‘Traieu-los de dins, president!’, cridava un dels centenars de manifestants que s’han concentrat aquesta tarda calorosa a l’exterior del Centre Penitenciari dels Lledoners, on des d’avui són empresonats Oriol Junqueras, Raül Romeva, Jordi Sànchez i Jordi Cuixart. Quan ja s’havia acabat l’acte organitzat per Òmnium, l’ANC i l’Associació Catalana pels Drets Civils –a mig quilòmetre de l’entrada de la presó–, Quim Torra ha comparegut davant la multitud per fer unes declaracions als mitjans. Així que acabava de fer la primera visita als presos: la primera després d’haver arribat, aquest migdia, en furgonetes i haver-ne assumit la custòdia la Generalitat . Aquesta és la contradicció de tot plegat. Els presos polítics són més a prop que mai, però seran presos en presons catalanes. Les claus, les té la Generalitat perquè Catalunya és l’única comunitat autònoma de l’estat espanyol que té transferides –d’ençà de l’1 de gener de 1984– les competències en matèria de serveis penitenciaris. ‘Són ells que han plorat avui, perquè han entrat a Catalunya i no són a casa’, diu Montse Bassa, germana de Dolors Bassa, a Figueres, on també es feia un acte per a rebre les preses polítiques. Doncs això, tan a prop i tan lluny. Sigui com sigui, després de mesos en presons madrilenyes, els presos polítics ja són a Catalunya. I això els tranquil·litza, sabent com saben que les seves famílies no hauran de fer tants quilòmetres per a visitar-los. En el patiment que implica aquest tràngol per a les famílies, un acostament és molt positiu i significa una dosi d’energia, explica un membre de la conselleria de Justícia. Mentre Torra és dins la presó visitant els presos, el tercer tinent de batlle de l’Ajuntament de Barcelona, Jaume Asens, surt del centre molt discretament, sense cridar l’atenció. Explica que els ha vists més serens, que estan molt contents de ser a Catalunya d’una vegada per totes. Les ombres escassegen, en aquest petit altiplà del Bages, on el 2008 es va instal·lar una presó per a començar a preparar la jubilació de la Model. El sol esclata en els clatells dels periodistes que fan guàrdia esperant que surti el president de la Generalitat. Cares vermelles que fan conjunt amb les parets de la presó, les parets que aïllen els presos del món. De sobte, se sent com la multitud canta ‘Els segadors’ en l’acte que es fa a mig quilòmetre del recinte. Se sent tan bé que hom imagina els presos escoltant aquelles notes al pati o en alguna cel·la que dóna a l’exterior. S'acaba l'acte davant de la presó de Lledoners. Convoquem a tothom el dissabte 14 de juliol a la tarda a Barcelina per fer una gran manifestació per la llibertat dels presos i el retorn dels exiliats#LlibertatPresosPolítics pic.twitter.com/a4rFmNxpzS — Òmnium Cultural (@omnium) July 4, 2018 Mentre el president visita una part de l’antic govern, les entitats fan el seu paper de pressió a l’exterior perquè no s’oblidi l’objectiu inicial: ‘No us volem a prop de casa, us volem a casa! No ens val que sigueu a Catalunya, si no és en llibertat’, crida Marcel Mauri davant la multitud concentrada als afores de la presó. I un avís a Madrid. ‘L’acostament no és cap gest polític. L’únic gest que ens val és la retirada immediata de les falses acusacions.’ I demana a Pedro Sánchez que insti la fiscalia a retirar totes les acusacions contra els presos i exiliats. En la mateixa línia s’expressa la presidenta de l’ANC, Elisenda Paluzie: ‘Avui som aquí per demanar no únicament la llibertat dels presos polítics i el retorn dels exiliats, sinó per demanar l’arxivament de la causa, que és una vergonya per a la justícia espanyola i per a Europa.’ La gent concentrada no celebra res ni es dóna la benvinguda a ningú. L’ambient és d’alegria, però continguda, perquè no s’ha assolit res. Es reclama la llibertat dels presos amb la serenor de saber que no són a un miler de quilòmetres. ‘No és cap regal’ A la mateixa hora i a un centenar de quilòmetres, més personalitats polítiques reblen el mateix missatge: ‘L’acostament no és cap regal. Ara ens toca agafar la dignitat de les famílies i no aturar-nos fins que no siguin lliures.’ Ho diu la diputada de la CUP Natàlia Sànchez en l’acte davant la presó del Puig de les Basses per a reclamar l’alliberament de l’ex-presidenta del parlament Carme Forcadell i l’ex-consellera Dolors Bassa, que han arribat al centre penitenciari a primera hora de la tarda. El trasllat l’ha fet la Guàrdia Civil, sense la intervenció dels Mossos d’Esquadra, directament de Madrid estant. Els manifestants han sortit de Llers i han acabat a la presó del Puig de les Basses, on han rebut la visita de Roger Torrent, president del parlament. En sortint, Torrent assegura que les ha vistes ‘fortes, dignes i fermes’, una mica cansades pel viatge per carretera i decidides a ‘defensar la seva llibertat’. ‘Ser prop de casa no és ser a casa’, afegeix. Tot i que l’acostament és un avantatge innegable, sobretot per als familiars dels presos, a Figueres i a Sant Joan de Vilatorrada el sol es pon com es pon a Estremera, Soto del Real i Alcalá Meco. Bassa, Junqueras, Forcadell, Romeva, Sànchez i Cuixart ja són a Catalunya, però això no els canviarà la condició de presos polítics. Ahir es va fer visible el malestar de la societat, que no s’ha empassat aquest trasllat com un favor ni com una contrapartida, i això pot convertir les presons en les noves places de la mobilització sobiranista.

Summary: Tan a prop i tan lluny: els presos ja són a Catalunya


La batllessa de Barcelona, Ada Colau, ha donat suport a Pablo Iglesias en l’acte de campanya que Podem ha fet avui a Madrid. Colau ha demanat el vot per a la formació d’Iglesias per tal deixar enrere l”obscurantisme’ i convertir Madrid en una capital del segle XXI. ‘Madrid pot tornar a ser la nostra capital’, ha dit, una frase que ha aixecat polseguera a les xarxes. I ha afegit que Madrid podia convertir-se en la capital de la plurinacionalitat i del dret de decidir-ho tot. ‘Aquestes eleccions són èpiques’, ha dit també. ‘Ada Colau, t’estimo molt’, ha exclamat Iglesias, emocionat, davant un pavelló ple a vessar i amb els seus pares a primera fila. ‘Jo sóc espanyol i m’encanta abraçar el qui se sent basc, català, gallec o andalús’, ha dit. Amb aquest acte, Podem ha entonat el discurs de la remuntada per mirar de capgirar el mal resultat que li pronostiquen algunes enquestes. De fet, Iglesias es refia del resultat al Principat i al País Valencià per a recuperar força.

Summary: Colau, a l’acte central de Podem: ‘Madrid pot tornar a ser la nostra capital’


Diversos membres de la Curva, afeccionats de l’Espanyol d’extrema dreta, i d’Herri Norte Taldea, afeccionats de l’Athletic d’extrema esquerra, s’han barallat avui al matí a Cornellà (Baix Llobregat) abans del partit, que començava a les 13.00. Hi ha hagut agressions i els ultres s’han llançat cadires i altres objectes, aprofitant la nul·la presència dels Mossos en aquest indret. La Brimo hi ha intervingut poc després i ha detingut cinc persones com a presumptes autors a lesions. Com a conseqüència, hi ha un ferit hospitalitzat. També han fet identificar 36 ultres. Als vídeos no es poden apreciar enfrontaments clars, però sí agressions de grups contra individus. pic.twitter.com/zAX5OGYKRg — MundoUltra (@MundoUltra2) January 25, 2020 Aixo es el que esta passant a Cornellà @rtve @antena3com @sextaNoticias @24h_tve pic.twitter.com/knlWgRCWB5 — ESTEL (@estelgrasb) January 25, 2020 Ultres pericos llençant ampolles i cadires de bars en mig del carrer a Cornellà abans del partit. (Vídeo borrós de quan ja eren més lluny però us feu una idea). pic.twitter.com/voJ4kEzLqT — Oriol J (@j_oriol96) January 25, 2020 Os dejamos otro video en el que La Curva se reagrupa y vuelve a por HNT haciéndoles correr a estos últimos en el ESPAÑOL-Athletic de Bilbao. pic.twitter.com/X5Mszmk6AF — MundoUltra (@MundoUltra2) January 25, 2020 A València també hi ha hagut incidents. Els grups d’extrema dreta Boixos Nois –del Barça– i Yomus –del València– s’han enfrontat en una batalla campal a la rodalia de l’estadi de Mestalla, on a les 16.00 és previst que començarà el partit entre el Barça i el València. Grups d’ultres de les dues bandes s’han llançat objectes i bengales. La policia espanyola ha detingut una persona i n’ha identificat una seixantena. pic.twitter.com/gRzTAkeIJZ — 𝙇𝙖 𝘽𝙞𝙗𝙡𝙞𝙖 𝙙𝙚𝙡 𝙁𝙪𝙩𝙗𝙤𝙡 ⌀ (@BibliaFutbol_) January 25, 2020 pic.twitter.com/0uJvpVcseT — MundoUltra (@MundoUltra2) January 25, 2020

Summary: Agressions d’ultres de l’Espanyol i de l’Athletic als carrers de Cornellà


L’advocat de Carles Puigdemont i Toni Comín, Gonzalo Boye, és a Luxemburg, on previsiblement presentarà en les pròximes hores un recurs al Tribunal de Justícia de la Unió Europea (TJUE) contra l’exclusió dels dos exiliats de la llista d’eurodiputats que la Junta Electoral espanyola (JEC) va enviar al Parlament Europeu. ‘Venen dies de molta calor i sol a Luxemburg’, ha escrit en un piulet. Vienen días de mucho calor y sol en Luxemburgo pic.twitter.com/dXhXdxkmZ2 — Gonzalo Boye (@boye_g) June 28, 2019 Ahir, el president de la cambra, Antonio Tajani, va respondre finalment Puigdemont i Comín, que s’havien queixat formalment perquè se’ls havia denegat l’accés al parlament tot i ser eurodiputats. En la carta, Tajani es desentén de la seva situació: ‘Fins a nou avís per part de les autoritats espanyoles, actualment no estic en disposició de tractar-los com a futurs membres del Parlament Europeu.’ Puigdemont i Comín publiquen tots els correus sense resposta de Tajani per les irregularitats de l’estat espanyol En aquest sentit, el Tribunal Suprem espanyol va refusar ahir un recurs dels dos eurodiputats en què demanaven mesures cautelars i que deixessin sense efecte la decisió de la JEC d’excloure’ls de l’eurocambra, malgrat que el BOE va proclamar-los com a eurodiputats. Querido @EP_President gracias por tu carta de ayer porque es justo lo que nos faltaba para ganar… @josepcosta y yo queremos invitarte a cenar la semana próxima ¿te va bien? — Gonzalo Boye (@boye_g) June 28, 2019 Tanmateix, Boye ha avisat Tajani que es prepari. En un altre piulet, ha assegurat que la carta del president del parlament era el que els faltava per guanyar el cas. ‘En Josep Costa i jo et volem convidar a sopar la setmana que ve. Et va bé?’, ha afegit amb sorna. Gonzalo Boye té una carta amagada i és a punt de jugar-la

Summary: Boye ja és a Luxemburg i avisa Tajani que es prepari


El debat sobre la continuïtat de les cares més carismàtiques de la CUP apareix periòdicament entre militants i simpatitzants. Actualment, els representants supramunicipals d’elecció directa (és a dir, els diputats del parlament, atès que ara per ara el partit no participa ni en les eleccions espanyoles ni en les europees) només poden ocupar el càrrec durant una legislatura, sempre que duri més de dos anys. Això ha fet que a les llistes hagin hagut de prescindir de noms com ara David Fernàndez, Quim Arrufat, Anna Gabriel o Eulàlia Reguant, fet que alguns espais consideren una pèrdua de capital polític i una llosa del punt de vista electoral. Tanmateix, segons que ha pogut saber VilaWeb, aquesta cotilla podria relaxar-se si prospera alguna de les esmenes presentades a la nova ponència organitzativa que es votaran el 14 de juliol a l’Assemblea Nacional Ordinària que la CUP farà a Celrà (Gironès). Al document base sobre el qual s’han presentat esmenes, la comissió redactora ha optat per mantenir limitació actual: «La durada màxima consecutiva d’una persona en càrrecs representatius d’elecció directa supramunicipal serà d’un mandat complet. Comptarà com a mandat complet qualsevol legislatura superior a 2 anys.» L’objectiu d’aquesta limitació és evitar la professionalització de la política i allunyar els representants públics de la vida quotidiana dels ciutadans. Reconeixent com a necessària la limitació de mandats, les assemblees locals de Sant Esteve de Palautordera (Vallès Oriental) i de Palau-solità i Plegamans (Vallès Occidental) han presentat esmenes que proposen de flexibilitzar-la. La primera proposa que la durada màxima consecutiva sigui de dos mandats, en compte d’un com ara. Al·leguen que la limitació actual sembla ‘més fruit de la por i la desconfiança en nosaltres mateixes com a organització que no pas estar basada en les necessitats i capacitats dels nostres recursos humans’ i avisen que, de mantenir-la, corren el risc de ser ‘consumidors compulsius de persones’. Raonen que, si hi ha persones disposades a assumir dos mandats seguits i l’organització hi està d’acord, és adequat que sigui possible. ‘Voldrà dir que el projecte té la capacitat de sostenir i retroalimentar-se del treball continuat i constant, de l’acumulació i de l’expertesa’, diu. A més, també valora que és una mesura que els pot afavorir electoralment. En canvi, l’esmena de Palau-solità i Plegamans introdueix com a canvi que el límit sigui de sis anys. Més enllà de la prolongació del temps que podrien ser representants, aquesta proposta deslligaria els diputats de la durada de les legislatures. Cal recordar que d’ençà del govern Montilla no hi ha hagut cap legislatura que hagi durat quatre anys, de manera que la limitació encara és més accentuada que no es podria pensar damunt el paper. ‘Aquesta esmena pretén de proposar una solució intermèdia, el límit de sis anys permet de fer substitucions a mitja legislatura i d’aquesta manera donar visibilitat a noves candidates temps abans d’unes noves eleccions’, argumenten. Com que són dues propostes diferents per una mateixa qüestió, es farà una primera votació entre les dues esmenes per veure quina de les dues té més suport. La que guanyi es tornarà a sotmetre a votació i haurà d’aconseguir més del 50% dels vots favorables perquè s’apliqui. Un altre article permetria de tornar a presentar Fernàndez, Arrufat i Vallet Més enllà d’aquestes dues altres esmenes, la ponència organitzativa obre una via que permetria que David Fernàndez, Quim Arrufat i Isabel Vallet es tornessin a presentar a les pròximes eleccions al parlament. De fet, amb els estatus actuals aquesta possibilitat ja era esbossada, però la comissió redactora ho ha aclarit amb un article que diu: «Un càrrec electe d’elecció directa supramunicipal es podrà tornar a presentar al mateix càrrec quan hagin transcorregut dos mandats des del seu cessament.» És a dir, amb vista a les pròximes eleccions, els diputats de la legislatura 2012-2015 ja podrien tornar-se a presentar. Contra aquest article només hi ha una esmena presentada, també de Palau-solità i Plegamans, que, com l’altra, proposa que el temps que passi sigui de sis anys, no de dues legislatures. Així, encara que s’aprovés, també podrien tornar a presentar-se, però haurien d’esperar fins al 2021.

Summary: La CUP votarà si trenca la limitació d’una legislatura per als diputats


Edicions de 1984, amb Josep Cots al capdavant, acaba de publicar un volum a contracorrent, Llibertat i sentit. Reflexions sobre la condició humana, del poeta i pensador Lluís Solà (Vic, 1940). És un volum de set-centes pàgines que recull pensaments i reflexions sobre la idea de llibertat en totes les dimensions, i més temes que s’hi relacionen i li interessen. Són pàgines de pensament que Solà ha anat emparaulant i conservant durant disset anys. L’entrevista que segueix, com el llibre, serveix per a endinsar-se en la idea de llibertat, en uns moments en què això és tan pertinent, tan necessari. A Llibertat i sentit hi ha reflexions que tenen un aire misteriós, com ara: ‘Només hi ha revelació on hi ha ocultació.’ I d’altres que són més lluminoses i estimulants, com ara: ‘El temps del desig, o la voluntat de la voluntat.’ I sobre aquest estímul, comenta: ‘Jo crec que tothom té el deure de no fer el món més difícil, més aspre, més pessimista. Els poetes i pensadors potser som els qui ho hem de fer en primer lloc. Això no vol dir que hàgim de ser optimistes ni predicar que tot són flors i violes. Hem de lluitar a fons contra el nihilisme, contra la negació, contra la coacció.’ —Com s’ha anat fet el llibre? —Aquest llibre s’ha construït de la següent manera: acostumo a passejar cada dia una estona. I quan surto, començo a percebre el silenci, començo a estar més per les coses i per mi mateix. En aquest estar, dins el cap hi tinc ocells, tan o més nombrosos que els que hi ha a fora, que van voltant; ocells que t’aporten pensaments, idees imatges, etc. Entre aquests pensaments n’hi ha que t’atreuen més i que en un moment determinat hi fixes l’atenció. Aleshores, els emparaules. Intentes emparaular-los. Aquest llibre ha sortit d’això, de múltiples sortides i pensaments sobre temes atractius, apassionants, dolorosos… i per això apassionants, com és la llibertat, la paraula, el poder, la societat, l’home, la dona, les relacions humanes, la poesia… I això s’ha anat fent al llarg de disset anys. I en un moment determinant ho he aplegat, intentant respectar la cronologia en què van anar apareixent. —Però el llibre es titula Llibertat i sentit. —El tema que hi apareix més és el tema de la llibertat. La llibertat com a decisió, la llibertat interna, la llibertat política, la llibertat externa. Això és vist amb un prisma de molts dies. I un dia ho veus d’una manera i un altre dia d’una altra. Un dia d’un color, un dia d’un altre. Per tant, és una manera d’arrenglerar tot un seguit de reflexions d’uns quinze temes que van apareixent i reapareixent de cap a cap del llibre. —Respectar l’ordre cronològic serveix per a veure l’evolució entorn d’aquests pensaments. Amb els anys els temes maduren i sovint es matisen. —Exactament. Perquè el temps és una cosa que hem de respectar. Nosaltres som temps, però el temps també és una cosa que no és nostra. És la societat, és l’edat, les coses que passen al nostre voltant… Una persona que vulgui parlar del món (i d’una manera o d’una altra tothom ho fa) ha d’estar atent al que passa al seu voltant. L’entorn és fonamental. Perquè el món va canviant. Aquest llibre és un mirall que es passeja pel món. —Que surti aquest llibre ara parlant de la llibertat, reflexionant sobre un terme tan complex i actual, és molt oportú. —Això possiblement passa en cada moment del món, però el nostre moment és el nostre moment. —Dieu: ‘No és un atzar que en cada època i en cada lloc apareguin dibuixades amb més relleu determinades figures i formes de la llibertat.’ En aquest sentit, vivim un moment en què parlar de llibertat és més pertinent que en altres èpoques. Per exemple: la llibertat dels pobles segrestada (ho rebem com a subjecte social); la llibertat de les persones atacada i limitada, en relació amb tot el drama dels refugiats; Donald Trump i les seves primers accions polítiques; l’extrema dreta europea pujant i arribant a cotes polítiques insospitades… —Aquesta és la part més evident, més superficial, que apareix clarament (que no vol dir menys important). Però hi ha més maneres de mirar la llibertat, com ara el vincle de la tecnologia i la persona, els individus i els pobles. És un aspecte sobre qual hem de reflexionar, perquè si no hi reflexionem hi podem caure d’una manera molt perillosa. I aquesta és una aproximació més oculta. —Expliqueu-vos. —Per exemple, que la tecnologia ens faci portar la memòria cap enfora, quan els humans sempre havíem portat la memòria a dins… Els poetes en l’època d’Homer memoritzaven tot allò que podien. Dins el seu cos circulaven milers i milers de paraules i de textos, i avui cada vegada n’hi circulen menys, perquè la memòria la tenim externalitzada. Això no deixa de ser una cosa que ens ha de fer pensar. En aquesta època nostra, sobre la llibertat, primerament, se’n parla molt poc. —Cert. —Apareix, però no apareix en boca dels polítics ni de molts intel·lectuals. És una paraula que més aviat sembla acadèmica, circumscrita a unes discussions que tenen poc a veure amb la realitat. —Parlar de la llibertat ha passat al pla teòric? —Bona part del món antic, possiblement no sabia què era la llibertat, però sabia que no era lliure. Aquesta és una de les grans experiències immediates, en cadascun de nosaltres, en la nostra circumstància, en el nostre país i el nostre poble. Evidentment, sabem d’una manera declarada què no és la llibertat, sobretot aquells que vam néixer als anys quaranta i cinquanta del segle XX, en què no hi havia cap escletxa per a expressar-te, per a parlar la teva llengua, per a escriure-la, per a dir la teva opinió, sabies què no era la llibertat. Més de cinc persones no es podien reunir en públic. —Ara que dèieu això, que no es parla de la llibertat, no és al centre del debat, no creieu que és un indicador de la manca de llibertat? —Sí. Ja en la filosofia grega, en el pensament grec, que és el pensament fonamental i fonamentador de la filosofia medieval i de la filosofia actual (Plató, Aristòtil i altres), la paraula llibertat hi escasseja molt. Perquè el món grec era un món d’esclaus; hi havia una elit, l’aristocràcia, que eren els únics que podien votar (i només els homes, és clar). La immensa majoria de la gent d’Atenes eren esclaus. I, per tant, la paraula llibertat no era una paraula sobre la qual emetessin opinions. Parlaven de democràcia. —Quan dieu que la manca de llibertat ve de lluny, us referiu als grecs? —Sí. I això és molt important. Perquè la filosofia grega posa els fonaments del pensament posterior. Tots els grans filòsofs, Sant Tomàs, Spinoza, fins a Heidegger, beuen de Plató i dels neoplatònics. I si ja no hi ha una discussió oberta, rica, diversa, sobre la llibertat, aquí hi ha un problema. El problema del fonament del nostre pensament és que la paraula llibertat gairebé no hi apareix. —Quan comença a prendre vigència el terme? —Una cosa és el terme, l’altre cosa són els intel·lectuals i filòsofs i una altra cosa és la llibertat. De tal manera que els esclaus romans es revoltaven, tot i que no sabien què volia dir llibertat. I tot i que la paraula ‘llibertat’ és romana, era per a uns sectors molt estrictes i escassos de la societat. En el món antic difícilment podem parlar de llibertat. I hi ha imperis, com el xinès, que no han viscut mai en un estat de llibertat. Parlem de tres mil segles. Aquest és el nostre passat. El poder ha fet mans i mànigues perquè la paraula ‘llibertat’ fos a les seves mans, no a les dels intel·lectuals ni a les de la gent del poble. —Poder i llibertat… —Tots els poders diuen: sereu lliures. Però hi ha molt pocs poders que et facin lliure, sobretot els polítics. Hi ha una certa tensió, per dir-ho amb paraules molt i molt suaus, entre el poder polític, el poder real que hi ha dintre del poder polític, i la llibertat. Tant la llibertat individual com la llibertat dels pobles, la llibertat comunal. —El llibre també reflexiona sobre la llibertat individual. —Sí, aquí hi ha molts malentesos. Perquè una cosa és la privacitat, que diuen els anglesos –és a dir, que les lleis i el poder no poden entrar en la vida personal– i una altra cosa és el nucli de la persona. La persona, jo entenc, manté una guerra contínua amb ella mateixa i amb les seves diverses tendències i poders. Nosaltres tenim molts poders: la cobejança, el poder de l’amor, el poder de l’atracció de les coses que ens alienen. És a dir, la persona és un equilibri entre tendències i poders i tensions molt diverses. I ens podem fer captius a nosaltres mateixos. I això és una cosa que metges i científics saben i també ho sap cadascú. —El capitalisme, entre les bondats que diu que defensa, hi posa la llibertat individual. Però és un argument pervers, perquè és un sistema que fomenta les desigualtats i la concentració del poder en poques mans, un sistema que amb llibertat és fallit. —Això en els moments més optimistes, clars i lluminosos. Perquè el capitalisme ha generat els feixismes, que són la part més cruel i dolorosa: el nazisme, el franquisme, tots els feixismes del món. Té aquesta forma més ambigua de jugar a cedir per una banda i collar per una altra. Però això no és propi solament del capitalisme. El marxisme i sobretot l’estalinisme i les formes posteriors de comunisme no parlen mai de llibertat. Per tant, de la llibertat se’n parla poc. —En la introducció del llibre escriviu: ‘A la nostra època les paraules tendeixen vertiginosament a perdre gruixos i matisos.  Aquest mot, llibertat, transporta, conté, massa lluites, massa experiència humana, perquè pugui perdre tanta densitat amb tan poc temps.’ —En el moment en què sembla que l’home ha entrat en la possibilitat de fer un món una mica diferent; en què tothom accedeix a l’ensenyament, si més no a occident; en què tenim la possibilitat de no ser esclaus directament; que tenim cobertes les necessitats immediates… Penses que l’home podria pujar un esglaó i respectar-se (a ell mateix i els uns als altres) i respectar les coses. Però resulta que l’home no respecta ni les paraules que ell mateix ha fet. Paraules que ens porten tota una experiència de la negació i de la coacció de la llibertat i, alhora, que també ens porten l’experiència d’uns lluitadors que no han abaixat el cap. I gràcies a aquests lluitadors gaudim de dosis més o menys acceptables, tolerables, de llibertat. El poder podria ser que pensés sempre en les dosis de llibertat (fins aquí aguantaran). —Quina crueltat. —Hi ha un pensament en el llibre, que és el de la doma del cavall. Fa així: el cavall salvatge viu en el seu món i es fa en el seu món. És la seva vida, el seu cos, la seva salut, la seva manera de ser, el seu instint, la seva construcció. I arriba un moment que es troba amb uns éssers, els homes, que li diuen que la seva vida no pot ser d’aquella manera. El cavall s’hi resisteix i el domen. Arriba un moment que el cavall no pot més i deixa de resistir-s’hi. I el cavall no ha sentit parlar mai de llibertat, però sí que ha obeït el que la natura, l’univers, o el que sigui, li ha donat. Una forma de vida específica, pròpia. —El cavall salvatge és l’home, també? —Fins a quin punt hem estat domats de tres segles ençà? Sobretot, de l’any 1940 ençà. En puc donar testimoni. Però també puc donar testimoni que la doma no sempre funciona. Nosaltres, l’any seixanta crèiem que no hi havia sortida. No ens hauríem imaginat mai que en un moment determinat passés el que no ha passat enlloc més del món: que un país omplís de dalt a baix totes les carreteres i que milers i milers de persones es donessin les mans per autoproclamar que no som cavalls domats, que nosaltres volem viure segons les nostres necessitats i la nostra manera de ser. Volem ser com tothom, volem ser homes com els altres. —Dieu: ‘L’experiència de la submissió, però, és dolorosa i angoixant. I ningú no en surt indemne.’ —Evidentment. Això és l’altra part que volia dir, que no en surts indemne, però menys indemne en surt el dominador. —El dominador en surt menys indemne? —Sí, si el dominat manté la seva integritat a desgrat de tot. Perquè el dominat entén la injustícia, mentre que el dominador sempre haurà pensat que la justícia és ell. I això és fals. Jo sempre he dit que la literatura catalana, el pensament, l’art, i la poesia catalana, fonamentalment, transporta una experiència que la poesia francesa, la poesia anglesa o la poesia alemanya no pot transportar. I és un saber dolorós que ha estat pagat amb molta resistència i amb sofrença, però que va més enllà dels tòpics, perquè entra dins el regne de l’experiència humana directa. L’esclau sempre et pot parlar més de la vida, si és que no s’ha tornat esclau i intenta d’alliberar-se, que no pas l’amo, que no sap què és la vida. Es pensa que la vida és tenir esclaus. —Des d’aquest punt de vista, com veieu el moment que viu el país? —Jo el veig altament esperançador. No ens havíem imaginat mai que podríem arribar fins aquí. —Però ara arriba la fase més dura. —Ens faran totes les pors que vulguis. L’esclau sempre viu en el regne de la por. I arriba un moment que la por funciona per ella sola. És en l’aire que es respira. Però que hi hagi milers i milers i milers de persones que s’hagin desvetllat, que es vagin desvetllant, això sol, passi què passi, és molt important. Haver tingut aquesta experiència, de dir: ja n’hi ha prou de domadors, de dominadors, tenim el dret de ser nosaltres, de decidir, de ser responsables, de tenir corresponsabilitat, de tenir resposta per a les coses i no esperar la resposta dels altres, aquesta sola experiència és molt important. —Davant d’aquest dir prou, no hi ha marxa enrere? —Probablement no hi ha marxa enrere. Perquè les generacions noves queden gravades per aquesta experiència. Més ben dit, queden nodrides per aquesta experiència. La poden menysprear, però no la poden oblidar. —Aquest llibre, que és fet de passejades i d’escoltar-se a un mateix, es troba fora del temps que vivim, d’aquest córrer i deglutir pel broc gros. —Això lliga amb la idea d’abans, quan parlava de la qüestió tecnològica. Una de les coses que pot promoure, i aconsegueix en determinats casos, és que no tinguem cap moment en què no escoltem les veus administrades. L’administració (no només en el sentit de l’administració pública, però en bona part) entra a cada moment. Els mòbils en són un dels elements més importants i no els deixem mai de petja. És un problema molt preocupant, quan veus quinze nois joves que podrien fer moltes coses i estan asseguts a terra i tots miren i escolten el mòbil i no s’escolten a ells mateixos ni dialoguen entre ells. Estan conduïts pel sistema d’home administrat. —El món tecnològic és controlat i dominat per unes poques empreses privades, molt potents. Són interessos privats i lucratius i de control que els mouen. —El món administrat és el món en el qual ja no pot intervenir la naturalitat, sinó que tot ha estat filtrat d’una manera o d’una altra. —De què més parleu en el llibre? —El llibre parla de la paraula, com a element constitutiu de la condició humana. Quan parlem de la paraula ens remetem a l’home. I sempre que ens remetem a l’home ho hem de fer amb la paraula. Per tant, és un element molt important de la condició humana. Diria més: hi ha condició humana perquè hi ha paraula. Si no seríem una altra cosa. És un element central de la relació amb els altres i de la relació amb un mateix. Contínuament ens parlem a nosaltres mateixos, amb més o menys atenció. El llibre parla del poder, de la política, de les lleis, de l’art, del teatre, parla molt de la tragèdia, també. Sóc un home que he dirigit teatre i m’ha interessat molt el fenomen teatral i la relació entre uns homes que són a dalt i uns altres que són a baix i que entren en la teva paraula, entren en el teu cos i en el teu esperit. El llibre parla de l’amor, de les passions humanes, de la vida i de la mort. Però jo entenc que podem obrir aquest llibre per qualsevol pàgina i segurament trobar-hi la paraula llibertat. Perquè la llibertat afecta tot l’home. I afecta la responsabilitat. Que l’home pugui tenir sentit o no. —Parlant de la paraula, pensava en la importància d’entendre què vol dir tenir una llengua. —Saber que tu tens una paraula que no has fet tu, saber que una llengua és un magatzem immens, inacabable, d’elements sentimentals, perceptius, elements reflexius, d’unes altres dones i homes d’un altre temps, és absolutament excepcional. I tot i que és una estructura, és orgànica. Així que entrem en el món (que hi entrem sense paraules), les anem absorbint i finalment en formem el conjunt de nosaltres mateixos, la forma d’un organisme exterior que anomenem llengua, que també forma part del nostre organisme. Les paraules circulen per la sang i per la ment. Pugen per l’estómac, es barregen amb l’aire a la gola, surten pels llavis… O sigui que hi ha una corporeïtat de la paraula importantíssima. I això la poesia ho sap. La poesia actua de tal manera que intenta fer servir totes les dimensions de la paraula, no únicament la dimensió significativa, sinó també la dimensió sensitiva, sensual, musical… Perquè això també és paraula. La paraula és tan orgànica que a cada poble s’articula d’una manera relativament diferent i amb una musicalitat relativament diferent. Però, tanmateix, és la mateixa llengua. —En veient l’empobriment de la llengua amb què ens trobem, voleu dir que perilla un organisme individual i col·lectiu? —Si no, com podríem explicar-nos aquesta mena d’obsessió que molts països tenen (i l’estat espanyol la té d’una manera molt important) per liquidar una llengua? Què els passa amb la llengua? Tothom té llengües. Ells copsen d’una manera lúcida que la llengua és important, que és l’esperit que forma part de la ment, de la identitat, de la manera de ser de cadascú, per una banda, i de la manera de ser de cadascú en una comunitat. I destruir això és destruir bona part de les defenses de la comunitat i bona part de les defenses de l’individu. D’una altra banda, el fet que la paraula es deteriori –no solament aquí, en general a occident (a l’orient no sé exactament com funciona)–, el fet que cada vegada es redueixi més el cabal de paraules, que tot es respongui amb molt pocs elements, parlar una mica bé, tenir diversos nivells de llenguatge, tenir capacitat per a expressar-se d’una manera o una altra depenent de les situacions; el fet de pèrdua progressiva del domini de la llengua a occident, en un moment que podríem tenir un domini absolutament excepcional sobre aquesta substància que anomenem llengua fa témer per la maduresa i el progrés mental de l’home. —És gruixut, això que dieu. —Sí, en sóc conscient. Però sóc conscient que s’ha de dir. Els perills sempre s’han d’anunciar, perquè així es poden evitar. No en traurem res, de callar. En aquest país s’ha callat massa, sobretot en la qüestió de la llengua. I a occident es fa massa el compliment de la superficialitat lingüística: lèxic completament empobrit; s’engega a roda la tradició de segles, perquè la llengua suposa els texts escrits. I cada vegada hi ha menys capacitat, tret de sectors molt específics, de comprendre a la nostra manera i segons la nostra època allò que ens han volgut dir, expressar, l’herència de la humanitat. Tenim un problema amb l’herència del passat i és que nosaltres ens sentim superiors en tot, en relació al passat. Aquesta superioritat s’assembla massa a la superioritat dels dominants o dels dominadors. —I la poesia, que sembla tan essencial, quin paper hi té en el llibre, vós que sou poeta? —No hi ha poesia sense pensament. No hi ha paraula sense pensament. I la poesia i el pensament són substàncies de la paraula. No hi ha tanta distància. I l’una cosa sense l’altra no acaba de funcionar. —En aquest llibre doneu molta importància a la diversitat. Dieu: ‘Afirmar la diversitat és constatar la unitat.’ —L’exercici de la unitat és el respecte de la diversitat. Si no hi ha diversitat, només hi ha imposició. A més, el món es vol divers. No som nosaltres que hem inventat que hi hagi homes i dones. No hem inventat colors de pell diferents. No hem inventat que uns puguin menjar unes coses que per a altres poden ser mortals. La diversitat és un fet indiscutible, és consubstancial a la llibertat, però és un problema per al poder.

Summary: Lluís Solà: ‘El poder ha fet tant com ha pogut per tenir la paraula llibertat a les seves mans’


Des que el primer ministre David Cameron va començar a parlar de fer un referèndum sobre el manteniment o no de la Gran Bretanya a la Unió Europea, el nombre de ciutadans britànics que sol·liciten el passaport d’Irlanda apel·lant a la seva ascendència irlandesa s’ha disparat respecte dels anys anteriors. Així, segons dades publicades per The Guardian, entre 2014 i 2015 el percentatge d’adults nascuts a la Gran Bretanya que van demanar el seu primer passaport irlandès a partir de la nacionalitat dels seus avis va augmentar un 33%, de 379 sol·licituds a 507. Quant a les peticions de ciutadans amb pare o mare irlandesa van augmentar també un 11%, de 3.376 a 3.736. L’any anterior, el total de peticions en tots dos casos havia caigut lleugerament. Irlanda, un país àmpliament europeista, concedeix la nacionalitat automàtica a qualsevol persona amb pares del país, independentment d’on hagi nascut, i també dóna moltes facilitats a qui té avis i besavis irlandesos. Es calcula que quasi sis milions de britànics tenen avis d’Irlanda. En el cas del nord d’Irlanda, on tothom qui hi neix té dret de demanar el passaport irlandès, també s’ha notat un augment d’un 14%, de les 10.672 sol·licituds el 2014 a les 12.159 del 2015.

Summary: Es disparen a la Gran Bretanya les peticions de passaports irlandesos arran d’un possible Brexit


El número quatre de la llista per Barcelona, Jordi Turull, ha respost la vicepresidenta espanyola, Soraya Sáenz de Santamaría, que aquest matí s’ha vantat d’haver ‘escapçat’ els líders d’ERC i JxCat, i ha demanat el vot per ‘seguir liquidant l’independentisme’. A aquestes paraules, el conseller ha sentenciat que, tot i els empresonaments, ‘no podran escapçar mai la voluntat del poble, i si no va poder Franco, no ho faran els seus hereus’. En la seva intervenció en l’acte de JxCat al Moll de la Costa de Tarragona, Turull també ha avisat Esquerra -de manera indirecta-, per advertir que el 21-D no va sobre quin partit guanya les eleccions, sinó de qui entra al Palau de la Generalitat. Així, el conseller ha asseverat que l’únic pla és que el cap de llista de la seva candidatura, Carles Puigdemont, sigui president. Sobre Santamaría, Turull ha criticat que s’hagi mostrat ‘orgullosa‘ i s’hagi ‘vanagloriat’ dels empresonaments dels dirigents independentistes, així com d’haver ‘escapçat’ els líders de JxCat i ERC. El candidat ha afirmat que aquestes paraules són una mostra del concepte que té de la democràcia: ‘Els que no pensin com ells, escapçats, exiliats o a la presó’, ha afegit. Unes mil persones han omplert l’acte al refugi número 1 del Moll de la Costa de Tarragona (Tarragonès), segons l’organització, on també hi han intervingut el cap de la llista per Tarragona, Eusebi Campdepadrós; la número dos, Teresa Pallarès; el número tres, Albert Batet; el quatre, Pere Grau; i la directora de campanya i número 10 per Barcelona, Elsa Artadi. Campdepadrós, exdirigent d’Esquerra, ha criticat que el PSC hagi donat suport al 155 després d’haver ajudat a consolidar els ‘grans consensos’ del país. Al seu torn, Batet ha sentenciat que fer president algú que no sigui Puigdemont simbolitzarà investir ‘el president del 155’. Jordi Sànchez El candidat de Junts per Catalunya (JxCat) a la presidència de la Generalitat a les eleccions del 21-D, Carles Puigdemont, ha afirmat que els caps de llista de Cs, Inés Arrimadas; del PSC, Miquel Iceta; i del PPC, Xavier García Albiol, no podran aguantar la mirada del número dos de JxCat, Jordi Sànchez, quan aquest entri com a diputat al Parlament. Després que l’advocat de l’expresident de l’ANC hagi denunciat que l’han canviat de mòdul a la presó de Soto del Real com a represàlia per la gravació d’àudio emesa en l’acte central de JxCat, Puigdemont ha dit que la dignitat de Sànchez és ‘infinitament superior’ a la del bloc del 155.

Summary: Turull a Santamaría: ‘Si Franco no va poder escapçar la voluntat del poble català, tampoc ho faran els seus hereus’


La Guàrdia Revolucionària, el cos d’elit de l’exèrcit iranià, ha abatut un dron nord-americà a la província d’Hormozgan, molt a prop de l’estret d’Ormuz. Segons l’agència IRNA, el dron era un RQ-4 Global Hawk i feia tasques de reconeixement i espionatge. L’exèrcit nord-americà ha confirmat que l’aparell ha estat abatut, però ha assegurat que volava en espai aeri internacional i no pas iranià. Les relacions entre Teheran i Washington són extremadament tenses d’ençà que el president Donald Trump va decidir retirar-se de l’acord nuclear signat pel seu antecessor, Barack Obama. A més, ha reforçat les sancions internacionals que escanyen l’economia iraniana. La setmana passada la Casa Blanca va acusar el règim iranià de ser darrere dels atacs contra dos petroliers al Golf d’Oman, prop de l’estret d’Ormuz, la principal ruta internacional de l’anomenat or negre. Teheran ha negat qualsevol implicació amb els atacs. El Pentàgon, per tal de demostrar-ho, va publicar imatges molt poc definides i en blanc i negre sobre els atacs. La UE, tanmateix, s’ha negat a assenyalar Teheran com a responsable.

Summary: Màxima tensió entre l’Iran i els EUA: la Guàrdia Revolucionària abat un dron nord-americà


L’Associació de Municipis per la Independència (AMI) s’ha proposat l’objectiu a curt termini d’aconseguir l’adhesió de Barcelona i més ciutats de l’àrea metropolitana. Segons que ha anunciat a Catalunya Informació la presidenta, Neus Lloveras, l’AMI ha proposat a la capital de Catalunya, Badalona i Sabadell de fer una consulta conjunta per a decidir si s’integraven a l’associació. Lloveras no ha volgut parlar de dates perquè encara conversaven, però ha descartat que fos ‘possible’ de fer la consulta abans de la Diada. A les batllesses de Barcelona, Ada Colau, i Badalona, Dolors Sabaté, els ha agradat la proposta i la veuen molt ‘positiva’, segons la presidenta de l’AMI. Lloveres es reunirà aviat amb el batlle de Sabadell, Juli Fernàndez i Olivares, per saber-ne l’opinió sobre la iniciativa. La presidenta ha recordat que la decisió final de fer la consulta conjunta no depenia de l’AMI i que l’associació no pensava ‘pressionar’ els ajuntaments, atès que era una cosa que no els agradava. L’adhesió de Barcelona, Badalona i Sabadell no és l’única que l’AMI s’ha posat entre les celles. L’associació vol estendre la iniciativa de la consulta conjunta a més ciutats de l’àrea metropolitana. Lloveras, però, s’ha negat a dir noms perquè encara s’anaven ‘concretant’ les trobades.

Summary: L’AMI proposa una consulta d’adhesió conjunta a Barcelona, Badalona i Sabadell


L’advocat de Carles Puigdemont i Toni Comín, Gonzalo Boye, ha assistit avui al congrés espanyol acompanyat d’un procurador per acatar la constitució espanyola per imperatiu legal en nom dels dos eurodiputats. Però no li han permès de fer aquest tràmit, el qual, segons l’òrgan electoral espanyol, és imprescindible per a obtenir la condició d’eurodiputat. VilaWeb ha contactat amb Boye, qui ha explicat que havia anat al congrés –on hi ha la junta– a fer un tràmit que té precedents. Segons alguns mitjans espanyols, Boye ha estat expulsat del congrés, però en el moment que VilaWeb hi ha parlat, ha dit que era dins la cambra, perquè únicament li havien denegat el tràmit. Amb @boye_g hem portat dins de la sala del Congreso tots els documents per a poder efectuar la promesa per imperatiu legal del MHP @KRLS i l’HC @toni_comin mitjançant poders notarials. El rebuig ha estat sense llegir ni una sola línia. Tràmit fet. Ens veiem el dia 2 a Estrasburg. pic.twitter.com/WpVpp7FCcy — Laura Borràs 🎗 (@LauraBorras) June 17, 2019 Guia de la manifestació del 2 de juliol a Estrasburg

Summary: El congrés espanyol impedeix a Boye de fer els tràmits en nom de Puigdemont i Comín


El director general de la policia, Albert Batlle, ha comparegut a la comissió d’Interior del Parlament de Catalunya per donar explicacions sobre els aldarulls al barri de Gràcia després del desallotjament del Banc Expropiat. Batlle ha defensat l’actuació dels mossos i ha enumerat els efectius utilitzats. Ha dit que la policia obeïa una ordre judicial i que en tot moment es va tenir en compte la integritat física dels manifestants. Segons ell, tots dos dies hi hagué policies ferits. En canvi, ha afegit que no tenia constància de cap manifestat ferit. Batlle ha explicat com va ser el desallotjament del local, dilluns, que es va allargar tot el dia: ‘L’accés es va dur a terme sense cap enfrontament malgrat que les persones que l’ocupaven van convertir-ho en una cursa d’obstacles. A dins hi havia una cambra cuirassada on s’havien tancat dues persones, un noi i una noia. L’objectiu es va centrar a garantir la integritat física d’aquestes dues persones. Per obrir-la, va caldre que hi intervinguessin els bombers de Barcelona. Els dos joves havien col·locat els braços dins un bidó de ciment i per treure’ls es va produir una fumera tòxica que els bombers es van encarregar de fer marxar.’ Ha dit que s’hi havien desplaçat tècnics de l’àrea de mediació de la Generalitat, i també alguns diputats que van dialogar amb el cap de la policia. Segons que ha dit, la manifestació contra la desocupació de dilluns al vespre va transcórrer amb normalitat fins que es va arribar a l’altura del Banc Expropiat. En aquest punt la majoria de manifestants van marxar, però un grup d’unes dues-centes persones es van posar cascs i alguns altres es van encaputxar. Un dels manifestants va agafar una serra radial per obrir les plaques metàl·liques que tancaven el Banc Expropiat. També foren incendiats un vehicle de neteja de l’ajuntament i una moto, i es va bolcar un cotxe i unes quantes motos. Batlle també ha dit que abans d’actuar contra els manifestants la policia els va advertir que s’aturessin. Sobre la manifestació de dimarts, quan els manifestants van provar de reocupar el Banc Expropiat, ha dit que la policia va dispersar la manifestació després d’haver evitat la reocupació del local perquè alguns manifestants havien començat a construir barricades i s’havien detectat actes vandàlics en alguns altres barris on hi havia hagut concentracions de suport. Mireia Vehí: ‘Vostè creu que és capaç d’ocupar la direcció del cos policíac?’ La CUP va demanar ahir la dimissió de Batlle i avui hi ha tornat. A la comissió, la diputada Mireia Vehí li ha dit: ‘Vostè creu que és capaç d’ocupar la direcció del cos policíac?’ També ha dit que segons les seves fonts no s’havia recorregut a la mediació i ha demanat explicacions sobre l’ús de la munició: ‘Com pot ser que s’hagin trobat projectils d’escuma a dins de cases i balcons?’ També ha dit que hi havia hagut setze manifestants ferits la primera nit i dinou la segona, i que a un és possible que li hagin d’amputar un dit, i ha afegit que el SEM no les podia atendre perquè era darrere el cordó policíac. Per una altra banda, els diputats de PSC i CSQP s’han preguntat si la data s’havia decidit perquè coincidís amb el pacte Colau-Collboni.

Summary: Albert Batlle: ‘No tenim constància que hi hagi ferits entre els manifestants’


La Crida Nacional per la República, impulsada per Carles Puigdemont i Jordi Sànchez, es reactivarà el dimarts 17 de setembre amb la celebració d’una assemblea per constituir les sectorials ideològiques del moviment polític, el mateix mes en què està previst que es dugui a terme la reordenació de l’espai de JxCat. Fonts de la Crida consultades per l’agència Europa Press han explicat que el moviment, que es va fundar el 27 de gener d’enguany, segueix així l’activitat després que a finals de juliol ja convoqués les seves bases per a plantejar propostes que guiessin ‘en el camí cap a la independència i a la construcció de la república’. En la reunió del 17 de setembre, segons les citades fonts, es crearan tres grans sectorials ideològiques –esquerres, socialdemòcrata i liberal–, i la reunió probablement se celebrarà al centre cívic de les Cotxeres de Sants, malgrat que encara no està tancat. Després d’aquesta trobada, la Crida també té en el calendari la creació del consell de representants a finals de novembre, format per 204 persones i les funcions de les quals són assimilables a les d’un parlament per deliberar les qüestions del moviment. Reorganització A l’espera de l’inici del curs polític, la majoria dels actors implicats en la reorganització de JxCat estan d’acord que aquestes sigles s’erigeixin com a marca principal i facin de paraigua del PDECat i de la Crida, tret que hi hagi un canvi de rumb pensat per Puigdemont. I és que Puigdemont ha de presentar i enviar una proposta de reordenació de l’espai a l’ex-president de la Generalitat Artur Mas i al president del PDECat, David Bonvehí, formació que té el registre de la marca de JxCat com a partit polític. Mentre que Mas és partidari d’unificar tots els actors sota JxCat, el PDECat va impulsar al juliol un procés participatiu amb l’objectiu d’influir en la reordenació de l’espai amb data límit el 20 de setembre, i en tot això cal tenir en compte també la influència que puguin exercir els independents de JxCat. Lideratges També està en debat la futura organització de la formació que sorgeixi d’aquesta negociació, i la majoria dels implicats no posen en qüestió el lideratge de Puigdemont, i més després del resultat que va assolir en les eleccions europees. ‘És una marca’, destaquen altres fonts consultades per Europa Press, per la qual cosa pocs discuteixen que Puigdemont pugui ocupar la presidència, i el que està obert és qui assumirà la secretaria general i la d’organització, i si el secretari general serà el candidat a la presidència de la Generalitat. El ball de noms no s’atura i entre els que més sonen està el dels consellers Miquel Buch –l’únic que s’ha postulat públicament–, Meritxell Budó, Damià Calvet i Àngels Chacón. Altres noms que guanyen pes en aquestes negociacions són el de l’actual portaveu de JxCat al congrés espanyol, Laura Borràs, el de la número dos de JxCat a l’Ajuntament de Barcelona, Elsa Artadi, i batlles del PDECat com Marc Castells, Marc Solsona, Marta Madrenas i Anna Erra. Són batlles que han aconseguit revalidar les batllies i, juntament amb d’altres, reclamen tenir pes en el disseny de la futura reorganització que es dugui a terme.

Summary: La Crida convoca una assemblea ideològica el 17 de setembre


Un dia, era jo diputat, ens van convocar a una reunió amb el president de l’AMI, el batlle de Girona. Vam anar amb unes llibretetes que el partit proporcionava disposats a prendre notes. De sobte, aquell batlle començà a explicar-nos, amb extremada velocitat i convicció, les maneres que tenien pensades a l’AMI per poder eludir sancions, multes i responsabilitats d’una repressió que ja s’albirava cega i total. Tal com vau vindre, vau marxar; deixant una sensació huracanada que va mantenir en blanc les llibretes roges del partit. Va ser, president, la primera vegada que us vaig veure. El record d’aquella ‘primera cita’ em ve sovint a la memòria cada vegada que penso en la duresa de les vostres circumstàncies actuals i en la pressió insòlita que vau passar l’any passat. I vull creure que aquella empenta i aquella determinació vers les dificultats no ha abandonat en cap moment el vostre esperit. President, no vull fer servir aquesta carta per plànyer la nostra dissort i el vostre destí injust. Jo no puc apel·lar a records o vivències compartides. Ni a coincidències ideològiques. De manera que faig servir aquesta lletra per animar-vos, tan aviat com la troca jurídica us sigui favorable, a fer feina. A no parar. Sóc dels qui creu fermament (espero no ser minoritari com sempre) en les possibilitats de l’Espai Lliure de Brussel·les, que, mentre l’exili duri, pot bastir una institucionalitat directament republicana. Vinculada al món i oberta al món. Amb la possibilitat de treballar sense les cotilles de la gestió diària, aquesta pot ser una gran oportunitat per a poder preparar, des d’un espai de llibertat, els treballs del Procés Constituent. I aquest espai demana la vostra presidència legítima per a donar-vos gruix. Perquè ara ens ha de ser més senzill guanyar que no pas rendir-nos. Aquesta segona opció no únicament castigarà les vides de presos i exiliats, sinó que tallarà la convicció en la política i en el poder transformador de la gent que les noves generacions de catalans han après aquests anys de les anteriors i dels carrers. Perquè ara ens ha de ser més fàcil pencar que no pas queixar-nos. Discutir-nos que no pas girar-nos l’esquena. Ara ha de ser més fàcil empènyer que no pas aturar-nos enmig d’una via morta que ens trinxarà. Aquell president de l’AMI que fugaçment vaig escoltar i, sobretot, el MHP que vaig tenir la satisfacció de poder votar en la seva investidura, segur que s’estima més que l’engresquin que no pas que el planyin. Per això us esperono a continuar fent la feina imprescindible que només vós i la legitimitat que representeu podeu fer. Espero retrobar-vos ben aviat a casa nostra. Antonio Baños

Summary: ‘Faig servir aquesta lletra per animar-vos a fer feina, a no parar’, carta d’Antonio Baños a Carles Puigdemont


Jordi Ros i Germinal Tomàs, els darrers independentistes detinguts el 23-S que quedaven a presó, han sortit de Soto del Real aquest vespre, després de dipositar una fiança de 30.000 euros i 15.000 euros respectivament, tal com havia decretat l’Audiència espanyola. Així n’ha informat el col·lectiu antirepressiu Alerta Solidària, que exigeix l’arxivament de la causa dels nou independentistes detinguts. Abans d’ells, l’Audiència espanyola ha alliberat esglaonadament Alexis Codina, Ferran Jolis, Xavier Duch, Eduard Garzón i Txevi Buïgas. Aquest ha estat l’instant en què ambdós sortien en llibertat: 🔴 La sortida ha estat emotiva i amb crits de llibertat!! Aviat seran a casa amb la família, amics i companyes. Jordi i Germinal, no esteu sols i us ho farem saber!!#AbsolucióDetingudes23s pic.twitter.com/wnB3FwDsZX — Detingudes23S (@Detingudes23S) January 10, 2020 L’operació Judes es va efectuar abans de la sentència del procés i es va saldar amb la detenció de nou persones –set de les quals van ingressar a presó-, acusades de pertinença a organització terrorista, estralls en grau de conspiració i fabricació i tinença d’explosius. Amenaces, maltractaments i ni rastre d’explosius, denuncien els advocats dels presos del 23-S Vulneracions de drets denunciades pels familiars de Ros i Tomàs Des del seu empresonament a Soto del Real, Ros ha estat en règim d’aïllament i la família ha denunciat repetidament les vulneracions de drets que ha patit, com el fet de no disposar d’un advocat de confiança durant els primers dies. En una entrevista a VilaWeb, el seu oncle David Ros va explicar que van amenaçar els seus familiars perquè fes el que la Guàrdia Civil li digués i que veia molt estranya la declaració que va fer després de ser detingut: ‘Quan ho miro no el reconec. La primera cosa que fa és demanar disculpes perquè els guàrdies civils han hagut de fer hores extres. Són unes declaracions que ens costen d’entendre perquè són plenes de síndrome d’Estocolm, que és la mateixa sensació que vam tenir el primer dia que el vam veure.’ De fet, en la declaració Ros deia haver mantingut contacte amb el president Quim Torra, de qui deia que tenia el sobrenom de Gandalf, fet que va ser negat categòricament per Torra. Una adrogueria també va haver de desmentir el sumari del cas, que deia que havia venut a Ros productes considerats precursors d’explosius, concretament àcid nítric al 65% i nitrat de potassi al 99,8%. Per la seva part, Manel Tomàs, pare de Germinal Tomàs, va denunciar que el perseguien pel fet de venir d’una família anarquista i que se sentia controlat: ‘Truques i se senten sorolls estranys i veus de fons. Em controlen el telèfon. Ara mateix ens poden controlar des d’aquí fora, si volen. No tan sols criminalitzen el grup que ha estat detingut sinó la resta de familiars i amics.’ Carta de Germinal Tomàs, pres polític del 23-S: ‘Seguiu, seguiu, no pareu mai’

Summary: Jordi Ros i Germinal Tomàs surten en llibertat de Soto del Real


Arnaldo Otegi, màxim dirigent d’EH Bildu, ha visitat avui els presos polítics del centre penitenciari dels Lledoners. En un vídeo difós a les xarxes socials on se’l veu al davant de la presó, el dirigent basc té un record per als presos de Lledoners, per a les preses de Puig de les Basses i Mas d’Enric, i per als exiliats, ‘començant pel president Puigdemont’. Otegi ha subratllat que bascos i catalans han ‘compartit una història de sofriment’ però també ‘molts projectes i molts anhels’. I en aquest sentit ha assegurat: ‘Avui aquí tornem a coincidir en aquest anhels (…). No renunciarem a la nostra sobirania, ni a la nostra independència ni a construir societats millors a Catalunya i a Euskal Herria’. Otegi també ha mostrat una ‘solidaritat absoluta en termes humans i polítics’ amb els presos i els exiliats. A banda, ha tingut un recordatori per als ‘presos polítics bascos’, per als ‘exiliats’ i per als ‘deportats polítics bascos’. I ha acabat el discurs recordant unes paraules del primer lehendakari basc, José Antonio Aguirre: ‘Nosaltres sempre amb Catalunya, sempre estarem defensant els sobiranistes a Catalunya’.

Summary: Otegi visita els presos polítics als Lledoners


Naiara Davó, diputada alcoiana de Podem, ha estat elegida pel Consell Ciutadà Valencià del partit com a nova síndica del grup parlamentari Unides Podem en un procés de votació telemàtic. Segons que ha informat el partit en un comunicat, Davó prometrà càrrec com a diputada de les Corts Valencianes el pròxim ple, després de la renúncia de Rubén Martínez Dalmau a la seva acta de diputat per haver assumit el càrrec de conseller. Naiara Davó, que s’encarregarà de les tasques de portaveu del grup parlamentari, ocupava el quart lloc en la llista per la circumscripció d’Alacant a les eleccions autonòmiques. És regidora de Podem a l’Ajuntament d’Alcoi i va ser portaveu de Guanyar Alcoi la legislatura passada. 🏛@NaiaraDavo ha sigut triada pel CCV per a ser la nova síndica del grup parlamentari #UnidesPodem Regidora de @PodemAlcoi, assumeix la tasca com a diputada i síndica en substitució de @rmartinezdalmau, que cumplint el codi ètic es centrarà en la vicepresidència i conselleria pic.twitter.com/tuYN800k5c — PODEM. (@Podem_) June 21, 2019

Summary: La diputada de Podem Naiara Davó és elegida síndica del grup a Les Corts


Quan encara no s’ha fet la sessió d’obertura de la legislatura, prevista per demà, Ciutadans ja ha presentat la primera proposició no de llei al Parlament de les Illes. Concretament, volen impedir que IB3 pugui entrevistar el dirigent d’EH Bildu, Arnaldo Otegi, tal com va fer fa dues setmanes TVE. Segons que avança l’Ara Balears, Cs també vol instar la cambra a condemnar l’entrevista d’Otegi a TVE. Reclamen que ‘la Ràdio i la Televisió de les Illes Balears no contribueixin a la neteja d’imatge d’aquells que han estat sentenciats per pertinença i integració en organització o grup terrorista’. La iniciativa també acusa el govern espanyol d’imposar una línia editorial concreta a TVE, malgrat que el Consell d’Informatius de la cadena va defensar la independència de criteri per a decidir a qui s’entrevista i a qui no sense ingerències polítiques.

Summary: Ciutadans vol que el Parlament de les Illes insti IB3 a no entrevistar Otegi


Un nou programa per acostar el món casteller al públic general arriba demà a la graella de TV3, després de l’acord amb què la televisió pública ha arribat amb la Coordinadora de Colles (CCCC) i el grup Som. ‘Obrint Plaça‘ tractarà setmanalment un aspecte del món casteller des del punt de vista humà amb l’actor Biel Duran i la castellera Aina Mallol com a presentadors. TV3 també retransmetrà un resum de cinquanta minuts, abans del ‘TN vespre’, de les sis diades més importants de la temporada. La nova etapa de difusió castellera també inclou la creació d’una nova plataforma per internet, Castells TV, que retransmetrà trenta diades en obert. ‘Som servei públic, el món casteller s’ho val, i fins ara no l’hem acabat d’encertar tots plegats’, ha dit aquesta setmana el director de TV3, Vicent Sanchis, en la presentació de l’acord. Sanchis considera els castells un valor ‘importantíssim’ i assegura que TV3 vol que totes les sensibilitats del sector arribin amb ‘molta més contundència a la gent’. En aquest sentit, la programació que emetrà la televisió, produïda per la cooperativa Som, té l’objectiu que el món casteller ‘s’hi trobi a gust’ i que es projecti i ‘arribi tan bé com pugui ser a la gent’. El 6 de maig Som i la CCCC van signar l’acord que cedia els drets televisius que fins ara tenia la Xarxa de Comunicació Local, encarregada fins aleshores de les retransmissions. Amb la nova programació castellera, TV3 assegura que li ‘fan més justícia al món casteller’. ‘Obrint Plaça’ és un format que s’allunya del que s’havia fet fins ara en el món dels castells, assegura Sanchis, ja que volien acostar-s’hi però sense ‘trair l’esperit’. Seran vint capítols de vint-i-cinc minuts que s’emetran cada dissabte a les dues del migdia i es tornaran a emetre els dijous a la nit pel 33. L’objectiu és fer divulgació d’un àmbit com ho van fer programes com ‘Economia en colors’, ‘Òpera en texans’ o ‘No pot ser’. Cada capítol tracta un sol tema que s’afronta des de la vida d’un casteller, en què intervenen convidats o especialistes. ‘Els castells són una excusa perfecta per parlar de la vida i la vida és una excusa per parlar dels castells’, ha dit un dels presentadors, Biel Duran. D’altra banda, TV3 i el 324 oferiran resums de cinquanta minuts abans del ‘TN Vespre’ de les diades de Sant Fèlix (30 d’agost), Santa Tecla (15 de setembre), Mercadal (5 d’octubre), Santa Úrsula (27 d’octubre), Tot Sants (1 de novembre), i la diada dels Minyons de Terrassa (17 de novembre). Pel que fa al nou projecte Castells TV, retransmetrà 30 diades per internet en directe i en obert. També hi haurà resums de les diades i píndoles audiovisuals sobre temes més especialitzats. El presentador serà Carles Cortés, qui actualment dirigeix les transmissions castelleres a Catalunya Ràdio, amb Aina Mallol i Biel Duran. ‘És el punt de partida de l’acord amb la CCCC. Tornar a dimensionar a nivell obert i sense limitacions, però mantenint els acords amb televisions locals com Tarragona, Terrassa o Mataró’, ha explicat el productor executiu de Som, Marc Roma, en referència a Castells TV. Dificultats en l’acord El president de la Coordinadora de Colles Castelleres, Roger Gispert, ha confessat que el procés per arribar a un acord ha costat, i tot i que ‘no tothom està 100% d’acord’, celebren haver començat la temporada i continuen ‘treballant amb el diàleg’. El 7 de maig passat quan es va anunciar l’acord entre la CCCC i Som, dues colles, els castellers de Vilafranca i la Colla Vella Xiquets de Valls, van assegurar que no havien cedit els seus drets d’imatge a ningú. ‘Hi ha un acord de l’assemblea segons el qual les colles cedeixen els drets a la coordinadora, i hi ha qui no ho veu igual. Això s’està treballant i parlant i és on anem’, ha afirmat Gispert. En tot cas, assegura que hi ha una voluntat comuna que els castells tinguin la màxima difusió per la televisió. Fonts de la Coordinadora de Colles asseguren que es tracta d’una disputa interna entre les 104 colles, i que en cap cas interfereix en l’acord pres amb TV3. Sanchis ha reconegut que la Xarxa de Comunicació Local va omplir espais on TV3 no podia arribar. ‘Quan hi ha un canvi hi ha més problemes, però superem-los malgrat que hi hagi diferents sensibilitats’, ha assenyalat.

Summary: TV3 estrena ‘Obrint plaça’, un programa sobre el món casteller


Álvaro ‘El Bigotis‘ Pérez ha enviat una carta a la jutgessa de València Carmen García Mingo on assenyala el portaveu del PP al Parlament Europeu, Esteban González Pons, per la seva relació amb el cas Gürtel. Segons ‘El Bigotis‘, l’eurodiputat tenia veu i vot ‘en les adjudicacions i el finançament il·legal’ del partit. La carta, feta pública per la Cadena SER, ha estat enviada des de la presó de Valdemoro a la jutgessa que instrueix la peça de la Gürtel que investiga les contractacions de la Formula 1 a València. ‘El Bigotis‘, cap de la delegació valenciana de la trama, lamenta que la jutgessa hagi eliminat de les transcripcions de les seves declaracions les referències a González Pons. ‘El Bigotis‘ també acusa l’ex-president de les Cort Juan Cotino, l’ex-vice-president de la Generalitat Vicente Rambla i el diputat Gerardo Camps per tenir també ‘veu i vot’ amb González Pons i Francisco Camps per a decidir ‘el beneficiari de totes les adjudicacions i el finançament il·legal de les campanyes electorals’. En la carta, el membre de la Gürtel escriu que Pons estava ‘al dia de la gestió de la contractació de les adjudicacions i tot el relacionat amb el circuit de la mateixa manera que Rambla, Juan Cotino o Gerardo Camps’.

Summary: ‘El Bigotis’ acusa González Pons de tenir veu i vot en les adjudicacions de la Gürtel


No hi hagut sorpreses aquest dissabte en l’assemblea de Nova Convergència, el corrent liderat per l’exconseller de Justícia i antic militant del PDeCAT, Germà Gordó. Tal com es venia anunciant dies enrere, la plataforma esdevé de moment “associació” que es mou en un marc de “centre ampli” i de “sobiranisme”, i en el que hi tenen cabuda tots els que aposten perquè es faci el referèndum de l’1 d’octubre, fins i tot, els qui no volen la independència de Catalunya. “Nosaltres no tancarem les portes, ja vam estar en desacord en el congrés fundacional del PDeCAT, que no hi cabessin els no independentistes”, ha assenyalat. En l’assemblea també s’ha aprovat una resolució de rebuig per el cessament de la fins ara president de l’Institut Català de les Dones i mà dreta de Gordó, Teresa Pitarch. “És absolutament incomprensible”; ha assenyalat el coordinador de Nova Convergència en una atenció als mitjans de comunicació.

Summary: La plataforma de Germà Gordó, Nova Convergència, es crea com a ‘associació de centre i sobiranista’


El secretari general de Vox, Javier Ortega Smith té la malaltia pel coronavirus 19 (Covid-19). Ho ha confirmat el partit d’ultradreta en un comunicat urgent. La formació va fer dissabte un acte multitudinari a Vistalegre, a Madrid. Expliquen que van sospesa d’anul·lar-lo pel coronavirus, però que finalment el van fer perquè el govern espanyol ‘permetia que se celebressin manifestacions, partits de futbol i actes religiosos’. ‘Va ser un error pel qual demanem perdó’, diu el partit. ‘Vam tenir la candidesa de creure que aquest govern espanyol prioritzaria la salut dels espanyols abans que la seva agenda propagandística.’ Després de saber que Ortega Smith té la malaltia, Vox ha decidit que tots els seus diputats treballin de casa estant i demana que de moment se suspenguin totes les sessions parlamentàries. La formació d’ultradreta també demana la destitució de la vice-presidenta del govern espanyol, Carmen Calvo, a qui fan responsable del que consideren un ‘desastre de gestió’, en referència a l’actuació del govern respecte de l’epidèmia. 🖲COMUNICADO URGENTE🖲Perdón. Responsabilidades. Medidas. pic.twitter.com/zW0GLlSCq2 — Santiago Abascal (@Santi_ABASCAL) March 10, 2020

Summary: El dirigent de Vox Javier Ortega Smith, infectat pel coronavirus


El candidat de Podem al congrés espanyol, Pablo Iglesias, ha fet una conferència a la Universitat Complutense de Madrid per a presentar el llibre ‘En defensa del populismo’ de Carlos Fernández Liria. Durant l’acte, Iglesias ha reconegut un dels periodistes presents, Álvaro Carvajal, del diari El Mundo, i ha començat a fer befa de les informacions que havia publicat sobre Podem dient que el periodista feia mèrits per a publicar notícies a la portada del diari i que, per a aconseguir-ho, havia d’orientar-les contra la seva formació política. Així mateix, ha posat una sèrie d’exemples per a ridiculitzar-lo a ell i la resta de periodistes que volien fer punts per a col·locar les seves notícies a la portada. Al torn d’intervencions, una periodista d’un altre mitjà s’ha mostrat indignada per la intervenció d’Iglesias i ha anunciat que ella i més companys abandonarien l’acte. Aleshores, el líder de Podem ha explicat que no l’havien entès i que ell simplement havia volgut valer-se d’exemples per a donar un caràcter acadèmic a la seva intervenció. Vegeu el vídeo de les crítiques d’Iglesias: Si voleu veure l’acte sencer, ací el teniu:

Summary: Pablo Iglesias es mofa d’un periodista d’El Mundo i la premsa se’n va de l’acte


Ebri Knight i Herba Negra havien de tocar dissabte passat a la sala Amstel Art del port de València, però dos dies abans la gerència de la instal·lació va cancel·lar el concert per ‘motius polítics i ideològics’. Heineken, propietària de la sala, va al·legar-hi motius administratius com la manca de la pòlissa de responsabilitat civil i de més documents per al concert. Tanmateix, un reportatge de Público desmunta aquesta versió, tot evidenciant que, efectivament, aquesta decisió es devia a motius polítics. Seguim actuant, treballantDefenent la Llibertat, en fets i no paraules.#PoliticaPerALesPersones#PoliticaDeSolucions#AVANTLosVerdes2019 https://t.co/vxnIVspabV — AVANT (@AvantValencians) May 17, 2018 Tot va començar quan Avant Valencians, un col·lectiu vinculat a l’extrema dreta anticatalanista, va enviar a la gerència de la sala Amstel Art un escrit que també van publicar a la seva web. Demanava que no es programés el concert d’Ebri Knight, ‘un grup que fomenta l’odi envers les altres ideologies, l’independentisme català i la seva idea dels falsos països imaginaris per a construir un enfrontament a l’estat espanyol sobre aquesta entelèquia’. La mateixa tarda de dijous i després d’haver rebut les pressions d’aquest grup, el gerent de la sala va comunicar al grup i als organitzadors que calia presentar per escrit el consentiment que no es faria cap referència política ni religiosa durant el concert. Paral·lelament havia anat revisant les xarxes socials dels grups, tal com va evidenciar en un correu enviat a tots ells: ‘tot això que us dic també ha d’aparèixer en un document en què garantiu que això no pot passar de cap manera. No m’agrada gens tot això que he vist a Facebook …’. Minuts després i sense cap dret de rèplica van informar a la productora del concert via telèfon que la sala suspenia unilateralmet el concert. Tots dos grups, d’acord amb aquest reportatge, anuncien que els organitzadors estudien ara les vies legals a seguir. També insten a les administracions responsables de la sala a prendre les mesures pertinents perquè no es torni a repetir. ‘Igualment esperem un pronunciament de Heineken en relació als fets i a les mentides que més tard han publicat’, han dit a través d’un comunicat.

Summary: Ebri Knight i Herba Negra denuncien l’extrema dreta com l’origen de la censura del concert


Els mossos han carregat cap a les deu de la nit contra manifestants que donaven suport als desallotjats del Banc Expropiat del barri de Gràcia de Barcelona després que aquests hagin aconseguit tornar a obrir l’edifici retirant les tanques de protecció que s’hi van posar dilluns. És la segona nit consecutiva d’aldarulls al barri a causa del desallotjament. Just després que s’hagués obert l’immoble, la policia ha carregat i la manifestació s’ha dissolt. Dues hores abans unes 500 persones s’havien anat reunint a la plaça del Diamant, des d’on, a les nou de la nit, han començat a caminar cap a Torrent de l’Olla, cap a Travessera de Gràcia i fins al davant del Banc Expropiat. A l’inici de la manifestació, les persones que encapçalaven la marxa han demanat en diverses ocasions als mitjans de comunicació que no els fotografiessin.Un cop allà alguns dels manifestants han començat a picar les portes que ahir es van bloquejar, i en un moment han aconseguit obrir-ne una i tornar-hi a entrar. Ha estat aleshores quan s’ha produït la càrrega policial i el grup s’ha dissolt. La policia, a més, ha carregat contra les persones que bloquejaven l’entrada a l’edifici, i agents uniformats han entrat a dins per treure les persones que hi havien accedit. Després de treure-les, la policia ha tornat a prendre el control del Banc Expropiat. Després de la càrrega ha començat a viure’s una situació similar a la de dilluns al vespre, amb policies perseguint alguns d’aquests manifestants que s’han dispersat pels carrers del barri. L’helicòpter dels Mossos d’Esquadra sobrevolava la zona i hi havia unitats mòbils de la policia dispersades per diversos indrets. També s’ha muntat aquest dimarts alguna barricada amb contenidors en carrers propers a Travessera de Gràcia, però no s’han incendiat. Des dels balcons, alguns veïns han fet sonar les cassolades puntualment a favor dels manifestants. A les onze de la nit, des dels Mossos d’Esquadra s’explicava que la situació era de calma tensa, amb grups de gent concentrats a diversos indrets del barri, però sense aldarulls. Hi ha hagut algun enfrontament puntual, però lluny de les imatges viscudes aquest dilluns. Aquesta era només una de les quatre manifestacions de suport als desallotjats que han tingut lloc aquest dimarts a la nit a la capital catalana. Les altres tres han tingut lloc a Sants, al Raval i a Sarrià. A les onze de la nit els Mossos d’Esquadra informaven que aquestes tres s’havien desenvolupat sense incidents. Els enfrontaments d’ahir entre els Mossos d’Esquadra i alguns dels manifestants van incloure barricades en flames, vehicles bolcats i incendiats i establiments malmesos. També va comportar una quinzena de ferits –catorze dels quals policies- i un detingut segons el balanç dels Mossos. Els manifestants, de la seva banda, han parlat d’una cinquantena de ferits, entre d’altres per projectils de foam. Els periodistes Marc Jurado, de Catalunya Ràdio, i Oriol Solé, de Catalunya Plural, han enregistrat els dos vídeos que us oferim a continuació. El primer correspon al moment en què els manifestants entraven al local i ho celebraven amb aplaudiments. Al segon es veu com els agents ataquen amb força. #ÚLTIMAHORA Els manifestants han obert la porta del Banc Expropiat, a Gràcia. Aplaudiments. pic.twitter.com/uAwKY2IBPh — Marc Jurado i Miró (@marcjurado) May 24, 2016 VÍDEO I Els Mossos carreguen contra la reobertura del Banc Expropiat #ElBancResisteix pic.twitter.com/bfup3Opwp2 — Oriol Solé Altimira (@urisole) May 24, 2016 Un cop la policia ha impedit la reocupació del Banc Expropiat, alguns veïns han fet repicar espontàniament cossoles per protestar contra l’actuació dels mossos: #Cassolada contra el desallotjament la solidaritat la nostra millor arma! #ElBancEsDefensa Prou tortures! pic.twitter.com/dxZEEurvOz — Hamaika #SensePor (@JordiFerrs) May 24, 2016 Veïnes de Gràcia piquen cassoles des dels balcons en rebuig a la violència policial #TornemAlBanc #ElBancResisteix pic.twitter.com/8TWXBr5xoK — En Moviment (@Rereguarda) May 24, 2016 Imatges de la manifestació i les càrregues policials:

Summary: Segona nit d’aldarulls a Gràcia quan uns manifestants han provat de reocupar el Banc Expropiat


Els deu diputats de la CUP han comparegut al parlament aquesta tarda per a fer una crida a la mobilització de la població per defensar el referèndum després del ple d’aquesta setmana. Davant les amenaces que ha fet l’estat espanyol contra la celebració del ple que ha d’aprovar la llei de referèndum, Mireia Boya ha dit que tan sols podran impedir el ple si la Guàrdia Civil es presenta al parlament i els arrenca dels escons. A la vegada, ha demanat a Carme Forcadell i la mesa que actuïn també d’aquesta manera si algú pretén de suspendre el ple. A més, Benet Salellas ha explicat que hi havia un acord amb Junts pel Sí per a aprovar també la llei de transitorietat en aquesta mateixa sessió del parlament. ‘Aquesta setmana aprovarem les dues lleis i tots els instruments necessaris per a fer el referèndum’, ha dit el diputat de la CUP. Salellas ha demanat que la ciutadania es mobilitzés per a defensar el referèndum un cop s’hagi signat el decret de convocatòria. Per la seva banda, Anna Gabriel ha explicat que el referèndum era l’instrument per a donar al poble la sobirania que li correspon. ‘La sobirania no està a cap tribunal ni a cap cambra de representació’, ha dit Gabriel. I ha recordat que aquesta eina democràtica era contestada per l’estat espanyol amb amenaces i prohibicions. ‘Aquesta resposta de l’estat espanyol no pot ser una excusa per no fer el referèndum, sinó tot el contrari. Així ho hem fet saber al govern’, ha dit. ‘Una part de la població no acceptarà les accions repressives de l’estat espanyol. Benvingudes les mobilitzacions que garanteixin que es faci el referèndum’, ha dit Gabriel. Mireia Boya ha avisat als ciutadans que caldria anar a votar: ‘Només comptaran aquells que vagin a votar. Qui no vagi a votar no serà comptat. Aquest parlament no té cap altra voluntat que obeir la decisió del poble. Organitzem-nos i sortim al carrer sempre que calgui defensar el referèndum. Que el govern executi el referèndum i que l’estat espanyol no tingui cap dubte que amb la mobilització de la gent el referèndum serà vinculant. Aquest país ha decidit que no demana perdó ni permís per a ser lliure. I això és el que farem.’

Summary: CUP: ‘Només podran impedir el ple si la Guàrdia Civil ve i ens arrenca dels escons’


Almenys cinquanta-set persones sense llar han mort enguany a Barcelona. Aquest vespre, la fundació Arrels i altres entitats socials han fet un senzill i emotiu acte al barri del Raval per a recordar-les. S’ha llegit un manifest-carta dirigit a la ciutat de Barcelona. EL text explica que els sense llar veuen vulnerats la majoria dels seus drets, com tenir una casa, tenir intimitat i higiene, sentir-se segur o ser atès mèdicament, perquè no totes les persones que viuen al carrer poder anar al metge més enllà de les urgències, i moltes no han rebut l’atenció que necessitaven tot i estar molt malaltes. ‘Sabies que quan mor una persona que ha viscut al carrer no sol haver una làpida ni molta gent que l’acompanyi?’, es pregunta a la carta. ‘Totes aquestes persones tenen dret a tenir una llar on sentir-se segures, on no passar fred i poder recuperar-se quan estan malaltes. Tothom té dret a una vida digna i a una mort digna. Totes les persones tenen dret a ser recordades. Estimada Barcelona, cal trobar solucions perquè cap persona hagi de viure als teus carrers. Cal seguir treballant junts per aconseguir-ho’, conclou. Dues persones que han estat en algun moment sense llar han demanat més implicació social i institucional per a reduir aquesta xacra i no deshumanitzar les persones que per alguna raó o altra perden casa seva i han de dormir al carrer o en allotjaments públics o d’entitats benèfiques. Acompanyats per quatre músics del Liceu, s’han llegit un per un els noms de les cinquanta-set persones mortes i s’ha col·locat una espelma i una rosa blanca davant de cada cor de cartró plantat a la plaça dels Àngels, davant del MACBA. L’acte ha acabat amb tot el públic fent una rotllana al voltant dels cors i agafats de les mans. Els sense sostre viuen 22 anys menys Viure al carrer deteriora la salut i escurça els anys de vida. Concretament, 22 anys menys que la mitjana, segons les entitats socials. Es calcula que més d’un miler de persones dormen cada nit als carrers de Barcelona, Badalona i Sant Adrià del Besòs, i a més dues mil persones ho fan en albergs i recursos públics o privats. Durant molts anys, Arrels havia organitzat una trobada íntima per a recordar les persones sense llar vinculades a l’entitat i que havien mort l’últim any. L’any passat, per primera vegada, van decidir de visibilitzar aquesta realitat traslladant l’acte a l’espai públic per a donar més visibilitat a totes aquestes defuncions i en col·laboració amb altres entitats de Barcelona. Es tracta de persones en contacte amb les següents entitats de Barcelona: Àmbit Prevenció, l’Associació Ciutadana Anti-Sida de Catalunya (ACASC), el CAS Baluard, Dit i Fet, Heura, la fundació Sant Pere Claver, l’hospital de campanya de la parròquia de Sant Anna, Santa Lluïsa de Marillac, l’associació Yaya Luisa i Arrels Fundació.

Summary: Cinquanta-set persones sense llar han perdut la vida enguany a Barcelona


El jutjat número 2 de Sabadell (Vallès Occidental) ha citat a declarar dilluns vinent el batlle de la ciutat, Maties Serracant, per haver col·laborat amb l’1-O. Serracant és investigat per desobediència i fou denunciat per un particular que resideix a Múrcia. Per la seva banda, l’acusació popular vol que se l’investigui per rebel·lió, sedició, malversació i desobediència. Des del primer d’octubre, i dies abans del referèndum, diversos jutjats han citat a declarar batlles per la seva col·laboració amb la Generalitat en l’organització del primer d’octubre. No obstant això, les últimes setmanes ja s’han arxivat querelles contra diversos batlles. La Crida per Sabadell, la CUP, Alerta Solidària i altres organitzacions de l’esquerra independentista han convocat una mobilització de suport davant dels jutjats de Sabadell el dilluns a les deu del matí. 🔴 En @mserracant, l‘alcalde Sabadell, acaba d‘anunciar en roda de premsa que dilluns 28 de gener ha estat citat a declarar a jujtats pel seu compromís amb el referèndum de l‘1 d‘octubre Estem amb tu. La democràcia no pot anar a judici #NiUnaMés pic.twitter.com/lcT1Ms5mBg — CUP Països Catalans (@cupnacional) January 22, 2019

Summary: Maties Serracant, batlle de Sabadell, citat a declarar per l’1-O


Edicions del Periscopi, amb l’editor Aniol Rafel al capdavant, el febrer del 2013 va publicar per primera vegada al català David Foster Wallace (Ithaca, Nova York, 1962 – Claremont, Califòrnia, 2008) amb L’escombra del sistema, la seva primera novel·la, que encara no s’havia traduït a la península. I va funcionar. Després li seguiren el manifest, agut i profund, sobre la vida diària i el món que ens envolta, L’aigua és això, i una Antologia de contes a càrrec de Vicenç Pagès Jordà. Ara Periscopi continua acostant-nos Foster Wallace, un dels autors més punyents de la literatura nord-americana contemporània, el gran cronista del malestar dels Estats Units. Ho fa en un nou vessant, l’articulisme, a partir d’un recull d’alguns dels seus millors articles i reportatges, seleccionats i traduïts per Ferran Ràfols Gesa: He ballat (breument) la conga. He ballat (breument) la conga arribarà a les llibreries la setmana entrant. Us n’oferim un tast. Podeu llegir l’article íntegre ‘Contempleu el llamàntol‘. Ferran Ràfols Gesa ens parla de Foster Wallace i d’aquest recull en el text que segueix, escrit per als lectors de VilaWeb: «Ara gairebé se’m fa estrany recordar-ho, però quan el febrer del 2012 vaig conèixer l’Aniol Rafel, ja hi havia tres editors que m’havien parlat de la possibilitat (o de la impossibilitat, vaja), d’editar David Foster Wallace en català. Tots tres m’havien dit que era un autor que els encantaria publicar. Però –i llavors venien els arguments habituals, basats en un parell de veritats incontestables–, d’una banda, mort l’autor, ja no hi hauria obres futures que es poguessin promocionar per les vies acostumades i, de l’altra, a les llibreries eren presents bones traduccions castellanes ja feia una colla d’anys. Com s’acostuma a dir en el sector, ‘qui el volia llegir ja l’ha llegit’. En algun cas recordo que també hi havia una certa desconfiança de fons, com si aquesta mena de literatura no hagués de tenir mai prou públic en català. Però va arribar el 2012, un moment propici per a l’aparició de petites editorials i, el mateix dia que el vaig conèixer, l’Aniol em va donar un exemplar de The Broom of the System i em va dir que pensava que podia fer per a mi. Jo li vaig exposar, en forma de preguntes, els arguments que havia sentit de llavis d’altres editors, i la seva resposta va ser molt clara: A banda de ser un llibre magnífic, el títol que em proposava era l’escletxa per a oferir Foster Wallace en català. Era divertit, era la primera obra de l’autor i no s’havia publicat en cap altra llengua peninsular. Uns quants mesos més tard l’acollida de L’escombra del sistema ens va convèncer que hi havia prou públic per a continuar amb l’aventura d’oferir David Foster Wallace en català, amb convicció, però sense pressa. I els anys següents vam traduir L’aigua és això, i una Antologia de Contes triats per Vicenç Pagès Jordà. I bé, un cop presentat el Foster Wallace novel·lista i contista, ha arribat el moment dels articles, assajos o reportatges, novament en una àmplia antologia. Què hi trobarem? Per començar, els resultats que s’obtenen quan la intel·ligència enlluernadora de Foster Wallace es dedica a examinar la realitat, sense els abismes foscs a què ens aboca part de la seva ficció; hi trobarem l’humor, la inventiva lingüística, l’ull privilegiat per a la descripció, el rigor intel·lectual i, per sobre o per sota de tot, no sabria dir-ho, el profund sentit moral que impregna tota la seva obra. I quines peces hi trobarem, concretament? Sí, hi ha la que més sovint ens han demanat, la hilarant ‘Una cosa teòricament divertida que no tornaré a fer’, el reportatge de Foster Wallace sobre l’experiència d’embarcar en un creuer d’una setmana pel Carib i també, entre més, ‘L’experiència Federer’, l’anàlisi del sentiment quasi religiós que els amants del tenis senten en veure jugar el geni suís, o el tast que us oferim avui, ‘Contempleu el llamàntol’, sobre l’extravagant Fira del Llamàntol de Maine i què passa a un llamàntol quan el tires dins una olla bullent.»

Summary: Avançament editorial: ‘He ballat (breument) la conga’ de David Foster Wallace


El govern i Metges de Catalunya han arribat a un acord, fruit de dies de negociacions. Després de quatre jornades de vaga de metges dels centres d’atenció primària (CAP), el sindicat ha desconvocat la de demà. Tanmateix, la vaga continua convocada en la sanitat concertada. Tot això ho ha anunciat el conseller de Treball, Chakir El Homrani, que ha valorat positivament el pacte amb el Sindicat de Metges. Segons que ha pogut saber VilaWeb, en l’acord l’ICS ha accedit a pactar visites presencials de dotze minuts de mitjana, pel cap baix, i les que no es puguin fer s’atendran fora de l’horari, però de manera voluntària i remunerades. Fins ara, la mitjana era de quatre minuts per pacient, temps que els metges consideraven insuficient. També han pactat que la càrrega de pacients sigui de 1.300 per metge, un nombre que es reduirà en els CAP que tinguin una població més envellida i amb una renda inferior a la mitjana. Ahir el govern es va comprometre a invertir 97 milions d’euros més a la sanitat, destinats a mesures a curt termini, per reduir la sobrecàrrega en atenció primària. El director de l’ICS, Jordi Argimon, va explicar que es contractarien 201 metges més, que es cobririen les baixes, es millorarien les condicions laborals i es reduiria la burocratització. Les reclamacions dels metges El sindicat volia que es reduís a 28 el nombre de visites diàries per consulta a tot estirar, que es recuperessin els 920 professionals perduts amb les retallades d’ençà del 2010, que es recuperés el poder adquisitiu perdut aquests darrers anys –que asseguren que és del 30% (una pèrdua retributiva acumulada de 50.000 euros)– i que s’augmentessin els recursos en el pressupost per a l’assistència bàsica. Creuen que l’atenció primària ha de rebre pel cap baix el 25% dels recursos de què disposa el Departament de Salut. La CGT manté la vaga convocada Per la seva banda, el sindicat CGT ha publicat un comunicat en què explica que manté convocada la vaga per demà perquè no s’han assolit els ‘mínims per reflotar l’Atenció Primària’. A més, la CGT critica que el Departament de Treball ha actuat amb ‘connivència patronal’ del govern per a no negociar amb ells. 1-No s'han assolit els mínims per reflotar l'Atenció Primària. 2-La CGT NO desconvoca la vaga que tenim sobre tota la plantilla d'Atenció primària de l'ICS o concertades. 3-Treball ha actuat en connivència amb la estratègia patronal del govern per no negociar amb la CGT. pic.twitter.com/VLGP2ivfca — CGT Catalunya (@CGTCatalunya) November 29, 2018

Summary: Desconvocada la vaga de metges després de l’acord entre el govern i el sindicat


El cap de llista d’En Comú Podem, Jaume Asens, ha proposat un nou finançament per a Catalunya fora del règim comú amb la creació d’una hisenda pròpia, així com una llei de plurinacionalitat que blindi ‘la condició nacional catalana’. En una conferència de premsa a l’Agència Catalana de Notícies (ACN), el candidat dels comuns ha reclamat la reactivació de la taula de diàleg entre partits catalans per acordar aquestes dues apostes per a ‘sortir de l’atzucac polític’, a la que ha afegit una llei de claredat per pactar les condicions d’un referèndum. En aquest últim aspecte, ha explicat que no descarten cap format de pregunta ni altres referèndums a l’estat perquè ‘qualsevol opció és bona’. D’altra banda, també ha reivindicat la necessitat de blindar la immersió lingüística i el model d’escola catalana i ha emplaçat els partits que criden al diàleg –ERC, JxCat i el PSC- a posicionar-se sobre la seva proposta.

Summary: Asens proposa una hisenda catalana i una llei de plurinacionalitat


Entesa, PSC i ERC han signat l’acord de govern de l’Àrea Metropolitana de Barcelona (AMB), que encapçalarà la batllesa de Barcelona, Ada Colaua. L’acord recull la creació d’una agència de transparència i l’encàrrec d’una auditoria independent per avaluar la societat mixta de gestió de l’aigua entre AMB i Agbar. Una de les grans preocupacions actuals de l’ens són les ‘circumstàncies complicades’ del transports públic de Barcelona amb el repte de trobar ‘una sortida econòmica’ perquè el seu dèficit ‘no repercuteixi en la resta de municipis’. Així ho ha dit qui serà vice-president executiu de l’AMB, Antonio Balmón. Els grups polítics que han signat l’acord de govern de l’AMB aquest dijous al matí -Entesa pel Progrés Municipal, PSC-CP i ERC-AM- han mostrat la voluntat de ‘sumar’ i ‘cooperar’ en els propers anys per superar els reptes de la realitat metropolitana. ‘Diversos partits de l’esquerra ens posem d’acord per ampliar una base representativa social’, ha ressaltat el signant de l’acord per ERC i alcalde del Papiol (Baix Llobregat), Joan Borràs. Una de les accions que recull l’acord per al govern de l’AMB és l’encàrrec d’una auditoria econòmica-financera i jurídica independent per avaluar el procés de constitució de la societat mixta entre l’AMB i la companyia privada Agbar que gestiona el servei del cicle integral de l’aigua. L’Oficina Antifrau de Catalunya (OAC) va emetre aquest any un informe en què considerava que no estava prou justificada l’existència de la societat mixta ni tampoc el fet que no es fes un concurs públic per adjudicar el servei, així com el preu del cànon establert. Colau ha destacat que, al marge de l’auditoria, millorar aquest servei és ‘des del minut zero una obligació conjunta’. L’acord recull com a objectius per als propers anys garantir el subministrament universal de l’aigua com a bé comú i millorar-ne la regulació tarifària; el control de la gestió del servei i la tarificació social i ecològica. En una atenció als mitjans de comunicació després de signar l’acord de govern, Colau ha destacat com algunes de les prioritats per als propers anys la lluita contra les desigualtats; la generació d’ocupació de qualitat; la distribució del turisme que atrau Barcelona; l’aposta per economies emergents; la millora de la gestió dels residus i la reducció d’emissions. Un altre dels punts de l’acord destacats és la creació d’una agència de transparència per definir accions concretes per ‘apropar’ l’AMB als ciutadans. Un ‘transatlàntic’ que ha de resoldre el dèficit del transport metropolità L’AMB és un ‘magnífic transatlàntic’ que comença ‘una nova navegació’. Així ha definit aquest ens supramunicipal l’alcalde de Cornellà de Llobregat, Antonio Balmón, per al qual ha augurat ‘unes bones condicions econòmiques’ després d’haver passat per ‘dificultats’. Balmón ha remarcat que el nou trajecte comença des d’una ‘solidesa’ que l’acord ha volgut ‘protegir’. Ara bé, Balmón s’ha mostrat ‘molt preocupat’ per la situació del transport públic de Barcelona derivada, ha lamentat, de la ‘manca de finançament de l’Estat i la Generalitat’ que ha obligat a l’AMB a fer ‘molts esforços per trobar un solució sostenible a la funció del transport públic’. ‘En aquests moments el grup de Transports Metropolitans de Barcelona (TMB), Bus i Metro, es troba en circumstàncies complicades’, ha afirmat Balmón, que ha instat a ‘estudiar diferents possibilitats per resoldre el dèficit i que no repercuteixi en els municipis de l’AMB que no tenen aquest tipus de serveis’. Després de signar l’acord de govern amb els objectius i les línies estratègiques de l’AMB per al nou mandat, s’ha celebrat el Consell d’Alcaldes Metropolitans, amb els 36 batlles, on s’ha proposat Ada Colau com a candidata a presidenta de l’AMB. D’aquests 36 alcaldes, tretze són nous i entren a formar part, per primer cop, d’aquest òrgan. Aquest dijous a la tarda, es constituirà el nou Consell Metropolità de l’AMB per al mandat 2015-2019, on s’elegirà la nova presidenta. El Consell Metropolità, format per 90 consellers i conselleres, és el màxim òrgan de govern de l’AMB. Cada un dels 36 municipis disposa d’un número de consellers en proporció al seu pes demogràfic. Els alcaldes i alcaldesses dels municipis són membres nats del Consell, a més dels regidors i regidores designats pels Ajuntaments, fins a arribar al nombre estipulat per a cada municipi.

Summary: Ada Colau serà la presidenta de l’Àrea Metropolitana de Barcelona


Demòcrates ha iniciat una consulta electrònica entre els seus voluntaris per decidir el vot dels seus dos diputats en la investidura del candidat Quim Torra. La formació ha informat en un comunicat que la pregunta sotmesa és la següent: ‘Estàs d’acord que els dos diputats de Demòcrates votin favorablement la candidatura proposada per JxCAT de Quim Torra com a futur president de la Generalitat, amb la condició que la seva acció política serveixi per fer efectiva la República de Catalunya, lleial al mandat de l’1 d’octubre del 2017?’. Els voluntaris hauran de respondre ‘sí’, ‘no’ o abstenir-se. La votació -amb un cens total de 2.358 electors- es tancarà demà a les 10.00. ‘En el ple d’investidura del Parlament, els dos vots dels diputats de Demòcrates emanaran dels resultats de la consulta que es realitza en les properes hores’, ha afirmat la formació política, els diputats dels quals estan dins del grup parlamentari d’ERC.

Summary: Demòcrates inicia una consulta electrònica per decidir el vot dels seus dos diputats en la investidura de Torra


Els últims dies Alemanya ha vist reaparèixer el fantasma de l’extrema dreta, racista i amb simpaties neonazistes. Ahir, altra vegada, manifestants de la ultra dreta van omplir els carrers de la localitat de Chemnitz, a l’est d’Alemanya, a l’estat de Saxònia. El pretext: un home que va morir la setmana passada a mans de dos suposats estrangers en una baralla. El problema de fons: l’auge de l’extrema dreta, que recupera els eslògans i, també, idees de la ideologia del nazisme, que semblava enterrada. Així, els manifestants, amb eslògans com ‘Alemanya per als alemanys’ i salutacions nazis, van sortir als carrers per protestar per la mort de l’home després de la baralla. Els fets han reobert el debat sobre l’auge de l’extrema-dreta i han augmentat les preocupacions a Alemanya perquè Chemnitz es converteixi en una fortalesa per a les visions ultra. Ahir, la policia va lluitar controlar la situació mentre esclataven baralles entre manifestants de dreta i esquerra que es llançaven rocs, ampolles i focs artificials entre si. La tensa situació a Alemanya #chemnitz #Chemnitz0109 #c0109 pic.twitter.com/ktrva6lTvB — The Big One Orni🎗 (@SoXiOB) September 1, 2018 Ein Journalist wird in #Chemnitz attackiert.#C0109 pic.twitter.com/oDP4IlClsA — BuzzFeedNewsDE (@BuzzFeedNewsDE) September 1, 2018 El partit d’Alternativa per a Alemanya (AfD), que ha participat en les marxes de l’extrema-dreta, ha aprofitat les preocupacions sobre ‘la política de portes obertes’ d’Angela Merkel per treure’n rèdit electoral. En les eleccions de 2015, l’AfD ja va capitalitzar el descontentament de molts alemanys. En aquelles eleccions quan el partit d’ultradreta va entrar per primera vegada al parlament com la tercera força política i el primer partit de l’oposició. Les enquestes mostren que la intenció de vot continua creixent amb el seu discurs antiimmigració i euroescèptic.

Summary: L’extrema dreta torna a omplir els carrers de Chemnitz, a Alemanya


L’Assemblea d’IU (Izquierda Unida) ha aprovat ‘suspendre temporalment’ el protocol que manté amb Esquerra Unida i Alternativa (EUiA), el seu soci a Catalunya, ‘a causa de l’incompliment reiterat’ per part d’aquesta organització. L’informe aprovat en l’Assemblea d’IU, que s’ha fet a Madrid, retreu que ‘membres de la direcció actual d’EUiA han posat en marxa un projecte polític denominat “Sobiranistes” que ha concorregut en coalició amb ERC, entrant en conflicte amb l’aposta estratègica d’IU a Catalunya i a l’estat espanyol’.esque ‘El llavors Coordinador d’EUiA i altres membres de la direcció d’EUiA han format part de candidatures d’ERC que han competit electoralment amb les coalicions a què ha donat suport IU i han continuat formant part de la direcció d’EUiA sense que s’hagin pres mesures’, explica el document, referint-se a Joan Josep Nuet. Afegeix que ‘de fet, el llavors coordinador d’EUiA va recollir la seva acta parlamentària i va participar en el primer ple del congrés sent en aquell moment encara coordinador d’EUiA’. Així mateix, IU anuncia que posarà ‘en marxa totes les mesures necessàries per a garantir la representació d’Esquerra Unida a Catalunya i la cobertura de les i els militants d’EUiA que defensen la política d’aliances i el programa d’IU’.

Summary: IU trenca temporalment amb EUiA per la creació de Sobiranistes


En l’última jornada de lliga, el Barça ho té tot de cara per a sumar el vint-i-quatrè títol de la seva centenària història. Després d’una temporada amb moltes xifres rècord, només aigualida per tres derrotes consecutives al tram final i l’eliminació de la Champions, avui depèn de si mateix en la visita al camp del Granada (17.00) per a endur-se una nova lliga, amb el Reial Madrid a un sol punt en la classificació. Els precedents són rotundament favorables a l’equip de Luis Enrique: les cinc vegades en què només blau-grana i madridistes han arribat a l’últim partit de lliga amb opcions de guanyar-la, totes han caigut al cantó del Barça. Aquesta situació es va viure en la primera lliga de la història (1928-1929), en què el FC Barcelona va superar en la classificació el Madrid a l’últim moment. Trenta anys després, la temporada 1959-1960, els eterns rivals van acabar la lliga empatats a punts (46). Com que el ‘goal average’ particular també estava igualat, es va atorgar el títol al Barça tenint en compte el nombre de gols marcats i rebuts al llarg de la temporada. Els dos precedents següents són sens dubte els més recordats per l’afecció blau-grana. Les temporades 1991-1992 i 1992-1993, el Madrid arribava a l’última jornada de lliga líder amb un punt més respecte del Barça amb Johan Cruyff a la banqueta. En tots dos casos, els blancs depenien de si mateixos visitant el camp del Tenerife. I en tots dos casos, hi van acabar ensopegant (3-2 i 2-0, respectivament), cosa que no va fer el Barça en els seus partits amb l’Athletic (1992) i la Reial Societat (1993): L’últim cas és el més recent en el temps i, alhora, el més semblant a la situació d’avui. La temporada 2009-2010, el Barça entrenat per Pep Guardiola tenia un punt més que no pas el Madrid a l’última jornada de lliga. Els blau-grana no van desaprofitar l’avantatge i van golejar el Valladolid (4-0), mentre que els blancs van acabar empatant a Màlaga (1-1).

Summary: Els números i la història juguen a favor del Barça per a endur-se la lliga