Més d’un centenar de voluntaris van agrupar-se ahir al vespre per fer una plantada de 2.500 creus a la plaça Major de Vic (Osona) per reivindicar la llibertat dels presos independentistes. Però avui al matí un cotxe hi ha entrat i ha envestit les creus. L’Ajuntament del municipi ho ha considerat un clar atemptat contra la llibertat d’expressió. Denunciem enèrgicament aquest atemptat contra la llibertat d’expressió a #Vic. No caiguem en les seves provocacions. Seguirem reclamant la nostra coaccionada llibertat d’expressió #UsVolemACasaILliures pic.twitter.com/Tt2I8cV1Vm — Alcaldessa de Vic (@AlcaldessaVic) 22 de juliol de 2018 Cotxe entra en la plaça major de Vic a tota velocitat. Mostres intolerància davant la protesta ciutadana pic.twitter.com/vTjie4MmFI — Gemma Rial (@GemmaRial) 22 de juliol de 2018 Les creus havien d’estar-hi fins demà a les 19.00. Les que en restin es podran apadrinar i els fons recaptats aniran destinats a la caixa de solidaritat dels presos.

Summary: L’Ajuntament de Vic denuncia l’atac a les creus grogues a favor dels presos polítics


Les comunitats catalanes de l’estranger fa anys que organitzen activitats per a celebrar Sant Jordi, encara que siguin lluny de casa. D’ençà del 8 d’abril, es van començar a fer tot d’actes per a difondre aquesta tradició i, de retruc, la cultura catalana. Tot i que cal remarcar que enguany no hi ha tanta activitat com és habitual, perquè la diada s’escau molt a prop de la festivitat de Setmana Santa. Especial Llibres: Més de 300 novetats per Sant Jordi Sou catalans que viviu a l’estranger i voleu saber on podeu celebrar Sant Jordi? Us oferim una llista amb les ciutats on s’han organitzat activitats entorn d’aquesta data tan especial. Les propostes formen part de la campanya ‘Books and Roses‘, impulsada pel Diplocat i l’Agència Catalana de Turisme, que té la intenció de difondre la festa de Sant Jordi arreu del món. Us destaquem una desena les activitats que se celebren a tot el món: Nova York s’endinsa en la cultura catalana gràcies a Sant Jordi El Catalan Institute of America organitza aquest dissabte 20 d’abril tota una festa per Sant Jordi a l’església de St. Paul & St. Andrew de l’Upper West Side. El programa consta de música, poesia i gastronomia. I no hi faltarà la llegenda de Sant Jordi i les roses, tan tradicionals. Els més petits podran fer tallers per a crear roses, dracs i punts de llibres. Les activitats començaran a les 10.00 i duraran tot el dia. L’entrada val 30 dòlars i inclou un pica-pica amb pa amb tomàquet i una selecció de formatges i embotits. També hi haurà una ballada de sardanes. Osaka s’uneix a la tradició El Centre Català de Kansai organitza dissabte, 20 d’abril, activitats diverses per celebrar Sant Jordi. La jornada començarà a les cinc de la tarda i es farà a la seu de l’associació. S’hi destaca un taller d’aproximació creativa a l’escriptura i un concert de shamisen, amb Miguel Arroyo. A més, s’hi podran degustar postres típiques catalanes, amb una copa de cava. Tothom hi podrà dur llibres que ja s’hagi llegit per bescanviar-los amb els altres assistents. Especial llibres de literatura juvenil i infantil A Tolosa, Sant Jordi ja és una tradició També dissabte, 20 d’abril, a la plaça de Sant Jòrdi de Tolosa hi haurà la tercera festa de Sant Jordi de la ciutat. Un any més, l’organitza la Veu dels Països Catalans amb la col·laboració de Convergència Occitana, la Comèdia Occitana Tolosana i l’Ajuntament de Tolosa. A la plaça, hi podreu trobar paradetes de llibres, música i teatre de carrer. A més, s’han organitzat tallers per als més petits. La Universitat de Xicago difon la llegenda El programa d’Estudis Catalans de la Universitat de Xicago vol divulgar com es viu la diada de Sant Jordi a Catalunya. Per això ha organitzat un acte a la llibreria 57th Street Books de Chicago, dissabte. A les 10.30, els amants dels llibres tenen una cita. S’hi explicarà la llegenda de Sant Jordi, com també les tradicions de la diada. A més hi regalaran una rosa a tota aquella gent que compri un llibre. El 23 d’abril també hi ha previst un acte al Hyde Park. S’hi farà la presentació del llibre Francesc Parcerisas on Still Life With Children. Sant Jordi 2019: Els llibres per entendre el judici contra el procés Un Sant Jordi amb castells Al bar De la Ostia, a Santiago de Xile, s’hi farà diumenge, 21 d’abril, la celebració de la diada. A l’acte, organitzat per l’ANC de Xile, el Casal Català de Xile i el Centre Català de Xile, no hi faltaran pas roses i llibres. A més, s’ha organitzat una botifarrada i l’actuació dels castellers de Lo Prado. Bescanvi de llibres a Dublín Un any més, el Casal Català de Dublín celebra la diada de Sant Jordi amb roses i llibres. Proposa als assistents fer un bescanvi de llibres. Per això demana que tothom hi vagi amb un llibre, i d’aquesta manera se’n podrà tornar amb un de nou. A més, hi haurà l’opció de comprar llibres a partir d’un euro. La celebració és convocada el 21 d’abril a les 15.00. Què podem fer per Sant Jordi? Quinze activitats La tradició arriba fins a Tòquio El Casal Català de Tòquio celebrarà la diada de Sant Jordi el dia de Pasqua, 21 d’abril, a l’Arisugawanomiya Memorial Park de la capital japonesa. Els organitzadors conviden tothom a participar en un joc. Proposen de dur un llibre embolicat per bescanviar-lo amb algun dels assistents. També s’hi presentarà el llibre fotogràfic Carrers de Tòquio en blanc i negre, de Jordi Mallol i Comas. I no hi faltaran les roses tradicionals per a un dia tan especial. L’Associació Japonesa d’Amistat amb Catalunya també s’hi ha volgut afegir. Per això ha organitzat una jornada el 23 d’abril, conjuntament amb l’Institut Cervantes. Els assistents podran sentir diverses conferències i participar en el bescanvi de roses i un brindis amb cava. Els més petits podran escoltar la llegenda de Sant Jordi o la història d’en Patufet. El Casal Català de Yucatán s’afegeix a la celebració El Casal Català de Yucatán, amb la col·laboració de la Casa de Cultura Ex-aduana, han programat tot d’activitats per a celebrar el dia de Sant Jordi. El 23 d’abril a la tarda s’hi faran activitats tant per a infants com per a adults. Hi haurà presentacions de llibres, tallers d’escriptura col·lectiva, lectura de llibres i representacions teatrals. Un festival literari per a celebrar Sant Jordi Per primera vegada, Edimburg celebra el festival Look, a Book!, un esdeveniment literari amb l’objectiu principal de promoure la lectura i la cultura. Alhora, vol promocionar les llibreries locals independents i acostar la diada de Sant Jordi a la ciutat. Per això han organitzat dues jornades. El 23 d’abril, cinc llibreries locals regalaran roses a tothom qui compri un llibre. A més, en aquests llibreries s’hi han organitzat tres esdeveniments per a divulgar aquesta tradició tan catalana. El dissabte 27 d’abril hi haurà una fira de llibres al mercat de Tolbooth, on també es farà un taller d’il·lustració, lectures de poesia i activitats infantils. Una parada de llibres i roses a Luxemburg Sant Jordi també arriba a Luxemburg. El casal català de la ciutat ha organitzat una setmana plena d’activitats. El 23 d’abril hi haurà la més tradicional i esperada: una parada de llibres i roses al local de l’entitat. Les activitats festives continuaran el divendres 26 amb el recital de la cantant algueresa Claudia Crabuzza. L’endemà, hi actuaran els Amics de les Arts. Brussel·les s’endinsa durant una setmana en la cultura catalana Abans d’anar a Luxemburg, els Amics de les Arts actuaran el 23 d’abril a Brussel·les. Això fa que per als catalans que hi viuen aquest Sant Jordi sigui un dels més especials. Abans del concert, podran visitar la llibreria Punto y Coma, com ja és tradicional, on els catalans regalaran roses a tothom que compri un llibre i, de passada, els explicaran la nostra cultura. Però això només és l’arrencada d’una setmana amb una dotzena d’actes, organitzats conjuntament pel Casal Català de Brussel·les, la Delegació de la Generalitat de Catalunya, el Centre Balears Europa i l’Institut Ramon Llull. Entre les més destacades, hi ha una lectura de poesia en flamenc i català i una ballada popular de jotes. Els nens, protagonistes de la diada a Costa Rica El 23 d’abril el Casal Català de Costa Rica celebrarà un Sant Jordi pensat especialment per als infants. Per això a tots els que pintin un dibuix relacionat amb la llegenda de Sant Jordi els regalaran la història en una versió bilingüe, editada especialment per a aquesta ocasió. A partir de les set, començarà l’acte pensat per als socis del casal. Sant Jordi arriba fins a Sydney La comunitat catalana de New South Wales celebra, un any més, la diada de Sant Jordi a la Paddington Markets. La gent que hi vagi el 26 d’abril podrà comprar llibres en català, castellà i anglès; i també veure els castellers de Sydney i participar en un dinar popular al Gure Txoko. A més, hi haurà un espectacle teatral pensat per als més menuts. A Caracas regalen llibres en català El 27 d’abril, el Centre Català de Caracas celebrarà el dia de Sant Jordi. S’hi faran activitats infantils per a divulgar la llegenda. Els més petits de cada casa podran fer tota mena de treballs manuals, com ara punts de llibre. A més, cada participant rebrà un llibre infantil en català. Per als més grans, s’ha organitzat un bescanvi de llibres i es regalaran roses a totes les dones.

Summary: Com celebren els catalans de l’estranger el Sant Jordi 2019?


Aquest cap de setmana, el Consell ha fet a Montanejos el primer seminari de govern per a preparar els objectius dels primers sis mesos de la segona legislatura. En la reunió, s’ha analitzat la situació actual i s’ha signat un document que recull els cinc grans eixos de cada conselleria. En total, seixanta propostes que es publicaran de manera oberta per a la ciutadania la setmana vinent. El president Ximo Puig, acompanyat de tots els membres del govern, ha anunciat la convocatòria, aquest mes, de la mesa del diàleg social i l’actualització de la seva estructura amb una quarta mesa sectorial sobre medi i emergència climàtica que dirigirà el vice-president segon de la Generalitat Valenciana i conseller d’Habitatge i Arquitectura Bioclimàtica, Rubén Martínez Dalmau. Des de Presidència, el Consell s’ha fixat consolidar i ampliar la influència valenciana a Europa. Per a això, es reforçaran els recursos humans i materials de l’oficina del País Valencià a Brussel·les i es facilitarà la incorporació de representants dels sectors més directament implicats en la normativa i les decisions polítiques de les institucions europees. D’altra banda, en matèria d’Igualtat, en aquests primers sis mesos de legislatura s’impulsarà la figura de l’assistent personal per a l’assistència terapèutica amb la finalitat de contribuir a una major autonomia i independència del pacient, amb especial dedicació a la població infantil. A més, es crearà un grup de treball que definirà les necessitats terapèutiques dels nens. A la Vice-presidència segona i Conselleria d’Habitatge, el desafiament implica ampliar el parc públic d’habitatges i activar un primer pla de resposta a emergències d’habitatge. En aquest sentit, es farà compra directa d’habitatge en municipis on el concurs del Pla d’Adquisició d’Habitatge va quedar desert.

Summary: El Botànic fixa el diàleg social i l’emergència climàtica com a prioritats


La Fiscalia de Barcelona ha sol·licitat una condemna de dos anys de presó a un usuari de Twitter per haver difós per les xarxes socials dades personals de la lletrada de l’administració de justícia del Jutjat d’Instrucció 13 de Barcelona, Montserrat del Toro, a més d’una fotografia seva, quan va haver declarat com a testimoni al Tribunal Suprem. EuropaPress ha tingut accés a l’escrit d’acusació remès al jutjat d’instrucció 16 de Barcelona, que havia obert diligències per aquest cas. El fiscal acusa ‘R.N.A.’ d’un presumpte delicte d’obstrucció a la justícia i un altre de coaccions i sol·licita, a més, una multa de 17.100 euros. El mateix jutjat va obrir diligències prèvies el 7 de març de 2019, després d’haver rebut una denúncia de Del Toro, i el magistrat va ordenar als Mossos d’Esquadra que investiguessin els fets. Segons l’escrit de la fiscalia espanyola, el dia que declarava la lletrada al Suprem, el 6 de març de 2019, l’investigat va difondre el següent missatge juntament amb una fotografia de l’afectada: ‘Aquesta senyora que no vol que la vegin, consta el seu nom en el BOE doña  DNI  a més de la seva foto a les xarxes socials’. I afegeix que l’acusat pretenia ‘aconseguir la màxima difusió possible de la imatge i aspecte de qui llavors declarava en condició de testimoni protegit’. La setmana passada, el diari espanyol El Mundo va publicar un reportatge: ‘El calvari de la Montse, la secretària judicial que es va escapar dels Jordis’, encapçalada per una gran imatge de del Toro i revelant diversos detalls de la seva vida privada. Segons el fiscal, l’usuari de Twitter va difondre la identitat de la lletrada perquè ‘fos objecte d’insults i escarni tant a les xarxes socials com en la seva vida privada’. Del Toro va declarar en qualitat de testimoni en el judici contra el procés per explicar com havia sortit de la Conselleria d’Economia de la Generalitat després de l’operatiu de la Guàrdia Civil el 20 de setembre de 2017. Tres patriotes espanyols en una reunió conspirativa uns quants dies abans del 20-S

Summary: El fiscal demana dos anys de presó a un piulador per haver difós dades de la secretària judicial del 20-S


Òmnium Cultural impulsarà aquest estiu un autobús reivindicatiu que recorrerà una trentena de municipis turístics catalans per denunciar la ‘regressió democràtica que es viu a l’estat espanyol‘. Segons han explicat fonts de l’entitat a l’ACN, la campanya comença avui i s’allargarà fins al 27 d’agost amb la intenció d’alertar als turistes i a la ciutadania de la ‘vulneració de drets’. En el marc de la campanya ‘Ho tornarem a fer’, la iniciativa vol arribar als visitants que recorreran Catalunya en el punt àlgid de la temporada turística per explicar-los que els catalans no ‘deixaran d’exercir drets com el de manifestació, expressió o el de votar’. Segons Òmnium, l’autobús servirà per traslladar-los l’existència de ‘presos polítics i exiliats’ i per recordar-los la ‘repressió policial’ viscuda l’1-O. Segons han explicat, la campanya està orientada als turistes estrangers que desconeixen la situació de ‘repressió’ però també a aquells ciutadans d’arreu de l’estat que visitin Catalunya i estiguin en contra de la ‘judicialització de la política i estiguin a favor d’una solució negociada’. El vehicle portarà les inscripcions laterals i superiors ‘Ho tornarem a fer’, en català, castellà i una inscripció en anglès que reclamarà la llibertat dels presos de l’1-O i el retorn dels que són a l’estranger. La iniciativa comptarà amb una exposició que explica – mitjançant vídeos i plafons informatius- els quatre mesos de judici de l’1-O i els al·legats de Jordi Cuixart.

Summary: Un autobús d’Òmnium alertarà els turistes sobre la repressió i vulneració de drets a l’estat espanyol


La convocatòria de les eleccions espanyoles del 10 de novembre serà una nova prova de foc per al segon govern del Botànic. El consell sorgit de les eleccions del 28 d’abril es va constituir després de les eleccions municipals del 26 de maig per superar les tensions pròpies d’una campanya electoral. Però ara les haurà d’encarar amb tota la cruesa. Precisament les primeres tensions del govern han estat pel finançament. Compromís considera que el president Ximo Puig no ha estat prou exigent amb el govern de Pedro Sánchez perquè tots dos són socialistes. En canvi, el PSPV ha defensat la gestió del president. L’acord que permetrà de rebre 240 milions del FLA ha apaivagat una mica les tensions, però a la campanya el finançament reapareixerà. A més Compromís s’hi juga la supervivència electoral al congrés espanyol, perquè a les eleccions passades només va aconseguir l’escó de Joan Baldoví. Per tant, haurà de fer una campanya molt agressiva per mantenir-se o millorar resultats. També Unides Podem ha estat molt crítica amb tot el procés de negociació, especialment amb l’actitud de Sánchez, per la prepotència amb què ha tractat Pablo Iglesias. Tot i la previsió de tensions, tots tres partits miraran que la sang no arribi al riu. Fran Ferri assegura que el Botànic és ‘a prova de bombes’ i potser és cert, però fins el 10 de novembre haurà d’esquivar unes quantes mines. Si el govern espanyol no paga les bestretes del finançament abans de final d’any, com s’ha compromès, la tensió es pot disparar.

Summary: Les eleccions espanyoles posen a prova la cohesió del nou Botànic


La CGT de Lleida ha ofert el seu espai a les cartelleres sindicals que hi ha als centres educatius per a penjar-hi llaços grocs i altres símbols que van ser retirats pels Mossos d’Esquadra divendres. Segons el sindicat, en aquestes cartelleres que són obligatòries segons la Llei de llibertat sindical, s’hi pot penjar tot allò que sigui ‘objecte de persecució i no negui les llibertats bàsiques individuals i col·lectives’. La CGT ha criticat la intervenció policial ordenada per la conselleria d’Interior arran del requeriment de la Junta electoral espanyola i han remarcat que arrancar, tapar o esborrar símbols que les escoles i instituts han decidit penjar en les seves instal·lacions és negar la llibertat d’expressió. Divendres diversos grups de Mossos d’Esquadra van entrar en centres escolars que normalment són col·legis electorals i altres que no ho són per tal de comprovar si hi havia simbologia de caràcter polític. A partir d’aquí van retirar aquells elements com banderes estelades, llaços grocs o blancs amb ratlles vermelles i també fotografies de candidats o polítics, així com pancartes, cartells o qualsevol altre símbol partidista que contingués imatges o expressions coincidents o similars. Segons el sindicat, els mossos van actuar fent desaparèixer tot això, a més de llaços liles i senyeres en forma de llaç. La CGT ha criticat la intromissió policial en les escoles i instituts d’arreu del país en la pràctica docent de mestres, professors i professores. En aquest sentit, recorden que ja fa molts anys que policies armats entren als col·legis per fer tallers diversos i és per això que demanen que deixin d’entrar-hi armats, amb pistola i altres armes penjades del seu cos mentre es fa classe. El sindicat recorda que el darrer cop que la policia va fer una acció d’aquest tipus contra les instal·lacions escolars va ser l’1 d’octubre i per això insten tant a la conselleria d’Interior com a la d’Ensenyament que tirin enrere aquest tipus d’actuacions contra l’escola del país. El sindicat demana a ambdós consellers responsables de cada departament que si no poden complir amb aquesta retirada que ‘per dignitat, dimiteixin’.

Summary: La CGT de Lleida ofereix les seves cartelleres als centres educatius per a penjar llaços grocs


La repressió contra els manifestants contra la sentència dels presos polítics es manté viva. Setmanalment, els investigats per les accions que es van dur a terme per protestar contra la decisió del Tribunal Suprem espanyol van rebent citacions. Tanmateix, ahir es van reactivar amb més força que mai, amb una onada de dues-centes citacions. La majoria segueixen un mateix patró. Els imputen càrrecs de desordres públics, danys i delicte contra la seguretat en el trànsit. La major part són citats a declarar pel tall de la AP-7 l’11 i el 12 de novembre. 138 persones van ser identificades a la Jonquera i 61 més a Salt, on es va acabar dissolent la mobilització promoguda pel Tsunami Democràtic. Les citacions les van lliurar la setmana passada personalment agents de la Guàrdia Civil, perquè el cas és centralitzat a la comandància de Sant Andreu de la Barca: ‘Si em vaig espantar és perquè van venir tres guàrdies civils a casa meva per a donar-me la citació’, explica Ylènia Morros. Avui han anat a declarar 2 molinencs a la caserna de la GC de Sant Andreu de la Barca.Un grup de molinencs i molinenques els hem anat a donar suport.Volen aturar-nos, però no ho aconseguiran.#noesteusols #NoSurrender pic.twitter.com/Ko0eKe8QQp — Joan Ramon Casals (@jrcasals) February 18, 2020 ‘Jo només sé que em vaig manifestar amb un lema que deia “Spain sit and talk”. No sé quin delicte és aquest’, explica un mestre jubilat de Santa Coloma de Gramenet que també era present al tall de la AP-7. Li porta la defensa legal un advocat d’Alerta Solidària, i és que la majoria de citats estan coordinats per aquest col·lectiu d’advocats. En reunions prèvies han explicat als investigats quins drets tenen i quina estratègia judicial se seguirà. La majoria opta per acudir a la cita però negar-se a declarar. És el que ha fet Rai López, citat pel tall de la AP-7 i la N-320 a l’Ampolla el 17 d’octubre. Explica que li van demanar que s’identifiqués però que s’hi va negar. Tanmateix, la setmana passada va rebre la citació, en què també li imputen desordres públics, danys i delicte contra la seguretat en el trànsit. Però, sorprenentment, els Mossos d’Esquadra l’han tornat a fer identificar tan bon punt ha sortit del jutjat d’Amposta. Un grup de suport de les Terres de l’Ebre s’havia concentrat davant les dependències judicials per a donar suport als citats: ‘M’han fet identificar a mi i a un altre dels investigats com a convocants de la concentració per no haver estat comunicada. Entrarem en una espiral de citacions i identificacions que no té gens de sentit.’ Hi ha investigats, com ara Ylènia Morros, que no es presentaran a declarar: ‘No reconec la legitimitat de la Guàrdia Civil ni dels delictes de què m’acusen, i no anar-hi és la manera més efectiva que tinc de difondre la repressió a què ens sotmeten’, explica aquesta jove. També crítica el Tsunami Democràtic i diu que se sent decebuda per la desaparició pública del moviment: ‘En el moment que convoquen, penses que tindràs el seu suport fins al final. I a nosaltres no ens han dit res. Ni a nosaltres ni a ningú després de l’acció del Camp Nou. Suposo que si al final hi ha multes donaran la cara, però de moment ens sentim desemparats.’ El veí de Santa Coloma de Gramenet no és tan crític: ‘M’agradaria que ens tornessin a convocar, però entenc que hagin desaparegut. Suposo que volen evitar que els enxampin. Aquesta és una prioritat.’ Al marge dels dos-cents investigats que han començat a declarar avui a la comandància de la Guàrdia Civil de Sant Andreu de la Barca, aquestes últimes setmanes ja hi havia hagut citacions en més casernes i comissaries de la policia espanyola. Cap no ha estat tan multitudinària com la d’ara. Paral·lelament, continua, però a un ritme diferent, el cas dels divuit detinguts al Pertús per la policia francesa durant el tall a la AP-7. Pocs dies després de la manifestació van anar a declarar a la comissaria de la Germanderia a Perpinyà amb el suport d’un grup d’advocats nord-catalans que els van assistir voluntàriament. Ara encara no saben si el fiscal els troba prou indicis per a imputar-los un delicte d’obstaculització de la via pública, el més gran a què s’haurien d’encarar i que implicaria –anant malament– una multa; o bé si reben un simple avís.

Summary: Allau d’investigats per les protestes post-sentència: ‘Ens sentim desemparats pel Tsunami’


La proliferació de plataformes d’apartaments turístics ‒com Airbnb, Kayak, Momondo o Hundred Rooms, per a citar-ne algunes– ha permès de viatjar a les butxaques més ajustades, però també ha comportat una pressió urbanística que transforma les ciutats. Oficialment, Airbnb no mostra públicament la quantitat de pisos turístics que ofereix, però segons les dades d’Inside Airbnb, una eina que aglutina i indexa dades d’allotjaments a les principals zones turístiques del món, a Barcelona n’ofereix més de divuit mil per a estar-se uns dies de vacances. També mostra que, en tota l’illa de Mallorca, Airbnb té gairebé quinze mil allotjaments turístics, dels quals gairebé tres mil són a Palma. L’efecte d’aquesta pressió contra el territori, el preu de l’habitatge i la morfologia de les ciutats ha fet moure fitxa a les administracions. Dimecres proppassat, les Corts Valencianes van aprovar una nova llei de turisme que permet als municipis de fer els plans d’ordenació de recursos turístics, cosa que el batlle de València, Joan Ribó, va celebrar. ‘La ciutat registra en este moment un creixement turístic molt important i això causa molts beneficis, però també problemes en alguns barris’, va dir en una valoració posterior. Un dels punts més rellevants és que dóna els mecanismes per a regular els apartaments turístics. Ara mateix, a València regeix la norma urbanística aprovada de l’època Rita Barberà, amb la qual no es concedeixen llicències específiques per a apartaments turístics, sinó que s’assimilen a hotels, pensions i hostals i han de complir-ne els mateixos requisits. Tal com estableix el pla general d’ordenació urbana, aquestes llicències només es poden atorgar si tot l’edifici és dedicat a l’allotjament turístic o bé si també hi ha habitatges particulars però tota una planta es dedica a acollir turistes. En aquest cas, a la de sota no n’hi ha d’haver. La nova llei valenciana defineix què s’entén com a apartaments turístics i obliga als propietaris a registrar-los com a tal. A més, estableix la figura del pla d’intervenció en l’àmbit turístic. ‘Permetrà als ajuntaments d’establir mesures especials en aquelles zones de la ciutat en què hi hagi una problemàtica de saturació’, va apuntar Ribó. Palma prohibeix quasi tots els apartaments turístics Tal com podrà fer València d’ara endavant, l’Ajuntament de Palma va aprovar a final d’abril una nova regulació dels allotjaments turístics de la ciutat. Restringeix en gran terme quins habitatges es poden dedicar a les estades turístiques, perquè prohibeix fer apartaments turístics en edificis amb més d’una família. Així, solament es poden utilitzar les cases unifamiliars, però amb tres excepcions: no poden ser en sòl rústic protegit, en zona d’influència aeroportuària ni tenir un ús que no sigui turístic o residencial. Aquesta mena de cases són, a grans trets, xalets situats als afores de la ciutat. El regidor de Model de Ciutat, José Hila, garanteix que ‘el lloguer de vacances serà present a Palma’, però que així s’alleugerà la pressió que ara pateix el centre. ‘Teníem dos indicadors que justificaven prendre aquesta mesura’, assenyala el regidor. D’una banda, l’increment ràpid del lloguer per a residents i, de l’altra, el creixement exponencial en paral·lel del de vacances, el qual afirma que ha arribat fins a les vint mil places. ‘Per fer-nos-en una idea, d’hotels i allotjaments turístics en general, en tenim uns quaranta-dos mil’, diu. La nova zonificació ve arran de l’aprovació l’any passat de la nova llei de turisme al parlament balear, que demanava als ajuntaments que definissin on es permeten els apartaments turístics i on no. ‘Pensam que l’oferta a plurifamiliars anirà disminuint a mesura que la inspecció actuï, l’afectació al lloguer del resident anirà minvant i creixerà una mica l’oferta turística unifamiliar’, diu Hila. Un pla urbanístic perquè el turisme a Barcelona decreixi Qui fa més temps que treballa per rebaixar la pressió turística és Barcelona, que el juliol de 2016 va engegar un pla de xoc amb el qual en dotze mesos es van tancar 2.332 pisos il·legals. A més, l’any passat, el plenari va aprovar una regulació per a tots els allotjaments turístics que divideix la ciutat en quatre zones diferents i prohibeix que cap nou pis turístic pugui instal·lar-se en un edifici residencial. ‘L’objectiu és descentralitzar i anar disminuint la pressió actual als barris centrals de la ciutat’, diu Janet Sanz, tinenta d’alcaldia d’Ecologia, Urbanisme i Mobilitat. Podeu consultar ací un web interactiu que mostra les característiques de les quatre zones establertes. El Pla Especial Urbanístic d’Allotjaments Turístics (PEUAT) impedeix que al centre de la ciutat, on el consistori va calcular que hi havia el 60% de les places turístiques, s’hi pugui obrir cap més establiment. A la corona circumdant –els barris de les Corts, Sants, Diagonal, Sant Antoni, Baix Guinardó, Sagrada Família, Fort Pienc, Diagonal Mar i Poblenou– l’objectiu és que la xifra de places es mantingui estable. Quan s’hi doni de baixa un local, se’n pot implantar un altre amb el mateix nombre de places. Només és als barris perifèrics que es permet el creixement turístic, tot i que hi ha fortes restriccions. Els establiments ja existents es poden ampliar, però solament se’n poden obrir de nous si en tanquen a les dues altres zones, sempre sense superar els 387. A banda, el pla urbanístic proposa regulacions diferenciades per la Marina del Prat Vermell, la Sagrera i l’àmbit nord del 22@, de característiques molt diverses. ‘Ho hem fet per preservar el dret d’habitatge, d descans i d’intimitat, i per garantir que Barcelona continuï essent una ciutat per a viure-hi que avantposa els interessos dels seus veïns’, explica Janet Sanz.

Summary: Barcelona, Palma i València miren de frenar la pressió dels allotjaments turístics


El president de la Generalitat, Artur Mas, i la batllessa de Barcelona, Ada Colau, mantindran demà la seva primera reunió de treball. La trobada tindrà lloc al Palau de la Generalitat a partir de les 10 del matí. Mas ja va rebre Colau i els membres del nou consistori el 13 de juny, dia de la presa de possessió. Aleshores, el president els va oferir ‘màxima predisposició i sensibilitat’ per ‘parlar a fons dels temes que preocupen la ciutat i que són importants per al conjunt del país’, i els va demanar que estiguessin ‘al costat’ del ‘dret a decidir’. Per la seva banda, Colau va transmetre ‘lleialtat institucional’ i va demanar la ‘màxima col·laboració’ per afrontar els reptes de la ciutat.

Summary: Mas i Colau faran demà la primera reunió de feina


El Tribunal Constitucional espanyol (TC) ha declarat nuls els acords de la Mesa del Parlament del 5 de juliol de 2018 que van permetre la tramitació d’una moció de la CUP que demanava al govern de culminar la independència de Catalunya i fer efectives lleis suspeses pel TC. Podeu consultar ací la sentència: La sentència és fruit d’un recurs de Ciutadans, que va impugnar l’admissió del text, i l’ha donat a conèixer la portaveu de la formació a Catalunya, Lorena Roldán. En una conferència de premsa, ha dit que el TC els ‘torna a donar la raó per sisena vegada des de 2016’ i ha acusat al president del parlament, Roger Torrent, de ‘vulnerar els drets dels catalans’. ‘Ha recollit el testimoni de la senyora Forcadell‘, ha afegit. La resolució del TC declara que s’han vulnerat els drets de funció representativa dels diputats de Ciutadans per les decisions que va prendre la mesa.

Summary: El TC anul·la els acords de la mesa per a tramitar una moció que demanava de recuperar lleis suspeses


El senador d’EH Bildu Jon Iñarritu és un parlamentari molt actiu: ha presentat més de set-centes preguntes al govern espanyol i moltes són per a demanar més informació sobre clavegueres de l’estat, les maniobres del govern contra Catalunya i la repressió del primer d’octubre. Per aquest motiu és dels polítics que desperta més simpaties entre el sobiranisme català. Hem volgut parlar amb ell i que ens expliqués per què EH Bildu va votar a favor de la moció presentada per Pedro Sánchez, què li semblen els nomenaments dels ministres i què pot significar per als interessos de Catalunya. —Dimarts l’Audiència espanyola va empresonar els quatre joves d’Altsasu que estaven en llibertat condicional i sense que hi hagi sentència ferma. Us ho esperàveu? —Lamentablement, amb l’excepcionalitat que té el cas Altsasu, era previsible que continués l’absurditat. El cas Altsasu parteix d’un muntatge policíac que ja ha estat desmuntat al judici. Però aquest muntatge, sumat al setge mediàtic que hi va haver, va originar que uns fets que eren una brega o una baralla de poca gravetat en un bar es convertissin en el relat oficial i es tipifiqués de presumpte terrorisme. Tothom sabia que no ho era i que era impossible que fossin condemnats per terrorisme, però l’objectiu no era aquest, sinó tenir una excusa per a treure el cas del seu jutjat natural i dur-lo a l’Audiència, a aquest tribunal d’excepció. —Creieu que volien una sentència més dura? —Sí. Oh, quina casualitat que precisament la jutgessa que presideix la sala que jutja el cas sigui Concepción Espejel, una senyora que és casada amb un coronel de la Guàrdia Civil, que ha estat condecorada per aquest cos i que es va haver d’inhibir del cas Gürtel per la seva proximitat al PP. En canvi, en aquest cas, tot i tenir una implicació i una proximitat familiar directa amb la Guàrdia Civil, no és separada del cas. —Per què dieu que el cas Altsasu té un caràcter excepcional? —Jo interpreto el cas Altsasu com un avís a navegants. Darrerament hem tingut notícia de nombroses agressions d’agents de la policia. No solament baralles de bar en ambients festius i a altes hores de la nit, sinó que hem sabut que hi havia hagut agressions com les d’Algesires. I a ningú no li passa pel cap de titllar aquests fets de terrorisme, ningú no demana que es jutgin a l’Audiència espanyola i molt menys que en condemnin els autors a penes dures com ha estat el cas dels joves d’Altsasu. Cercaven caps de turc per donar un missatge a aquells que s’atreveixen a criticar la presència de la Guàrdia Civil al País Basc. Veiem com intenten agafar caps de turc i, amb un càstig exemplar però desproporcionat, crear un pànic col·lectiu. —Les imatges de la seva detenció us recorden els anys més durs del País Basc? —Sí, òbviament. Els muntatges policíacs no són nous, els hem viscuts al País Basc. És absurd que set joves, per una baralla de bar amb el resultat d’un turmell ferit, siguin empresonats, condemnats a molts anys de presó i estiguin en unes pèssimes condicions penitenciàries. Per si no n’hi hagués prou, ahir vàrem veure de nou els desembarcament de desenes de guàrdies civils a Altsasu, provocant i multant gratuïtament veïns del municipi. No s’entén aquest desplegament perquè els joves sempre que han estat citats han acudit als jutjats. No s’han amagat mai i per això crec que la detenció es va fer de manera desproporcionada i injustificada. —Les sentències dels joves d’Altsasu, de Valtònyc i Hasél… Com llegiu la duresa de la justícia espanyola? —Hi ha una involució clara a l’estat en termes de llibertats i drets civils. Així ho demostren els casos que heu enumerat. Que hi hagi titellaires detinguts, que hi hagi rapers, rapers, que hagin d’entrar a la presó, que hi hagi piuladors que siguin a la presó… Això és una absurditat a l’Europa occidental. I veiem com a Espanya, coses que no passaven fa trenta anys, en l’època posterior a la dictadura, passen ara. Hi ha una involució en termes democràtics. Veurem què farà ara el govern del PSOE, veurem si es modifica o se suspèn la ‘llei mordassa’, veurem també quins nous candidats hi haurà en un futur a ser membres del CGPJ… Però en aquest moment la legislació permet que jutges molt conservadors s’engresquin amb una legislació d’excepció. Veurem també qui escullen de fiscal general de l’estat. —Sí que sabem qui serà la nova ministra de Justícia, Dolors Delgado. Us agrada? —Com a independentista basc, no tinc la millor opinió de la manera com Delgado actua amb les qüestions del País Basc. Però espero, vull creure, que fos alguna cosa del passat, en un ambient d’excepcionalitat, i espero que tingui un altre criteri. Ella va ser una de les fiscals en els macrojudicis contra l’esquerra independentista basca. —I el nomenament de Grande-Marlaska, què us sembla? —Grande-Marlaska es destaca per haver estat vinculat a les pàgines més fosques de la repressió, de l’excepcionalitat i del ‘tot és ETA’. Recordem que la majoria de condemnes a Espanya del TEDH per no haver investigat tortures, van ser casos que van passar per les seves mans. Veurem com actua en el futur, però vist el seu passat no és pas gaire esperançador. —Si el tinguéssiu al davant, què li demanaríeu? —Si farà autocrítica de la seva gestió en el passat i si ha canviat els seus postulats. —EH Bildu va votar a favor de la moció. Amb quina prioritat? —Com a sobiranistes bascs, el nostre vot per a Sánchez no va ser de suport, ni perquè ens faci tenir pas gaire confiança, ni perquè creguem que el PSOE esmenarà els errors del PP dels últims anys, sinó perquè crèiem que per higiene democràtica s’havia de fer fora el PP del govern. És un partit que havia convertit les institucions en una font de finançament pròpia, un partit amb el nombre més gran d’encausats de la UE. De fet, té més encausats que tots els partits de la UE en conjunt. Era una necessitat vital fer-los fora de les institucions. Ara, no creiem pas tampoc que el PSOE sigui el més oposat a tot això que ha fet el PP. De fet, alguns ministres que de moment s’han nomenat poden ser positius per a les qüestions socials i el conflicte territorial amb Catalunya i el País Basc. Però d’altres, com Josep Borrell, que és el més reaccionari que es pot nomenar. Per tant, veurem com va actuant el PSOE. —Des de l’òrbita basca, l’entrada del PSOE era el millor moviment per a frenar l’auge de Ciutadans? —Bé, com sabeu Ciutadans no té representació al País Basc. Té un regidor i prou… És cert que algunes lectures assenyalen que el bipartidisme hauria pogut fer una tenalla contra Ciutadans i que qui ha sortit més perjudicat de la moció són ells. Però veurem com evoluciona tot. Sí que és cert que Ciutadans té un rebuig més gran als drets forals, al concert econòmic i a la quota, però en altres aspectes són bastant semblants. Però també és cert que Ciutadans ha triat com a cavall de batalla per a pujar electoralment l’anticatalanisme i l’antibasquisme. Ara, observant la història recent, els partits, quan arriben al govern, no són tan radicals com sembla. Per això, no hi veig canvis gaire substancials amb el PP. —Sou molt actiu fent preguntes parlamentàries al senat. N’heu fetes més de set-centes. Recentment us vàreu trobar que l’estat es va negar a respondre quantes vegades havien utilitzat funcionaris espanyols balises de seguiment. I es van emparar en una llei franquista. És corrent, això? —No és pas gaire freqüent, però tampoc no és cap excepcionalitat. Quan preguntes sobre un afer que els incomoda, acostumen a al·legar que és secret. Ja ho van fer amb l’operació Copèrnic que va reprimir el referèndum del primer d’octubre, fins que va comparèixer el ministre i va decidir de donar xifres i dades. Algunes, no totes. És absurd que per una banda no es vulgui donar informació en seu parlamentària a parlamentaris que tenim dret de saber-la, i que per una altra banda el ministeri les faciliti a alguns mitjans de comunicació. Va ser el Ministeri d’Interior que va revelar que hi havia hagut agents, tant policíacs com d’intel·ligència, que havien participat en seguiments amb balises al senyor Puigdemont. Però quan vàrem preguntar per això ens van dir que era secret. I, per acabar-ho d’adobar, que s’emparin en una llei franquista. És un escàndol. Moltes vegades el PP insisteix a dir que no hi ha rastre del franquisme, que l’única cosa que volem fer és ridiculitzar-los, però són ells mateixos que s’aixopluguen en lleis franquistes per no donar més informació. —Quina és la resposta que més us ha impressionat? —És bastant habitual que no responguin. Quan més m’he estranyat ha estat quan m’han mentit clarament. El govern té l’obligació de dir la veritat i de donar-me informació fidedigna. —I creieu que us han mentit? —He vist com m’han negat l’existència d’informes de temes bascs, per exemple, i que després han estat publicats a la premsa. Per exemple, em van arribar a dir que no hi havia un informe policíac sobre la influència de l’esquerra independentista en l’educació pública a Navarra, però aquest informe ha estat publicat en un mitjà com El Mundo. Només és un exemple. —Això us serveix per a conèixer les entranyes de l’estat espanyol. —Moltes d’aquestes preguntes no les faig solament per a obtenir informació per a fer de control del govern, sinó també per a posar en evidència i denunciar els fets. Aquestes preguntes parlamentàries al govern figuraran per sempre al Butlletí Oficial de les Corts i posaran en evidència l’estat davant les seves incongruències i contradiccions en algunes respostes. Ja he animat tots els parlamentaris a interpel·lar sobre allò que ens grinyola de l’estat. Més enllà del que llavors puguin respondre de manera escrita. —Moltes preguntes són sobre les clavegueres de l’estat, les maniobres de l’estat contra Catalunya o la repressió del primer d’octubre. Per què us centreu tant en Catalunya? —Bé, en primer lloc sóc portaveu de la comissió d’Interior i moltes vegades em toca de tractar d’aquests temes. En segon lloc, EH Bildu té una posició de solidaritat total amb els republicans catalans i les seves formacions. A més, jo em considero amic de molts dels que ara són a la presó. Per tant, davant la repressió tan brutal a què és sotmesa Catalunya, observo com una obligació, sobretot en termes de solidaritat, el fet d’actuar com més professionalment millor i fent la millor tasca que puc fer com a representant d’EH Bildu al senat. Però jo crec que les meves iniciatives tenen molt ressò perquè es fa més estrany que sigui un diputat basc qui les faci.

Summary: Jon Iñarritu: ‘Josep Borrell és el ministre més reaccionari que es pot nomenar’


El 2 de juny, Escola Valenciana – Federació d’Associacions per la Llengua, una entitat amb dècades d’història dedicada a la normalització lingüística, especialment en el camp del sistema educatiu, va escollir president. Natxo Badenes (l’Alcora, Alcalatén, 1958), que pren el relleu de Vicent Moreno, és el primer president que no prové de la docència. Fa trenta anys, explica, ‘com a pare d’una xiqueta que estudiava en valencià’, es va adreçar a l’entitat, s’hi va implicar i s’hi va quedar. A treballar. En va ser vice-president quan la dirigia Diego Gómez; després, tresorer. Ara encara, amb característic posat de bonhomiosa tranquil·litat, la nova responsabilitat. —Què penseu que pot aportar de diferent el fet de ser el primer president que no prové de la docència? —Les actuacions d’Escola Valenciana seran les mateixes que fins ara. Només hem canviat el cap visible de l’entitat, perquè tocava després de vuit anys de presidència de Vicent Moreno. Però sempre hem funcionat molt per comissions de treball, i amb les aportacions de les coordinadores: no hi ha d’haver grans canvis. Sí que és cert que jo tinc una visió un poc diferent, potser, i també la casa ha anat variant en aquests anys. —En quin sentit? —D’un moviment que va nàixer centrat únicament en el món escolar, hem anat evolucionant i cada vegada més els programes d’ús social del valencià ocupen la tasca d’Escola Valenciana. Vista la situació que teníem al País Valencià, i que continuem tenint, vam haver de treballar per l’ús social de la llengua, amb activitats com ara la Gira o el voluntariat. —I ara potenciareu aquesta segona branca, per tant? —Sí. Porte la idea d’aprofitar les jornades de reflexió que fem tots els anys a l’estiu, per establir dues vice-presidències, una d’educació pròpiament dita, drets lingüístics i política lingüística, i una altra d’ús social, i transversal al valencià, perquè cada vegada més ens demanen sobre aspectes ambientals, de polítiques d’igualtat de gènere… i Escola Valenciana hi ha de donar resposta. —Ja heu parlat de les coordinadores d’Escola Valenciana: de fet, sou una entitat d’entitats. —Sí. És una federació d’entitats. Som vint-i-dues associacions comarcals, des del Maestrat fins al Baix Vinalopó, gairebé hi ha una coordinadora o associació a cada comarca, i sis associacions d’àmbit local. Un membre de cada entitat acudeix a les juntes mensuals. —Un enfocament plural. —I que ja ve de fa trenta anys: sempre hem cregut en la comarcalització de la terra, sempre hem volgut respectar la idiosincràsia i el punt de vista de cada comarca. Perquè no sempre coincidim. La darrera llei de plurilingüisme de la Generalitat, per exemple, hi ha entitats que la defensen més i entitats que no hi estan absolutament gens d’acord. La primera cosa que s'ha de fer és derogar la LOMCE i, després, modificar la llei de plurilingüisme d'ací, que no difereix gaire de la que Ciutadans presentava a Catalunya. —Quines són les objeccions principals? —Que és una llei molt bona quan hi ha un govern sensible a la llengua i a l’educació en valencià, com és l’actual, però que potser serà una llei molt perillosa si mai arriba a governar el País Valencià algun partit no tan sensible. Perquè aleshores, amb un 25% d’ensenyament en valencià, complirien la llei i hauríem fet un retrocés important. De fet, la llei de plurilingüisme que hi ha aprovada no difereix gaire de la que Ciutadans presentava a Catalunya. —Caram. I això no es pot corregir? —Sí. Amb el canvi de govern a Madrid, demanem al conseller i al president de la Generalitat que intercedesquen perquè la Llei Orgànica de Millora de la Qualitat Educativa  desaparega. És el marc en el qual es va haver de fer la llei de plurilingüisme d’ací, no es va poder fer de cap més manera. Per tant, la primera cosa que s’ha de fer és derogar la LOMCE i a partir d’eixe moment modificar la llei de plurilingüisme. —Seria qüestió, per tant, d’aprofitar el canvi de govern a l’estat espanyol i fer valer el suport que l’han fet possible? —És necessari. Quan va eixir la llei de plurilingüisme, a Escola Valenciana vam entendre’n el context: que el govern valencià és format per tres partits i, sobretot, molt encotillat pel que marcava la LOMCE. Si el problema era la LOMCE, i els partits que han donat suport al govern de l’estat ja van dir, tots, en el seu moment, que no n’eren partidaris, doncs la cosa és ben clara, no? Hauria de desaparèixer immediatament. —Els ho demanareu explícitament? —Sí, sí. Hem demanat una reunió amb el conseller d’Educació, Vicent Marzà, i amb el president Ximo Puig, i els ho expressarem, igual com també farem arribar un escrit als parlamentaris valencians dient que ens agradaria que una de les primeres mesures que es debateren al Congrés de Diputats fóra la derogació d’aquesta llei. I creiem que no haurien de tenir-hi problemes. —Hem passat amb escreix l’equador del govern del Botànic: ja deveu d’haver fet balanç i readequació de les formes d’actuació d’una entitat que abans suplia el treball institucional que no es feia o que es feia a la contra… —Sí: per a Escola Valenciana va ser un canvi important. Va costar prou d’adaptar-se als nous temps del País Valencià, malgrat que no som govern ni tenim res a veure amb l’actual govern. Eren molts anys d’estar a la contra. Ara, per exemple, tenim un govern sensible, per primera vegada ens ha rebut el president de la Generalitat, tenim sovint reunions amb la Conselleria per donar opinions. No sempre en fan cas, evidentment, ni sempre amb els resultats que ens agradarien, però almenys ens escolten, i és un canvi important. —Quina valoració feu de les actuacions del Botànic? —Pel que fa a la llengua i les polítiques del govern… mmmmbé, tenim encara pendent una cosa que ens agradaria que el govern del Botànic complira el 2018: aprovar la capacitació lingüística per a la funció pública. Ja han passat tres quartes parts de la legislatura i encara no s'ha aprovat la capacitació lingüística per a la funció pública. —Que era un compromís explícit. —Ja hem fet tres quartes parts de la legislatura i això encara no s’ha aprovat. No pot passar del 2018 que no s’haja aprovat al parlament valencià. Som l’única comunitat autònoma de l’estat amb competències en dues llengües cooficials que no té assolit eixe requisit: gallecs, bascos i catalans el tenen, i nosaltres, no. Que per a ser funcionari de la Generalitat s’hagen de tenir competències lingüístiques és prioritari en aquests moments. Importantíssim. —Alguna altra qüestió? —També ens agradaria fer una modificació de la Llei d’Ús i Ensenyament del Valencià, que la tenim de fa més de trenta anys i ja ha quedat desfasada. Ens agradaria anar treballant en una llei d’igualtat lingüística, on es permetera per llei que hi haguera una part del cinema en valencià, que l’etiquetatge fóra en valencià… Ara hem de canviar el fet que el valencià només siga present en l’educació i en la cultura: s’ha de poder parlar de tot en valencià. —Fer visible, prestigiar i estendre. —És clar. Fa trenta anys començaven poques escoles a fer ensenyament en valencià i avui dia en fan pràcticament el 70%, en un nivell o altre. La societat ha canviat molt. I eixa llei també hauria de canviar i adaptar-se a les circumstàncies actuals del territori. —En cas que hi torni a haver un govern com l’actual, Escola Valenciana què li demanaria, a un Botànic 2? —El requisit lingüístic per a la funció pública no considere que s’haja d’aprovar en la legislatura següent. De fet, ens enduríem una gran decepció del govern actual si no s’aprovara en aquesta legislatura. Per al futur govern, crec que la cosa més important és treballar per a una llei d’igualtat lingüística en què es potencie l’ús social del valencià en totes les activitats que es facen al nostre territori. Eixa seria la principal qüestió. I després , la modificació de la llei de plurilingüisme, si es modifica la LOMCE. La reciprocitat de les televisions de l'àmbit lingüístic és una qüestió prioritària per a nosaltres —Per a l’extensió de l’ús social del català, el fet que ja funcioni la televisió d’À Punt és també un pas important… —Importantíssim. El món audiovisual, pel que fa a l’ús social de la llengua, ho és gairebé tot. I ací hem estat uns anys orfes de mitjans de comunicació. Estem esperançats amb aquesta nova televisió. Els primers dies sembla que les coses van per bon camí. Estarem atents. Cal una televisió que vertebre el territori, que no siga sols per a la festa, sinó de qualitat, en valencià, arrelada a les nostres terres. I cal també que no tornem a caure en l’antiga televisió. Nosaltres, a més, demanarem immediatament al govern valencià la reciprocitat amb TV3. Hi havia un acord. Sempre ens havien dit que podríem tornar a veure qualsevol televisió del nostre àmbit lingüístic quan tornara a emetre la nova televisió valenciana. Bé, ja ha començat. La reciprocitat de les televisions de l’àmbit lingüístic és una qüestió prioritària per a nosaltres. —Heu comentat que fa cosa de trenta anys us vàreu adreçar a Escola Valenciana. Què impulsa un pare a fer aquest pas, més enllà d’implicar-se en l’AMPA de torn? —L’impuls va ser estimar la terra i estimar la llengua. He tingut amics, com ara Vicent Pitarch i Francesc Mira, que m’han fet estimar la llengua, que m’han fet estimar la cultura d’ací. I sentint parlar aquesta gent jo volia per a la meua filla allò que no vaig poder fer, que era estudiar en la meua llengua. En definitiva, pense que és l’estima per la terra, que m’ha fet entrar en aquest moviment. I després t’hi enganxes, t’il·lusiones, els mateixos entrebancs que trobes t’animen a continuar, a superar-los. —I finalment heu fet el pas de presentar-vos per a la presidència. —Bé, si m’ho hagueren demanat fa uns mesos, hauria dit que no era en el meu cap. Però hi va haver vuit o deu companys de diverses associacions i coordinadores que pensaven que jo era la persona adient per a presentar-se. Hi havia una amiga i companya, una mestra de València, Laura Font, que va manifestar que es volia presentar. I, en fi, finalment em van convèncer i també ho vaig fer. Però bé, en aquestes eleccions no mai guanya ni perd ningú, són eleccions entre amics i, al final, tan sols hem triat el cap visible, la persona que representa l’entitat. El dia a dia d’Escola Valenciana el fem entre tots. No podem fer país si no fem comarca —Teniu pensat el vostre equip de treball? —Som una entitat en què ho decidim tot entre tots. El president té el mateix vot i el mateix dret d’opinar que el representant que ve de la Safor o del Camp de Morvedre. Vull fer equips. Vull treballar molt per comissions. —El 2 de juny hi va haver dues candidatures. Ara integrareu membres de l’altra candidatura en la vostra junta directiva? —El procés va acabar el dia 2 de juny. Fins eixe dia, tots dos vam presentar els programes a totes les entitats. Jo vaig felicitar Laura pel seu programa. Però, per bé que en el 90% coincidíem plenament, teníem coses en què divergíem un poc, quant a l’estructura o a formes de dur l’entitat. Per a l’equip directiu, que ara vaig creant, no mire en absolut qui va votar o va donar suport a qui. Entre altres coses , perquè tampoc no ho tinc clar: el vot és secret. Sí que vull que hi haja paritat i que siguen cares noves, gent que ha treballat en les seues comarques però que no era part activa en la junta anterior. En tot cas, eixe procés s’ha acabat: tots som Escola Valenciana, i vull fer una junta que ens represente a tots. —El vostre objectiu principal com a president? —Jo em consideraria satisfet si fórem capaços de rejovenir la junta i l’entitat. En el dia a dia, hem crescut de manera exponencial, tant en activitats (la ràdio, el voluntariat, la Gira…) com en programes. Però potser no hem sabut buscar o recollir gent jove. És el repte que tenim. —Quin és el valor clau d’Escola Valenciana? —La constància i l’honradesa. Hem estat sempre al peu del canó, en moments molt complicats, difícils. I el fet de ser una entitat molt transversal, amb molta complicitat en les comarques, molt arrelada. Perquè no podem fer país si no fem comarca. Aquest principi el vaig aprendre quan vaig entrar a Escola Valenciana, dels presidents que hi havia, Josep Chaqués, Carme Miquel… Eixa és la força d’Escola Valenciana: entendre-la com el que és, una federació d’associacions comarcals. —Les trobades en són un exemple. —I tant. Ser capaços de fer vint-i-una trobades al País Valencià, de fer eixir al carrer més de 200.000 persones cada any, és un treball enorme però una satisfacció també enorme. I que cada trobada tinga la seua particularitat. Això ens enriqueix a tots. —Per acabar, quin és el darrer llibre que heu llegit? —El darrer que ha escrit Pep Castellano, L’aurora de la fi del món.

Summary: Natxo Badenes: ‘Ens enduríem una gran decepció del govern si la capacitació lingüística no s’aprovara en aquesta legislatura’


Aquest cap de setmana s’estrena ‘Segon origen’, un film que versiona l’obra més llegida de Manuel de Pedrolo, ‘Mecanoscrit del segon origen’ (més d’un milió d’exemplars venuts al llarg de quatre dècades). El guió va ser escrit per Bigas Luna i Carles Porta, però poc abans d’iniciar el rodatge, el 2013, Bigas Luna es va morir. Aleshores, Carles Porta va continuar el projecte d’aquest ‘long seller’ literari català, que és el llibre més llegit en la nostra llengua de tots els temps. Coincidint amb aquesta estrena, us recordem que fa pocs mesos va arribar a les llibreries el llibre ‘L’hort del segon origen’ de Jordi Puig i Roca (Fundació Carulla), un llibre que té el suport del museu de la vida rural de l’Espluga de Francolí i que presenta més de cinc-centes varietats locals de cultius, per cuidar l’hort que pots fer a casa com si fos l’últim de la terra. La història del ‘Mecanoscrit del segon origen’, de gènere de ciència-ficció, explica la història de l’Alba i el Dídac, de 14 anys i 9, que es converteixen en els únics supervivents de la terra després d’una catàstrofe elimina la resta d’humanitat. En la versió cinematogràfica ideada per Carles Porta i Bigas Luna, l’Alba i el Dídac es troben uns papers escrits pel Dara, pare d’ella i científic especialitzat en el canvi climàtic, que els seran molt valuosos a l’hora de fer un hort per sobreviure després del cataclisme. El llibre ‘L’hort del segon origen’ és escrit en primera persona. És Dara qui parla a la seva filla Alba indicant-li com es cultiva un hort i ho fa a tall de “manual de supervivència”. ‘L’hort del segon origen’, que duu com a subtítol ‘L’horticultura del futur amb arrels del passat’, pretén explicar com l’horticultura, la fructicultura i la cria d’animals que feien els nostres avis, amb els coneixements i les tècniques modernes, poden ser un tresor que ajudi a alimentar les generacions futures d’una manera sana i respectuosa amb l’entorn. Incorpora un inventari inèdit de més de 500 varietats locals catalanes d’hortalisses i fruiters amb consells de com plantar-les, conrear-les, tenir-ne cura i on comprar-ne les llavors. Coberta sencera del llibre ‘L’hort del segon origen’ de Jordi Puig i Roca (Fundació Carulla). Explica Carles Porta al pròleg del llibre: ‘Una de les primeres decisions que vam prendre amb en Bigas Luna va ser que a la pel·lícula hi havia d’haver un hort. Teníem clar que després de la desaparició de la humanitat, i sense electricitat, un hort havia de ser el protagonista de la supervivència de l’Alba i en Dídac. L’hort havia de ser un protagonista més. A casa meva som pagesos i sempre he viscut l’hort de prop, i en Bigas es va convertir, per convicció, en un expert en horts i agricultura ecològica. Va ser una decisió ràpida i fàcil de prendre.’ I acaba dient Porta: ‘Un dels detalls d’aquest completíssim llibre sobre horts i agricultura és que també explica com fer un hort en qualsevol lloc. És un autèntic tractat sobre horts i agricultura ecològica, (…), i una clara apologia de la natura i de les essències humanes. L’hort del ‘Segon origen’, el real, el de la pel·lícula, i el llibre que teniu a les mans conformen un tot, i, des del meu punt de vista, mostren una metàfora molt senzilla i clara, que el pare de l’Alba diu a la que acaba essent la mare de la nova humanitat: «si tu cuides la natura, la natura et cuidarà a tu».’ L’autor d’aquest manual d’horticultura és Jordi Puig i Roca (L’Ametlla del Vallès, 1978), pagès de vocació i doctor en ciències ambientals, especialitzat en canvi climàtic. Des del 2002 és al capdavant d’una explotació hortícola (www.espigall.cat), que produeix amb varietats locals. La primera part del llibre Puig la dedica als conceptes bàsics d’agricultura ecològica, mentre que la segona part és una reivindicació de l’extens patrimoni de varietats locals que tenim al país. El manual ofereix una llista de 320 varietats d’hortalisses, 220 varietats de fruites i vinyes i algunes races d’aviram, i explica com cultivar-les.

Summary: ‘L’hort del segon origen’: del film al manual d’agricultura ecològica en llibre


JxCat i ERC s’han reunit aquest matí amb els presos polítics als Lledoners per buscar un acord decisiu per a la legislatura: acatar o no la suspensió dels diputats processats per rebel·lió ordenada pel jutge Pablo Llarena. Ha estat una reunió conjunta que, per qüestions de logística, era l’única possible amb tots els actors implicats abans del debat de política general. Segons fonts consultades per VilaWeb, la cimera no ha permès tancar un acord però les converses continuaran. Després de la suspensió del darrer ple, el mes de juliol, per falta d’un acord entre els dos socis de govern, en el debat de política general es posarà a prova la unitat independentista. JxCat manté l’opció perquè sigui el ple de la cambra qui decideixi finalment si els diputats han de ser suspesos o no, en una votació que es produiria després d’un dictamen de la comissió de l’estatut dels diputats. La CUP també ha defensat que ha de ser el ple qui en tingui l’última paraula. L’objectiu de JxCat i la CUP és rebutjar la suspensió: que no hi hagi la majoria absoluta necessària perquè es produeixi d’acord amb el reglament del Parlament. Això podria desencadenar, però, represàlies de l’estat espanyol, del propi Tribunal Suprem o el Tribunal Constitucional. Una bel·ligerància que ERC ha volgut evitar des del principi del mandat per no posar en risc més diputats independentistes i els membres de la mesa, amb Roger Torrent al capdavant. JxCat i la CUP, però, hi veuen més coses en joc. JxCat, el futur de Carles Puigdemont. No vol que el seu líder sigui suspès perquè això faria inviable el seu compromís de restituir-lo quan sigui possible. A més, al·leguen que Puigdemont no és a la presó i l’euroordre que el retenia a Alemanya va caure i, per tant, no es donen els requisits perquè se li apliqui l’article 384 bis de la llei d’enjudiciament criminal a què apel·la Llarena. Ell mateix ha alertat aquest matí que només els ciutadans poden demanar-li que deixi l’escó i s’ha mostrat confiat que el parlament ‘protegirà’ els seus diputats. Una altra qüestió rellevant és l’estratègia de defensa dels exiliats i els presos polítics fora de l’estat espanyol. La cupaire Mireia Boya ha alertat aquest matí que la substitució dels diputats suspesos ‘és reconèixer que són culpables’ i això pot fer perillar ‘la via jurídica de defensa internacional’. En la reunió d’aquest matí amb els presos polítics hi havia Torrent i Sergi Sabrià d’ERC, i Albert Batet i Josep Rius de JxCat. Des del juliol, hi ha hagut un reforçament de les opinions partidàries de no acatar les suspensions dins del grup de Puigdemont. Inicialment, JxCat estava disposat a acceptar la substitució temporal dels diputats encausats si Puigdemont quedava exclòs de la proposta però, segons diverses fonts, almenys Jordi Turull i Josep Rull consideren que no han de ser suspesos dels seus drets i deures com a diputats. ERC insisteix que s’ha de trobar una solució que compleixi tres condicions: que cap diputat hagi de renunciar a l’acta, que es preservi la majoria independentista i que les decisions que es prenguin siguin ‘efectives’ i ‘no s’impugnin.’ Al juliol, la proposta de Torrent era que els diputats processats fossin temporalment ‘substituïts per qui designin els grups parlamentaris respectius.’ La mesa va votar-la però hi va haver un empat: els dos membres de Cs i Josep Costa (JxCat) s’hi van oposar, ERC i el PSC hi van votar a favor i Eusebi Campdepadrós (JxCat) s’hi va abstenir.

Summary: JxCat i ERC no es posen d’acord sobre la defensa dels diputats represaliats en una reunió als Lledoners


La televisió algeriana Ennahar TV ha emès un vídeo gravat a la presó CIE d’Archidona (Andalusia) on es veuen agents de la policia espanyola antiavalots colpejant un intern, que és a terra. La televisió diu que l’agredit és Bouderbala Mohammed, l’home algerià de 36 anys que va aparèixer penjat dins de la cel·la el 29 de desembre. Llavors es va apuntar a un suïcidi com a causa de la mort, però arran del vídeo la televisió argelina ho posa en dubte. #URGENTE La televisión argelina @ennaharonline asegura en su informativo que el joven Bouderbala Mohammed falleció en la Cárcel de #Archidona tras la paliza propinada por la policía española que informó de un suicidio. La autopsia aún no ha sido publicada por #España pic.twitter.com/USLm1wGyxN — Sergio Rodrigo (@SRodrigoruiz) 30 de desembre de 2017 VilaWeb no ha pogut confirmar, però, que es tracti efectivament de Bouderbala Mohammed ni tampoc la data de gravació del vídeo. Ennahar TV és una cadena algeriana privada d’informació vint-i-quatre hores, que està considerada com la més important del país en aquest segment. Després de la mort de Mohammed, partits com Units Podem i el PSOE han demanat al ministre d’Interior espanyol, Juan Ignacio Zoido, que doni explicacions i assumeixi responsabilitats. La Junta d’Andalusia i l’entitat SOS Racisme n’han demanat la dimissió. La presó d’Archidona s’utilitza com a Centre d’Internament d’Estrangers tot i que no està habilitada com a tal. Els dies 23 i 24 de novembre dos tècnics del Defensor del Poble espanyol, van visitar la presó i van detectar nombroses carències.

Summary: Una televisió algeriana difon un vídeo d’antiavalots agredint migrants al CIE d’Archidona


El cap de llista per Barcelona a les eleccions del 28-A pel Front Republicà, Albano Dante Fachin, ha destacat a l’ACN que Neus Català mai va rendir-se. ‘Són 103 anys de lluita, que vol dir que no s’ha rendit malgrat unes condicions terribles’, ha afirmat des de Girona després de conèixer la mort de l’última supervivent catalana del camp de concentració nazi de Ravensbrück. ‘El millor homenatge que li podem fer és no rendir-nos i seguir lluitant’, ha assegurat el candidat minuts abans de participar en un acte.

Summary: Albano Dante Fachin creu que ‘el millor homenatge’ a Neus Català és ‘seguir lluitant’


Les consultes republicanes a Mallorca han acabat amb un total de dotze municipis que han fet el referèndum. Han votat 3.368 persones amb 3.191 sufragis favorables al sistema republicà. 152 persones han optat pel règim monàrquic. Hi ha hagut també 18 vots en blanc i 7 vots nuls. Els organitzadors destaquen que han aconseguit trencar el silenci i obrir el debat. Consulteu ací els resultats globals de les consultes. Les consultes populars sobre monarquia o república, sota l’empara legal de l’Obra Cultural Balear, han estat organitzades per diverses entitats socials i civils s’han fet en els dotze municipis següents: Alaró, Artà, Esporles, Llubí, Palma, Pollença, Porreres, Santa Margalida, Sencelles, Sóller, Sineu i Valldemossa, entre el 31 de març i avui 7 d’abril de 2019. Aquest cap de setmana es realitzen 12 consultes "Monarquia o República" a Mallorca. Avui #Alaró, #Esporles, #Pollença, #Porreres, #SantaMargalida, #Sencelles, #Sineu i #Sóller Demà #Artà, #Esporles, #Llubí, #Palma i #Pollença En aquesta imatge podeu consultar on anar a votar pic.twitter.com/jnsFoVguus — Aguait (@aguait_cat) April 6, 2019 Els organitzadors valoren positivament la participació ciutadana malgrat que era una cita organitzada per voluntaris. Remarquen que les votacions s’han efectuat sense cap mena d’incident i que han possibilitat obrir el debat a un tema que sembla intocable. A més, valoren el seguiment mediàtic i l’exercici de la llibertat d’expressió i asseguren que promouran més votacions a la resta de municipis de les Illes Balears. Els col·lectius socials que han organitzat les consultes són: Alternativa per Artà, Aplec per Alaró, Assemblea Popular de Porreres, Ateneu Popular d’Esporles, CDR Sineu, Col·lectiu Es Fibló, L’Ateneu de Pollença, La Valldemossa que Volem, Obra Cultural Balear, Plataforma Pro-Consulta Popular, S’Ateneu de Santa Margalida, Unió d’Independents d’Artà i Volem Sencelles Consulteu ací el document elaborat per les entitats organitzadores. Resultats per municipis A Palma, el 98,4% han fet un vot favorable a la república. Gairebé 800 persones hi han participat. A favor de la república, 778 vots; i partidaris de la monarquia, 12 sufragis. Han participat 380 homes, 404 dones. 📢Ja hem finalizat el recompte!📢Han participat un total de 790 persones: 12 partidàries de la monarquia i 778 a favor de la república. Moltes gràcies a totes les que s'han acostat a la consulta popular de Palma. #VolemDecidir pic.twitter.com/L98tAlveoT — Mallorca Lliure! (@mallorcalliure) April 7, 2019 A Artà han votat 388 persones, amb 377 vots favorables a la repúblicac, 10 a la monaquia i un vot nul A Artà hem votat 388 persones en 3h! Visca la democràcia! #consulta #llibertat pic.twitter.com/PEs3gMyBqJ — Independents d'Artà (@IndependentArta) April 7, 2019 A Llubí han votat 165 veïns, amb 148 suports a la república, 16 a la monarquia i un vot en blanc. Un total de 216 ciutadans han participat a Sóller. Una consulta ciutadana impulsada per l’Obra Cultural Balear i que ha acabat amb una aclaparadora majoria (95%) que s’ha decantat per un model d’estat basat en la república. 205 persones han donat suport a la república enfront de les nou votant a favor de la monarquia. S’hi han registrat dos vots nuls. A Sencelles dels 89 vots emesos, 83 han estat favorables al model republicà, cinc per al monàrquic i un vot en blanc. A Santa Margalida, de les 183 persones que hi han participat, 163 s’han decantat per la república, 19 per la monarquia i un vot ha estat nul. A Alaró han votat un total de 175 persones, de les quals 162 han optat per la república, deu per la monarquia i tres vots en blanc. A Porreres han votat 244 veïns, dels quals 229 ho han fet per la república, onze per la monarquia, tres vots han estat nuls i un en blanc. El New York Times es fa ressò de les consultes sobre monarquia o república a Mallorca

Summary: Consultes republicanes a Mallorca: resultats globals dels dotze municipis que han fet el referèndum


Jordi Turull, Joaquim Forn, Josep Rull, Jordi Cuixart i Jordi Sànchez han fet una crida en favor de la unitat de l’independentisme en les cartes escrites als Lledoners i llegides durant l’acte del Consell per la República a Perpinyà. ‘Us ho imploro, unitat, unitat i unitat. L’acte d’avui simbolitza la victòria sobre els que busquen l’enfrontament entre presos i exiliats’, ha resumit Turull. Per la seva banda, Sànchez ha demanat de ‘derrotar la desunió per evitar que acabi derrotant l’independentisme’. Per Rull, la bifurcació entre presó i exili va ser una decisió ‘encertada’ i ha afegit que l’exili ha posat l’estat espanyol ‘davant el mirall de la seva infàmia’. Una de les paraules més repetides ha estat ‘persistència’. Turull ha fonamentat el seu missatge a apel·lar a la ‘victòria i l’esperança’ i ha replicat als qui cerquen un ‘enfrontament’ entre presos i exiliats que ‘deixin de fer el ridícul’. Segons que ha explicat, les alegries més grans a la presó han vingut de les victòries a l’exili i de les mobilitzacions al carrer. ‘Si volem convertir petites victòries en la victòria total, persistim i persistim. Eliminem del diccionari polític la renúncia i la rendició. Només així podrem estampar la paraula “República”‘, ha afegit. Per la seva banda, el conseller Joaquim Forn ha dit que no es cansarà de reclamar ‘unitat’ i la ‘complicitat que va fer possible l’1-O’. Per això ha reivindicat que es recuperi la ‘moral de victòria’. ‘Mai no ens hem sentit vençuts, ens cal persistir i avançar fent camí. Junts farem realitat el nostre somni’, ha conclòs. Rull ha contraposat la situació de Carles Puigdemont, Toni Comín i Clara Ponsatí amb la d’Oriol Junqueras, a qui ‘el regne d’Espanya ha trepitjat el dret de ser eurodiputat’. I també ha evocat l’esperit de l’1-O, el ‘dia que les urnes van derrotar les porres i que un poble digne va dir prou’. D’una altra banda, també ha reivindicat la decisió ‘encertada’ dels membres del govern de bifurcar-se entre la presó i l’exili. En la mateixa línia, el president d’Òmnium, Jordi Cuixart, ha afirmat que ‘la força de l’exili recorda que units som capaços d’assolir fites impensables’. I ha afegit que cal ‘mantenir la coherència, la serenitat i la fermesa’. Tanmateix, ha declarat que dos anys i mig després es fa un acte polític a Perpinyà que l’estat espanyol no hauria volgut. El dirigent de JxCat, Jordi Sànchez, també ha llançat un missatge contundent en favor de la unitat de l’independentisme i s’ha afegit a ‘l’homenatge a l’exili i al seu compromís insubornable amb la llibertat de Catalunya’. Segons Sànchez, és moment de ‘generositat’ i ha fet una crida a derrotar la desunió tot alertant que cal evitar que ‘la desunió derroti l’independentisme’.

Summary: Missatges d’unitat dels presos polítics dels Lledoners a Perpinyà


A la ciència li sobra competitivitat i li falta cooperació, creativitat i risc. Susana Eva Martínez. Blog ‘Mujeres con ciencia’, 2014 La Declaració i Plataforma d’Acció de Pequín va ser aprovada de manera unànime per quasi dos-cents països després de la IV Conferència Mundial sobre la Dona (Pequín, 1995). En aquest manifest, i resumits en dotze «esferes d’especial preocupació», s’establien una sèrie d’objectius estratègics per a aconseguir la igualtat de gènere; una d’aquestes àrees era la d’«educació i capacitació de la dona». Tot i els esforços i avanços realitzats, el 2015 –vint anys després de la conferència de Pequín– cap país havia reeixit a completar el programa marcat. La campanya Pequín+20 es va llançar per promoure la creació de noves xarxes, enfortir la voluntat política i mobilitzar la població per a aconseguir, el 2030, aquell planeta 50-50. La desigualtat de gènere en l’àmbit de la ciència es podria percebre com un problema anecdòtic davant de la gravetat de la situació en altres esferes, com la violència contra les dones, la pobresa o la salut. No obstant això, aquell planeta 50-50 en 2030 guarda una estreta relació amb la ciència. Per què? Les dones tenen dret a triar amb llibertat els seus estudis i la seua futura professió, ignorant aquells estereotips que les allunyen d’alguns camps del saber, en particular en la ciència i la tecnologia. Vivim en un món amb recursos naturals cada vegada més escassos. Cal educar la població en el consum responsable i el respecte cap al nostre planeta. Però també és imperiós, per exemple, descobrir la manera de portar aigua potable a llocs amb sequeres prolongades, trobar medicaments que tracten velles i noves malalties o idear sistemes eficaços de localització d’éssers vius en situacions de catàstrofes naturals. Aquests avanços només poden aconseguir-se invertint en ciència i no bandejant ningú, en particular les dones, amb la seua creativitat, les seues idees innovadores, la seua manera de treballar i, per descomptat, els seus drets. Per a «fer el pas» també en ciència no sols és necessari animar les joves a emprendre –si així ho desitgen– estudis en ciència o tecnologia; també cal convèncer la societat de la importància de la ciència en la nostra vida i de la necessitat que les dones participen, en igualtat de condicions, en tots els aspectes relacionats amb la investigació científica i tecnològica. Llegeix l’article sencer al número 91 de Mètode Marta Macho. Professora de la Universitat del País Basc – Euskal Herriko Unibertsitatea. Editora del blog Mujeres con ciencia. Què és Mètode?

Summary: Un planeta 50-50


El president de la Generalitat de Catalunya, Carles Puigdemont, ha concedit una entrevista a l’edició europea del diari Bloomberg: ‘Amb el ‘Brexit‘ la UE demostra que és capaç d’adaptar-se’, titula el mitjà econòmic. I és que Puigdemont posa com a exemple la possible sortida del Regne Unit de la UE com a exemple dels canvis que és capaç d’afrontar la comunitat europea en cas que Catalunya vulgui independitzar-se: ‘Aquest és un bon precedent pel que pugui succeir a Catalunya’. El text, signat per Esteban Duarte, explica que l’estat espanyol es troba paralitzat davant la incapacitat de forma govern mentre el govern català té l’objectiu de crear les estructures d’un estat independent en els pròxims divuit mesos per a després fer una votació definitiva per a independitzar-se. Rajoy és taxatiu sobre les aspiracions de Catalunya mentre que Pedro Sánchez, segons Bloomberg, és més conciliador tot i no acceptar un referèndum. Per acabar, l’article explica que la major part dels independentistes, que suposen ‘gairebé la meitat’ dels votants, són favorables a continuar dins la UE. ‘Tradicionalment el realisme polític de la UE, com acaba de demostrar, seria intel·ligent de permetre que un soci seriós, de confiança i solvent com Catalunya continuï sent membre’, acaba dient Puigdemont.

Summary: Puigdemont a Bloomberg: ‘La UE demostra que és capaç d’adaptar-se’


Després de diversos volums de contes –el darrer dels quals, La biblioteca fantasma (Males Herbes, 2018), ha estat elogiat per la crítica–, el pianista i escriptor Jordi Masó Rahola (Granollers, 1967) continua la trajectòria literària amb la novel·la L’hivern a Corfú. Publicada també per Males Herbes, la nova obra és una història plena d’humor i també de personatges extravagants, que coincideixen en un creuer per la Mediterrània. El llibre arribarà a les llibreries la setmana vinent. Us n’oferim un fragment. L’editor de Males Herbes, Ricard Planas, destaca de la novel·la: «L’hivern a Corfú és tot un salt endavant en la carrera sempre ascendent d’en Jordi Masó Rahola. Una novel·la fresca i brillant, que, a partir d’un petit misteri, construeix un bestiari de personatges estrafolaris, alguns dels quals es troben més enllà de la ‘normalitat’. En aquest cas, l’enginy d’en Masó Rahola es posa al servei d’una colla de facècies que ens situen davant d’un mirall. Aquí l’escriptor desenvolupa totes les virtuts que ja va demostrar amb Polpa i La biblioteca fantasma: un sentit de l’humor que no perd les formes elegants tot i tractar situacions sovint grotesques, i un pols narratiu que ens atrapa des de la primera plana. El protagonista de L’hivern de Corfú no és un altre que l’home modern, gris i presoner de les seves pròpies rutines, que ha de reaccionar quan es troba enmig d’una situació inversemblant. Un personatge memorable, tractat amb tendresa, que transitarà per un zoològic humà sense acabar de comprendre gaire bé el seu entorn. El creuer no deixa de ser un microcosmos que es regeix per unes lleis pròpies, i no són les mateixes que valen per al món exterior. Es tracta d’una concepció del fantàstic única i intel·ligent que, n’estem segurs, atraparà els lectors entusiasmats amb els relats dels anteriors llibres de l’autor i alhora li guanyarà un públic nou, que caurà rendit davant la hipnosi burlesca d’un escriptor que creix any rere any, llibre darrere llibre.»

Summary: Avançament editorial: ‘L’hivern a Corfú’, de Jordi Masó Rahola


Acció Cultural del País Valencià (ACPV) ha anunciat en una conferència de premsa que comença una campanya de denúncia contra els ‘atacs a la democràcia’ del govern espanyol. Per a ACPV, que dimecres ja va convocar concentracions al País Valencià de rebuig al cop i de solidaritat amb les mobilitzacions catalanes, els fets del 20 de setembre signifiquen travessar una línia vermella. ‘El govern espanyol ha aplicat, per la via dels fets, l’article 155, i ha intervingut l’autonomia a Catalunya, amb una exhibició de força arbitrària, injustificada i desproporcionada’, diuen. I afegeixen: ‘Això ha situat l’estat espanyol més a prop de Turquia que no dels estats democràtics de la Unió Europea.’ Així mateix, els representants de l’entitat lamenten: ‘L’actuació del govern espanyol afecta totes les persones i col·lectius que ens afirmem demòcrates, independentment de l’opinió que cadascú puga tenir sobre el projecte d’independència que un sector molt important de la societat catalana defensa.’ Consideren també que si aquestes actuacions es normalitzen, tots els ciutadans en seran víctimes. Per això, ACPV impulsa una campanya de solidaritat i de denúncia, encarada a Europa i que, d’entrada, preveu de fer pública per mitjà de la Xarxa Europea per la Igualtat Lingüística (ELEN), que presideix Ferran Suay, membre alhora de la Junta Directiva d’ACPV, i que compta amb cent cinquanta associacions, amb centenars de milers de socis en vint-i-dos estats europeus. Per a això, i per a acompanyar el material informatiu, s’ha elaborat un vídeo en anglès amb una breu locució del president d’ACPV, l’antropòleg i escriptor Joan Francesc Mira. Així mateix, ACPV ha anunciat que treballaria amb els eurodiputats valencians ‘perquè facen arribar la veu dels demòcrates a les institucions europees’. I ha informat també que habilitaria un enllaç a la seva web amb un objectiu: ‘que cada valencià puga fer arribar al Parlament Europeu i a les institucions i càrrecs electes de la Unió Europea la denúncia i la petició d’intervenció’. Finalment, l’entitat ha volgut expressar la solidaritat amb Òmnium Cultural, entitat que considera ‘germana’ i que recentment ‘ha estat víctima d’amenaces i agressions, com ara el segrest de la seua revista’. I han recordat: ‘Quan milions de ciutadans denuncien durant anys un profund sentit de discriminació, negar-se a escoltar-los no és una solució democràtica, i només aconsegueix retardar el que serà inevitable: que la veu de la ciutadania acabe esdevenint una força de canvi imparable.’

Summary: Els valencians denuncien a Europa el cop contra Catalunya


El president de la Generalitat, Quim Torra, ha reivindicat el paper de JxCat davant ERC i ha assegurat que és l’espai que ‘s’ha plantat’ davant la repressió i que no s’ha ‘doblegat’. El cap de l’executiu ha fet aquesta defensa en un acte al Born CCM de Barcelona en què han participat els consellers de JxCat i el president Carles Puigdemont, per videoconferència, entre d’altres dirigents. ‘Nosaltres som els que ens plantem’, ha dit Torra en referència a ERC. En el mateix acte, Torra ha explicat que presentarà en la pròxima reunió amb Pedro Sánchez la seva exigència perquè hi hagi un mediador ala taula de negociació entre governs, com defensa que li ha demanat el parlament. Torra ha reivindicat la bandera del ‘diàleg i la unitat’ i ha destacat que”la base de tot està en la sobirania dels ciutadans, que trien els diputats al parlament, al congrés espanyol i a l’eurocambra:'”Davant qualsevol intent de pervertir la unitat popular, ens hem d’alçar i plantar-nos’, ha insistit, després que altres membres de JxCat hagin recordat la retirada de l’escó de Torra a la cambra catalana. D’altra banda, Torra ha reiterat que serà en el marc de la Comissió Bilateral, i no en la taula de negociació, on es debatran els punts que Sánchez porta a Catalunya com a proposta, i dels quals Torra ha ironitzat que no en van parlar i que el mandatari va limitar-se a deixar el document damunt la taula. Torra ha insistit que la taula de negociació ha de ser per a tractar el conflicte polític, i no els greuges. Puigdemont diu que estan a punt per a les eleccions El president Puigdemont ha carregat contra el president espanyol: ‘Una persona que fa quatre dies que no despenjava el telèfon a Torra, ara ha hagut de venir al Palau de la Generalitat a reconèixer on hi ha el poder a Catalunya’. Sobre la pròxima convocatòria electoral a Catalunya, Puigdemont ha assegurat que JxCat està a punt per a afrontar-la. Ha defensat els ‘principis ferms i la responsabilitat’ de la formació i n’ha destacat la resiliència. ‘Som la força indispensable i inevitable per a qui vulgui fer política des de l’eficàcia’, ha dit. Crítiques contra ERC ‘Què s’ha fet després de dos anys de renúncies i acataments?’, ha preguntat Elsa Artadi, cap de files de JxCat a Barcelona, en referència a ERC sense esmentar el soci de govern. Artadi ha critica el ‘suposat independentisme pràctic’ perquè ‘de pràctic no en té res’. Ha advertit que l’independentisme no ha recorregut tot el camí per a aconseguir ‘finançament i traspassos’ i que el moviment no pateix presó i exili perquè Barcelona sigui ‘cocapital cultural’. Segons Artadi, JxCat votarà el pressupost al parlament ‘per responsabilitat’, però ha afegit que si només els hagués fet el seu partit serien ‘millors’. El conseller de Territori, Damià Calvet, ha destacat que els comptes s’han fet ‘sense majoria al parlament’ i en el marc d’una ‘coalició’. La portaveu de JxCat al congrés, Laura Borràs, ha carregat contra el president espanyol per tenir més d’una cara i ha dit que des del seu espai no renunciaran a res. També s’ha queixat pel ‘tuf colonial’ de les propostes de Sánchez. L’acte, al Born CCM, equipament que Torra va dirigir durant uns anys, ha estat el primer acte de precampanya de JxCat i ha comptat amb la plana major del partit, amb els consellers de JxCat –tots hi han intervingut–, diputats al parlament, al congrés espanyol i senadors. A l’acte s’ha fet una vintena d’intervencions, en què s’han repassat les xifres del pressupost i on s’ha conclòs que l’espai està ‘a punt’ per a emprendre el camí cap a les urnes i per a governar.

Summary: Torra reivindica JxCat davant ERC: ‘Nosaltres som els que ens plantem’


El conseller de Cultura Lluís Puig ha visitat avui Perpinyà i hi ha presentat el Consell per la República. L’acte s’ha fet al Casal de Perpinyà i Puig hi ha estat acompanyat pel professor Alà Baylac Ferrer. És el primer cop que un dels exiliats torna a territori català des de l’any passat. Consell per la República: com podeu apuntar-vos al registre ciutadà, pas a pas Durant l’acte s’han explicat les principals línies de treball del Consell, que tenen per objecte construir república de manera coral amb totes les persones i entitats que formin part del registre ciutadà, la primera eina de comunicació i treball que es va posar en marxa ja fa dos mesos. La seva visita era el secret més ben guardat. Poca gent ho sabia i a l’acte s’anunciava que hi participaria per videoconferència, però el conseller de Cultura ha arribat a Perpinyà a primera hora d’aquest matí provinent de Waterloo, en un viatge que s’ha allargat tota la nit. Puig, visiblement emocionat i amb llàgrimes als ulls, ha assegurat que ha estat una decisió ‘molt meditada’ i que feia molt de temps que ‘els membres del govern a l’exili’ havien estat parlant de la ‘necessitat de tornar a trepitjar terres catalanes’. ‘Ens devíem una visita’, ha afegit durant la seva intervenció. El conseller ha reivindicat el paper que la Catalunya del Nord ha tingut en el procés català i ha dit que la seva visita és una forma ‘de portar l’agraïment del president Puigdemont i de la resta del govern’ a la Catalunya del Nord. ‘És la primera vegada que venim des que vam marxar a l’exili i, per tant, és molt emotiu pensar que et trobes amb gent que parla la mateixa llengua que tu. Ha estat un dia molt agradable’, ha remarcat. Sobre una possible reacció de l’estat francès a la seva visita, Puig ha dit que no saben com pot actuar però ha recordat que són ‘ciutadans europeus lliures’, que s’han presentat davant la justícia quan se’ls ha requerit i que, per tant, no esperen que hi hagi cap reacció. ‘França és una república democràtica i té les seves maneres d’actuar. No hi ha en aquests moments cap reclamació en contra nostra’, ha recordat. En aquest sentit, ha afegit que viatgen per Europa i per la resta del món ‘no per fer turisme’ sinó per ‘seguir el procés lliure i democràtic’. Puig ha avançat també que després d’aquesta ‘segurament’ hi haurà noves aparicions. ‘Arrencar amb força’ Durant l’acte de presentació, Puig ha assegurat que el compromís és ara centrar tots els esforços a ‘arrencar amb força el Consell per la República’ i que aquest és l’objectiu que tindran aquest any. En aquest sentit, ha dit que, parafrasejant paraules de la consellera Clara Ponsatí, que ‘és l’única institució catalana no sotmesa a les urpes de l’estat espanyol’ i que volen que ‘hi sigui tothom’. La previsió és també que en un termini d’onze mesos es pugui fer l’assemblea constituent i que ‘tothom pugui exercir el seu primer dret a vot’. El conseller ha admès que aquest procés ‘no té cap manual d’instruccions’ perquè ‘no s’havia fet mai’ i que, per tant, ‘ningú sap exactament que cal fer després de cada pas’. Malgrat això, ha dit que volen ser ‘plurals’ i que això sovint comporta ‘una necessària lentitud per tal de remar i avançar per arrencar aquest tren amb prou velocitat perquè ningú quedi al marge’. Visita a Sant Miquel de Cuixà Poc després de fer-se públic que Puig ha estat a Catalunya Nord, la consellera Ponsatí ha publicat una fotografia de Puig a l’abadia de Sant Miquel de Cuixà, a Codalet (Conflent). El conseller @PuigGordi avui a Sant Miquel de Cuixà. pic.twitter.com/gI6RZJcSMX — Clara Ponsatí (@ClaraPonsati) January 5, 2019

Summary: Perpinyà acull el primer acte en territori català d’un conseller del govern en l’exili


La calorada d’aquests darrers dies haurà estat particularment dura per a la pagesia nord-catalana. La vinya ha partit molt arran de la calor de divendres. Centenars d’hectàrees de vinyes van ser cremades pel sol. La Cambra d’Agricultura parla de danys significatius, particularment als Aspres, a les Alberes, a la vall de l’Aglí i a la Marenda. Es recomana als vinyaters que enviïn fotos de les vinyes afectades als ajuntaments per poder fer una demanda de reconeixement de calamitat agrícola. La calor també ha perjudicat els animals, sobretot l’aviram. En aquest sector s’han compatibilitzat prop de dues mil gallines o pollastres morts per la calor. Alguns productors han perdut tots els animals durant aquest episodi. La Cambra d’Agricultura de Perpinyà farà una demanda de reconeixement de catàstrofe natural per poder indemnitzar els productors.

Summary: L’onada de calor perjudica les vinyes i mata milers de pollastres a Catalunya Nord


Pocs economistes tenen la influència de Thomas Piketty (1971), el francès especialitzat en desigualtat econòmica que ha venut centenars de milers de llibres amb el totxo El Capital al segle XXI, i que ahir va presentar a Barcelona la seva darrera obra, Capital i Ideologia (Edicions 62), de 1.200 planes. Piketty és escoltat i llegit per les elits acadèmiques i econòmiques de mig món occidental, a qui ensenya amb dades a la mà les fuites d’aigua d’un sistema econòmic que pot petar, perquè no funciona tan bé com vol fer creure la propaganda. Ahir no en va ser cap excepció, i a l’auditori del Palau Macaya de la Caixa hi havia de convidats l’ex-conseller d’Economia Andreu Mas-Colell, el de Justícia Josep Maria Vallès, l’ex-ministre d’Indústria Joan Majó, homes clau de la Caixa (Oriol Aspach, director d’estudis, López Burniol, director de la Fundació i Jaume Lanaspa, patró), Francisco Reynés, (Naturgy) i Marc Puig (Puig). També vam veure el cineasta Pere Portabella, els periodistes Lluís Foix i Jordi Amat, la Secretària d’Acció Exterior i de la UE, Mireia Borrell, el Director del Centre d’Estudis de Temes Contemporanis, Pere Almeda, i l’ex-diputat europeu Ramon Tremosa, assegut a primera fila i protagonista del dia. Fotografia: Júlia Castells/EEH L’acte va ser presentat pel filòsof i periodista Josep Ramoneda, que el va conduir en francès, com Piketty i bona part de les preguntes del públic, oferint un rar oasi francòfon en una ciutat cada vegada més anglòfila. Un dels atractius de l’acte era veure com seria Piketty rebut a Catalunya, car en el seu llibre dedica un breu capítol a l’independentisme català, que tracta de moviment de rics que volen la independència per una qüestió de diners. El capítol ha fet les delícies de la premsa de Madrid, amb titulars com aquests: ‘Piketty acusa a los independentistas catalanes de “egoísmo fiscal”‘ o ‘La motivación económica para pedir la independencia en Cataluña es muy significativa.’ Com molt bé assenyalava fa poc Jordi Barbeta en un article, alguna cosa fa malament l’independentisme si no pot convèncer una eminència com Piketty que l’independentisme no és una cosa de rics. Perquè no és menor tenir Piketty en favor o tenir-lo en contra. L’home és prescriptor a mig món. No hauria de costar tant tenir-lo de cara: és contrari als estat centralitzats, està en favor d’un socialisme participatiu, i en contra dels monopolis nascuts del BOE i dels imperis extractius. Ahir el primer a intentar convèncer a Piketty del seu biaix va ser el senyor Lanaspas, patró de la Caixa, que encertadament va dir-li que en la independència els diners no ho expliquen tot. L’origen de la gent és un factor, també. Tenir un avi català, o tenir-ne quatre, néixer a Catalunya, o néixer a Madrid, tot això també fa que votis independència o no. Però qui de fet va anar més preparat a l’acte per a seduir Piketty va ser Ramon Tremosa, que en el torn de preguntes va aprofitar per llançar-li una pregunta seductora i que el fes pensar: ‘És fantàstic tenir-vos a Barcelona presentant un llibre en català. Espanya és un país molt peculiar, senyor Piketty: és bastant descentralitzat en despesa pública, les comunitats gasten en hospitals i educació, però a la vegada és 100% centralitzat a l’hora de recaptar els impostos. Espanya és un país unitari perquè les regions no recapten. Per exemple, a Catalunya som els tercers en PIB, però una vegada Madrid ha redistribuït, som els desens. La meva pregunta seria una altra: coneixeu el professor universitari canadenc Finn Poschmann, que afirma que “quan l’estat transfereix molts recursos entre territoris, els pobres de les regions riques financen els rics de les regions pobres?” Què en penseu?’ Fotografia: Júlia Castells/EEH Piketty, amb la seva resposta, va demostrar que està disposat a deixar-se seduir. Paga la pena de llegir-la tota: ‘Jo intento regularitzar dades empíriques sobre la manera com la renda, el patrimoni i l’educació afecten el vot. I el cas de Catalunya és sorprenent. En el cas del Brexit veiem que els més rics volen restar a la UE, i a Catalunya és al revés: els més educats i rics volen sortir d’Espanya. I els menys educats i amb menys ingressos, romandre-hi. És realment sorprenent. Va en sentit contrari al del Brexit. Vós heu esmentat una explicació possible: una part dels més desafavorits vénen de la resta d’Espanya i, per tant, tenen lligams culturals més febles amb Catalunya que no pas els més afavorits. Aquesta explicació cultural és una part de l’explicació. És tota l’explicació? O la idea de mantenir els diners a Catalunya també és clau?’ ‘Penso que és més complicat que tot això. A París, l’Illa de França, la gent també vol conservar els diners per a ells i prou. A Califòrnia voldrien conservar els seus ingressos i no compartir-los. Doncs jo estic en favor de la solidaritat entre regions. L’impost progressiu és important. A Europa hi ha massa competència fiscal: Luxemburg, Irlanda. Voleu conservar els vostres diners i fer un altre Luxemburg? Sé que en el cor independentista català hi ha forces molt diferents: dretes, esquerres, partidaris de la solidaritat, i uns altres que no. Però jo voldria saber si hi ha gent que digui que el problema no és de diners. I que voldrien tenir un impost federal, per exemple, amb Europa. O amb un model federal a Espanya. Aquesta visió sobre el llarg termini a Europa és molt important. És important que els responsables polítics que volen la independència i a la vegada volen ser solidaris, ho expliquin. S’expliquin’ Capital i ideologia Piketty va resumir el seu llibre de 1.200 planes en vint minuts a peu dret. Juntament amb les respostes a Ramoneda, ofereixen un tast atractiu de les idees que han despertat l’atenció de les elits occidentals sobre les fuites d’aigua del sistema. Aquí hi ha les seves idees editades i resumides: ‘Intento presentar una història de règims molt desiguals i les justificacions que en donen. I afirmo que cal prendre’s seriosament la lluita de les ideologies i no solament la lluita de classes, que també. Perquè les ideologies harmonitzen i justifiquen les desigualtats. I en molts casos els discursos ideològics van molt més enllà de l’egoisme de classe dominant. Sempre hi ha hipocresia i egoisme, però també idealisme i essencialitat. El llibre són disset capítols, dividits en quatre parts.’ ‘En la primera parlo de la transformació de societats, com per exemple Suècia, extremadament desigual a principis de segle XX i ara model d’igualtat. Tenien els drets de vot proporcional a la fortuna. Uns pocs individus podien tenir la meitat del vot simplement perquè eren més rics. I tot això es va transformar de pressa al començament del segle XX amb la mobilització social. És un cas que demostra que els països no són condemnats. No hi ha determinisme. Podem canviar.’ ‘En la segona part parlo de societats esclavistes i colonials, com l’Índia. I com el colonitzador va aliar -se amb el poder de les castes i va acabar de fer rígid el sistema. En cap cas no és un colonitzador que allibera societats tradicionals. Al revés.’ ‘En la tercera part parlo de la crisi de societats de propietaris, que no arriba fins al segle XX. I dura fins al 1980. La quarta part s’interessa en la manera com les socialdemocràcies van entrar en crisi a partir dels anys 80 i 90 i han fet un desviament important cap al populisme.’ ‘Demano que vosaltres arribeu a les vostres conclusions amb el material que faig servir i que es pot trobar aquí. No cal que em creieu a mi.’ ‘Voldria dedicar cinc minuts addicionals a donar més idees. Primer: la Revolució Francesa, i en sóc un gran defensor, no va canviar gens la propietat. El 70% de la propietat era a les mans de l’1% de la gent. No és fins al segle XX, amb noves polítiques socials i la por de la revolució bolxevic, que la propietat canvia. És quan l’1% dels més rics baixa al 20% o el 30 de la propietat. La Revolució Francesa no va fer-ho. És més tard que lentament s’avança. Al segle XIX el 50% més pobre tenia el 2% de les propietats. Ara en tenen el 6%.’ ‘L’imperialisme ha permès que França i el Regne Unit, entre el 1880 i el 1924, poguessin tenir dèficit comercial permanent perquè ho compensaven amb una entrada del 10% del PIB via imperialisme. Així es finançaven. Això va acabar amb la Primera Guerra Mundial’ ‘La UE és laboratori de la globalització. I en favor de la UE hi estan a favor els rics, no els pobres. Al Regne Units el 10% més ric volia romandre a la UE. I el 60% més pobre volia anar-se’n. A França va passar igual amb el tractat de Maastricht. Els pobres van votar contra la UE i els rics en favor.’ ‘És curiós com als anys seixanta els menys educats i pobres dels EUA, França i Regne Unit votaven el Partit Demòcrata, els socialistes francesos o els laboristes anglesos. Doncs ara ja no. Ara són els més rics i educats els qui voten laborista, socialista, i Partit Demòcrata. Aquests partits han de renovar el seu discurs sobre les desigualtats, perquè qui en són víctimes no els voten.’ Thomas Pikertty i Josep Ramoneda. Fotografia: Júlia Castells/EEH ‘Jo afegeixo la paraula “participatiu” a la paraula “socialista” perquè crec que després del desastre de l’URSS cal distanciar-se’n. Per exemple, el socialisme participatiu es basa en el rebuig a la centralització estatal. I en una justícia educativa que doni educació a tothom i que no passi com a França o els EUA, on bàsicament estudien els fills dels rics. Estic en favor de canviar la propietat, i aprofundir en la cogestió alemanya o nòrdica, on en molts consells d’administració s’hi asseuen també els treballadors, i no únicament els accionistes. Això no passa al sud d’Europa. També cal dir que els partits socialdemòcrates anglesos i francesos no tenen un projecte internacionalista.’ ‘Per últim, crec que ja no podem tenir lliure circulació de béns i persones a la UE sense una fiscalitat comuna. Hem de redistribuir o tindrem més Brexits o replegament nacionalista. Penso també en nous tractats dins la UE, però per un nombre més petit de països’ Mentre la pluja barcelonina s’aturava i sortia el sol, el debat acabava puntualment a dos quarts de dues. De mica en mica els assistents se n’anaven, i treballadors de la Generalitat parlaven amb Ramon Tremosa de la manera de poder seduir un home contrari als estats centralitzats que no acaba de veure les raons de l’independentisme català, tan pròxim en molts aspectes al seu programa. Podrien parlar amb Liz Castro, la dona que va aconseguir que Joan Baez, tan refractària de primer a l’independentisme, hagi acabat fent cançons en favor dels presos polítics. Baez, com Piketty, són prescriptors de primer ordre. Podeu comprar Capital i ideologia a la Botiga de VilaWeb

Summary: Com seduir Thomas Piketty