a reduir la bonificació entre un 4% i un 25% en la quota tributària vigent per als grups de parentiu 1 i 2, i alhora mantenir la bonificació actual del 99% per als cònjuges. La modificació serviria per a recaptar 20,8 milions enguany i 83,2 milions en un any sencer. La modificació de l’impost d’actes jurídics documentats consisteix a apujar mig punt el tipus general aplicable sobre els préstecs hipotecaris, que passaria de l’1,5% al 2%, i permetria de recaptar 38,9 milions enguany. A més, el govern ha assegurat que treballa en una reforma normativa per a aplicar l’impost sobre les emissions de diòxid de carboni dels vehicles de tracció mecànica, que farà possible de recaptar 71,4 milions, encara que enguany no tindria cap impacte. Finalment, Aragonès ha assenyalat que la lluita contra el frau fiscal permetrà d’ingressar 213,5 milions més. Torra també ha volgut pressionar els comuns instant-los a no deixar-se endur per ‘electoralisme’ ni per ‘tacticisme’ de les eleccions de l’abril i el maig. En acabat, ha lamentat que s’hagi imposat la ‘jugada curta’ i ha apuntat que el govern restarà obert a negociar després de les eleccions. El govern no ha aprovat el projecte de llei del pressupost i, de fet, no ho farà si no compta amb el vist-i-plau dels comuns a facilitar-ne la tramitació. Volen evitar de ser qüestionats com ho va ser Pedro Sánchez al congrés espanyol abans d’avançar les eleccions. Segons Torra, al país no li convenen unes altres eleccions. Malgrat tot, el govern ha volgut fer un debat parlamentari, tot i que no és un procediment habitual. Això que han presentat Torra i Aragonès és l’avantprojecte de pressupost. La compareixença ha estat a petició pròpia, tot i que també l’havien demanada Cs, el PSC i els comuns. ‘Pressupost fictici’ ‘Això no és un debat de pressupost’, ha dit la dirigent de Ciutadans, Inés Arrimadas. Ha criticat durament el govern per no haver aprovat el projecte de llei i pretendre debatre els comptes al parlament. ‘Un pressupost fictici per a un govern fictici’, ha afegit, tot i que els problemes dels catalans són ben reals. Arrimadas també ha etzibat a Torra que Aragonès li ha hagut de fer de ‘fidel escuder’ i salvar les ‘lamentables’ intervencions que creu que fa. El dirigent del PSC, Miquel Iceta, ha coincidit amb Arrimadas que era un ‘pressupost fake‘ i ha advertit: ‘Si un no té majoria, no pot governar.’ Iceta ha dit a Torra que el govern té l’obligació legal d’aprovar els comptes i, si no pot tramitar-los, ha de convocar eleccions o sotmetre’s a una qüestió de confiança, com ho van fer Pedro Sánchez i Carles Puigdemont. Segons el PSC, això que ha fet el govern és ‘un exercici d’escapisme’. També ha dit al govern que si no renuncia a la via unilateral no pot pretendre que el PSC li garanteixi l’estabilitat. La CUP també ha assenyalat que la proposta pressupostària respon als interessos d’una minoria i que la reforma fiscal és ‘poruga’. El diputat Vidal Aragonès ha instat el govern a reconèixer que no té capacitat per a controlar les finances autonòmiques, dominades pel mercat financer i sota el control de la troica. Així mateix, ha demanat a JxCat i ERC com pretenen eixamplar la base social independentista amb un projecte que no respon a les necessitats de les classes populars. Pel PP, el govern nega el debat parlamentari perquè no ha presentat cap pressupost que es pugui esmenar. ‘Hem assistit a un debat virtual, a un simulacre’, ha al·legat Alejandro Fernández, que veu degradades les institucions catalanes. Les xifres globals de l’avantprojecte pressupostari les va avançar ahir Aragonès. Avui ha reiterat que augmenta de 1.715 milions d’euros la despesa no financera i no finalista. En total, arriba a 26.157 milions d’euros. L’objectiu de dèficit imposat per Madrid, del 0,1%, fa que la despesa dels departaments creixi d’un 7,4% (1.665,5 milions) i la xifra no sigui més alta. El vice-president del govern ha reiterat que els objectius de dèficit són injusts i ha apuntat que, d’ençà del 2010, el forat públic s’ha reduït d’un 90%, l’equivalent a quatre punts del PIB. Aragonès ha destacat que, malgrat això, la proposta pressupostària que presenten supera les retallades i reforça les polítiques socials. ‘Amb el dèficit més baix d’aquest segle tenim la despesa més alta d’aquest segle en matèria social’, ha dir Aragonès.

Summary: Els comuns refusen la reforma fiscal del govern


Cementiri de Choroní Puerto Colombia 2110 Mapa a Google La vigília de la Diada del 1984 el president de la Generalitat, Jordi Pujol, es va reunir a Barcelona amb un visitant gairebé desconegut a Catalunya, però decisiu en la història del segle XX: Joan Pujol. En la breu trobada, ben cordial, van descobrir que no sols compartien cognom, sinó també carrer d’infantesa: en Jordi havia nascut el 1930 a la part alta del carrer Muntaner i en Joan al número 70, el 14 de febrer de 1912. Abans de la trobada amb el president, Joan Pujol havia protagonitzat una conferència de premsa a l’Hotel Ritz, resumida l’endemà a les pàgines del diari Avui i complementada tres dies després, en format entrevista, al programa ‘Identitats‘ que Josep Maria Espinàs tenia a TV3, aleshores joveníssima. En tots aquells moments i espais, l’intrigant barceloní amb arrels olotines i andaluses va explicar allò que durant quaranta anys havia mantingut en secret, fins i tot a la seva família: amb el pseudònim Alaric Arabel per als serveis secrets alemanys i Garbo per als anglesos, al començament de la dècada del 1940 havia creat del no res una complexa i fictícia estructura d’agents sota les seves ordres, amb la finalitat d’aportar informació falsa als nazis, que el van convertir en el doble espia més important de la Segona Guerra Mundial i del tot decisiu en l’èxit del desembarcament aliat de Normandia. L’Onze de Setembre de 1984, doncs, Catalunya descobria tot d’una que en el gran conflicte europeu, en què l’Espanya franquista s’havia intentat mantenir al marge, un català havia estat clau en la derrota del III Reich. Batejat per l’MI5 britànic amb el cognom de l’actriu Greta Garbo, pels grans dots interpretatius que l’agent va mostrar amb els alemanys del 1941 al 1945, Joan Pujol va aconseguir enganyar Hitler fins al darrer moment, atès que poc després del dia D no sols va ésser condecorat amb una altíssima medalla de Membre de l’Imperi Britànic, sinó també amb una raríssima Creu de Ferro d’Alemanya, país que el va arribar a recompensar econòmicament pels serveis prestats. Al final de la guerra, temerós de ser localitzat per algun nazi fugit de la justícia aliada i amb una bona recompensa a les butxaques, va sol·licitar als serveis secrets britànics que difonguessin el rumor de la seva defunció a Angola. I amb la mort concedida, Joan Pujol es va esfumar d’Europa amb la seva dona gallega, Araceli González Carballo, i dos fills. La destinació escollida per començar una segona vida va ser Veneçuela, a 9.000 km, on va ressuscitar al fina del 1945 amb el nom de Juan Pujol. Va aterrar amb la família a Caracas, on va mirar d’impulsar sense gaire èxit tant un negoci d’exportació d’obres d’art com un intent d’infiltració en cercles soviètics amb el suport de Londres. Poc després es va traslladar a Valencia, on havia comprat una hisenda que també va perdre el 1948 arran d’unes revoltes socials. Tots aquells revessos van acabar afectant la relació familiar i la dona i els tres fills van decidir tornar a Europa. Pujol, casat en segones núpcies amb la veneçolana Carmen Cilia (amb qui també va acabar tenint tres fills), es va establir el 1949 a la localitat de Lagunillas, a la costa oriental del llac Maracaibo. Com que parlava cinc idiomes, hi va començar a treballar per a la companyia petroliera Shell com a professor d’anglès per als gerents veneçolans i de castellà per als tècnics nord-americans. Més tard, van obrir La Casa del Regalo, la principal botiga de material d’oficina al poble, on mai no va revelar la seva història ni va aixecar sospites entre els veïns. Però un historiador i polític anglès, Nigel West, va posar fi al seu oasi veneçolà quatre dècades després: sospitant que la mort de Garbo a Angola era massa de manual, va remoure cel i terra per localitzar-lo i convèncer-lo de visitar Europa assegurant-li que tots els agents alemanys amb qui havia tingut contacte ja eren morts. Va ser el 1984 quan va acceptar d’ésser rebut amb tots els honors pel duc d’Edimburg al Palau de Buckingham, va poder trepitjar les platges de Normandia en el quarantè aniversari del desembarcament i va passar per Barcelona per retrobar-se amb l’altra part de la família. Però no era, ni de bon tros, una tornada definitiva, com deia l’Avui aquell 11 de setembre: ‘Ara resideix a Veneçuela i no pensa tornar a Catalunya. “Allà em trobo segur. Ningú no sap on visc. No és por. És precaució.” Tot i que declara que li agradaria quedar-se a Catalunya perquè és el seu país, no ho farà perquè tem que alguna banda nazi, “d’aquests jovenets d’ara”, podria atemptar contra ell o la seva família.’ Ja tornat a la seva segona pàtria americana, Pujol va viure els últims anys entre un apartament a la urbanització La Trinidad de Caracas i Choroní, el petit municipi costaner de la seva segona dona. En aquell paradís remot poblat per pescadors i descendents d’africans va intentar la seva última aventura empresarial: a la zona de Puerto Colombia va obrir un hotelet, amb cinema inclòs, que va anomenar Maricel (l’actual Posada Costa Brava). D’aquella època, un dels fills recordava una anècdota significativa. Al poble, el seu pare es feia amb tothom menys amb una persona, a qui no va dirigir mai la paraula: el propietari també estranger de l’altre establiment hoteler important de Choroní, l’Hotel Alemania. Des del petit cementiri municipal, on reposa des del 10 d’octubre de 1988 amb la mateixa discreció que en vida, el Catalán continua contemplant el mar i el cel del Carib. Res no fa pensar que sota aquella simple làpida (‘Juan Pujol García. Recuerdo de su esposa, hijos y nietos‘) hi hagi enterrat un personatge digne de novel·les i films, capaç de combatre en els dos bàndols durant la guerra del 1936-1939 ‘sense disparar ni una bala’, esdevenir després l’agent doble més important de la Segona Guerra Mundial, rebre condecoracions d’aliats i de nazis i arribar a tenir dues vides, dues famílies i, fins i tot, dues morts. I una mica més: A una hora amb tren de Londres, en direcció Birmingham, hi ha el petit poble de Bletchley, on durant la Segona Guerra Mundial es va establir en una extensa finca el quarter general del servei de contraespionatge britànic, encarregat de descodificar missatges encriptats dels alemanys i els japonesos. L’any passat, en ocasió del setanta-cinquè aniversari del desembarcament de Normandia, una exposició temporal recordava amb especial èmfasi el paper de Garbo en l’èxit de l’operació, segons que informa Anna Mora. També l’any passat es va anunciar la intenció d’instal·lar una placa en record de Joan Pujol a la casa on va viure amb la dona durant la guerra a Londres, al número 35 de Crespigny Road, des d’on va enviar alguns dels seus missatges falsos més famosos als nazis. Joan Pujol García.La xarxa d'agents ficticis de Garbo.Joan Pujol passejant el 1984 per les platges de Normandia. —Què és Com a casa? —Tots els articles —Suggeriments per a la secció: marti.crespo@partal.cat

Summary: La segona vida del doble espia Garbo


El col·lectiu ‘València no està en venda’, que agrupa a més d’un centenar d’entitats implicades ‘en la defensa del dret a l’habitatge i de l’horta’, s’ha manifestat per a demanar que l’Ajuntament pari ‘els projectes urbanístics que no tenen cap sentit’ perquè, a parer seu, construirà més habitatge ‘quan no hi ha hagut un creixement demogràfic’. La manifestació ha recorregut els carrers del centre de la ciutat fins a la Plaça de l’Ajuntament per a finalitzar a la Plaça de Manises. En la manifestació s’han pogut escoltar consignes com ‘València no està en venda’, ‘la ciutat per qui l’habita i no per qui la visita’, ‘volem vore l’horta, no la terra morta’. La portaveu de la campanya, Silvia Cortés, ha afirmat que creuen que ‘amb un govern més esquerrà, sobretot en qüestions com el territori i l’habitatge, seria una cosa diferent’ en matèria urbanística. No obstant això, ha criticat que hi ha ‘molts projectes urbanístics damunt de la taula com la ZAL, el PAI de Benimaclet o del Grau o el projecte de Godella per a construir més i més i destruir l’horta’. Els manifestants han demanat controls sobre la ‘turistificació que sofreix la ciutat’ i sobre la ‘bombolla del lloguer’, ‘perquè cada vegada és més inaccessible poder llogar un habitatge’, ha defensat Cortès. ‘Ja no es compren habitatges o se subscriuen tantes hipoteques perquè hi ha hagut una crisi i estem en una situació més precària. Ara ha canviat el model i molta gent intenta llogar un pis per a poder viure i la realitat és que cada vegada és més inaccessible, ja que un preu mitjà del lloguer ara són 600 euros i amb un sou de 1.000 euros per a una família és molt complex’, ha agregat. A més, els manifestants han marxat per a defensar l’horta com a ‘patrimoni cultural, econòmic i ambiental, perquè és un pulmó de la ciutat’. D’altra banda, han demanat mesures de control per a detenir la pujada dels preus del lloguer, amb uns preus màxims perquè ‘no es pugui comerciar amb el dret a l’habitatge, perquè no pot ser una mercaderia sinó que ha de ser un dret’.

Summary: Manifestació a València per aturar ‘projectes urbanístics sense sentit’


La carrossa de Ciutadans ha provat d’incorporar-se a la manifestació de l’Orgull a Barcelona, que transcorre pel Paral·lel. Tanmateix, els manifestants han protestat, l’han acabada expulsant i ha hagut de girar cua a la plaça Universitat perquè no era benvinguda pels pactes amb l’extrema dreta, contrària als drets del col·lectiu LGTB. Els manifestants els han cridat ‘Fora feixistes’ i ‘No passaran’. També els han fet pintades. Aquesta setmana l’organització de l’Orgull va decidir d’excloure’n Ciutadans, tot i que el partit havia signat un manifest de suport al col·lectiu LGTB. Dirigents de Cs han criticat durament aquesta decisió, que han titllat de ‘polititzada i sectària’ i han assegurat que protegiran el col·lectiu LGTB malgrat els pactes amb Vox en governs municipals i autonòmics. La carrossa de Ciudadanos obligada a girar cua de la manifestació del #Orgull de Barcelona gràcies al boicot actiu dels propis manifestants. Qui sembra l'homofòbia recull la ràbia! ✊🏼 pic.twitter.com/xCVCZeEiQk — Jose Téllez (@JoseTellezBDN) June 29, 2019 Una vintena de persones, a crits de "fora feixistes", impedeix el pas al bus LGTBI de Ciudadanos, hi fa pintades i l'obliga a girar cua a pl. Universitat abans q comenci la mani #Pride2019 pic.twitter.com/YQbKElW8bk — Oriol Solé Altimira (@urisole) June 29, 2019

Summary: Manifestants de l’Orgull de Barcelona n’expulsen la carrossa de Ciutadans