El batlle socialista de la Vilavella (la Plana Baixa), Manel Martínez, ha dimitit del seu càrrec com a diputat provincial a Castelló després de fer-se públiques unes gravacions en les quals hauria pressionat una regidora del PP del municipi, Inmaculada Traver, per a propiciar la seva investidura com a batlle. Segons ha publicat el diari El Mundo, en els àudios es constatarien aquestes pressions per part de Martínez per a aconseguir el suport de la regidora del PP en la investidura del15 de juny, en la qual finalment el socialista va ser triat batlle perquè no es va presentar un regidor del PP, Abelardo Zaragoza, vot que era necessari per a evitar que Martínez aconseguís la batllia. En els àudios, als quals ha tingut accés Efe, se sent a Martínez dir-li a Traver: ‘Segurament seré diputat provincial, no sé de quina àrea’, però, ‘ja t’ho vaig dir l’altre dia que vam parlar: si poguéssim arribar a un enteniment, et podria garantir quatre anys de treball aquí’ i afegeix que ‘si d’alguna manera poguéssim arribar a un acord, jo podria fer alguna cosa per tu’. A més, assegura en referència al lloc de treball que Traver ostenta en el Servei Provincial de Restauració: ‘Ja et dic que aquí es farà molta neteja, així que si t’acostes a bon arbre, et salvaràs, és així de dur, jo t’ho dic perquè no miraran res i o t’acostes a bon arbre o te’n vas fora, i jo t’estic donant aquesta possibilitat’. Al mateix temps, pegunta: ‘Què et suposa a tu deixar-nos governar o governar amb nosaltres’. El batlle li assegura que ‘podeu tenir vida política allà i focus mediàtic; et puc donar una columna de Mediterráneo cada setmana si vols; podeu revisar totes les notes de premsa o fer notes vosaltres i enviar-les per l’ajuntament, i de totes les fotos que es facin estar vosaltres presents’. Després de fer-se públic el contingut d’aquestes converses, Martínez ha presentat avui la seva dimissió com a diputat provincial, segons un comunicat de la Diputació de Castelló. El grup socialista a la Diputació ha ressaltat que, ‘malgrat ser una conversa personal i informal en el curs de les reunions normals que es realitzen entre els diferents grups abans de constituir un ajuntament, i gravada sense el consentiment de Manel Martínez, entenem que algunes de les coses que allí es recullen no són acceptables’. Assenyalen que Martínez ‘reconeix totalment el seu error’ i que, per a ‘no danyar de cap manera la institució’, ha posat el seu càrrec a la Diputació a la disposició del president José Martí, que ha acceptat la seva dimissió. El grup socialista ha agraït la ‘bona feina portada a terme fins ara per Manel Martínez’, i ha explicat que el seu objectiu és ‘canviar la manera en què la ciutadania veu la Diputació’, una cosa que Martínez sap i per això ‘ha presentat immediatament la dimissió, gest que l’honra i que agraïm’. Finalment, des del grup socialista han destacat que el PSPV ‘sempre dóna exemple’ i ‘sempre és el primer partit a respondre i, al contrari que la resta de partits, sempre respon de manera ràpida, sense embuts ni dilacions’. No obstant això, fonts del PSPV han indicat que, de moment, Martínez manté el seu càrrec com a batlle d’aquest municipi de poc més de 3.200 habitants.

Summary: El batlle de la Vilavella dimiteix com a diputat provincial per pressions contra una regidora


La CUP i els col·lectius de l’esquerra independentista de Vic han convocat avui una concentració de rebuig a l’ofensiva judicial contra el regidor Joan Coma Roura, de Capgirem Vic. La protesta, que es farà a la plaça Major de Vic, es convoca arran de la decisió de la fiscalia de l’Audiència espanyola de demanar que el regidor sigui investigat per un possible delicte d’incitació a la sedició. L’acusació del fiscal fa referència a les manifestacions de Coma del 9 de desembre passat, en un ple municipal en què es va debatre i aprovar una moció de suport a la resolució rupturista del parlament. El fiscal considera que Coma va fer referències directes a la ‘comissió d’actes contra la legalitat’ En un comunicat, els col·lectius independentistes s’inculpen col·lectivament dels fets i expressen la solidaritat contra ‘aquesta criminalització de l’independentisme’. Diuen també: ‘Treballem per bastir institucions pròpies radicalment democràtiques. Tot i reconèixer els fets, no ens sentim intimidats i neguem que això sigui delicte.’ ‘Denunciem –afegeixen– la complicitat entre el feixisme i l’estat espanyol, concretada en la denúncia presentada davant de la Guàrdia Civil de Vic. Això és una mostra més de la necessitat imperiosa i democràtica d’aïllar-lo al nostre ajuntament.’ Finalment, critiquen ‘l’ofensiva espanyolista que no permet d’exercir el dret d’autodeterminació dels Països Catalans’ i s’inculpen ‘també de ser independentistes d’esquerres i de posar en pràctica el mandat democràtic de ruptura amb el règim del 78 per la república catalana del 99% expressat a les urnes el 27-S’.

Summary: La CUP convoca una concentració de rebuig a l’ofensiva judicial contra el regidor de Capgirem Vic


El ministre d’Afers Estrangers espanyol, Josep Borell, aprofita les últimes hores com a membre del govern de Pedro Sánchez abans de prendre possessió com a alt representant de la política exterior de la Unió Europea per torpedinar des de dins les negociacions amb ERC per a la investidura del president espanyol. En una entrevista a Onda Cero ha dit que era una ‘situació anòmala’ que la investidura de Sánchez depengués del president d’ERC, Oriol Junqueras, condemnat pel Suprem, i n’ha responsabilitzat el PP per no voler facilitar la investidura. Segons ell, no té sentit que el PP es queixi que l’independentisme tingui una influència ‘decisiva’ per conformar una majoria parlamentària per la investidura però que no la faciliti. Els socialistes, ha dit Borrell, no volen unes terceres eleccions espanyoles i per això cerquen la majoria parlamentària en un ‘altre lloc’, perquè l’aritmètica parlamentària sorgida del 10-N demana l’abstenció d’algun grup. Per a Borrell, ERC no és una formació ‘progressista’ i el seu ‘nacionalisme inflexible està als antípodes d’una posició progressista’. Sobre el resultat al qual puguin arribar les negociacions entre el PSOE i ERC, ha dit que el dret d’autodeterminació no existia i que no es facilitaria en cap govern que respectés la constitució espanyola. ‘Qualsevol negociació es farà respectant els límits constitucionals’, ha argumentat. Escolteu l’entrevista sencera ací:

Summary: Borrell intenta torpedinar la negociació del PSOE amb ERC


El govern ha aprovat avui la creació del consell assessor per a l’impuls del Fòrum Cívic i Social per al Debat Constituent. Lluís Llach, que n’és el president, ha remarcat que la feina del consell serà animar les entitats i organitzacions socials del país a crear un fòrum de participació ciutadana que reflexioni sobre el futur de Catalunya. També les assessorarà tècnicament perquè, al final del procés, les conclusions del debat arribin al parlament. Serà aleshores quan la majoria parlamentària haurà de decidir què en fa. És a dir, si elabora una constitució catalana o no d’acord amb aquests principis inspiradors. ‘Pretenem que al final de tot aquest debat les forces institucionals i el parlament tinguin una orientació molt clara sobre què vol la societat’, ha dit Llach. L’ex-diputat de JxSí ha insistit que el propòsit no era redactar una constitució catalana, sinó elaborar les ‘línies genèriques, els valors i les estructures socials i polítiques que necessita el futur del país’. El consell assessor, per tant, inspirarà un procés participatiu per a ‘repensar el país que ambiciona la ciutadania’, segons Llach. La feina del futur fòrum, a més, es farà al marge del calendari polític institucional. No hi cap data límit perquè aquest organisme enllesteixi la feina. El president de la Generalitat, Quim Torra, tampoc no ha posat data a l’obertura d’un hipotètic procés constituent a la cambra per a redactar una constitució catalana. No obstant això, Torra va definir el mandat dient que anava ‘de la restitució a la constitució’. Emparat en la llei de consultes populars Potser perquè el consell assessor impulsarà un procés participatiu que no té a veure amb la redacció directa de cap projecte de constitució, Torra ha dit que no preveia que el govern espanyol n’impugnés la creació. Però Mariano Rajoy sí que va impugnar el comissionat per a la Transició Nacional, la legislatura passada. I el Tribunal Constitucional també va anul·lar les conclusions de la comissió d’estudi parlamentària del procés constituent. L’executiu empara la constitució d’aquest ens en la llei de consultes populars no referendàries i en una resolució parlamentària de l’octubre del 2016, la 306/11. Aquesta resolució instava el govern a crear, abans de dos mesos, aquest consell assessor ‘format per experts de l’àmbit acadèmic, nacional i internacional, per tal d’assessorar sobre les polítiques públiques que han de permetre l’acompliment del procés constituent liderat per la societat civil organitzada’. Els membres del consell assessor Llach no ha confirmat cap nom, però ha dit que el consell l’integrarien membres que representaven ‘una transversalitat absoluta’, de tots els punts de vista, i que es dividirien les feines en les àrees social, cívica i tècnica, amb l’objectiu d’optimitzar la relació amb les entitats que han de formar el fòrum i generar el debat. Els càrrecs no rebran cap retribució econòmica. Llach ha insistit que el consell no volia ‘controlar el procés de debat’, sinó impulsar-lo i dinamitzar-lo, i que tampoc no pretenia crear el Fòrum. La idea és que el constitueixin les entitats. Espera que sigui plural i que, més enllà de l’independentisme, hi puguin confluir les organitzacions favorables al dret de decidir i contra la repressió de l’estat espanyol. Llach va presidir la comissió d’estudi sobre el procés constituent al parlament la legislatura passada. Segons que ha dit, ara el consell assessor vol donar ‘continuïtat’ a les conclusions de la comissió, que van ser anul·lades pel TC, i recull el llegat del Congrés de Cultura Catalana. A més, vol entroncar amb les feines fetes per plataformes com Reinicia Catalunya i Constituïm. Torra ha remarcat que la creació del consell assessor, l’endemà de l’anunci de la presentació del Consell de la República, implica desplegar els acords de legislatura, en compliment del mandat del primer d’octubre i del 21 de desembre.

Summary: Llach presideix el consell que impulsarà el Fòrum Cívic constituent sense concretar terminis


Els comuns s’obren a reprendre la negociació amb el govern sobre els pressupostos del 2019 tot i considerar que la proposta de l’executiu no aporta cap novetat i és lluny de les deu mesures de mínims que plantegen. ‘Si cal tornar a seure, ens tornem a seure amb dades i propostes concretes. Ara tenim dades, seguim parlant’, ha afirmat la portaveu de CatECP, Susanna Segovia. El diputat de CatECP i portaveu d’economia, David Cid, ha assenyalat que la despesa departamental executada el 2018 és de 25.307 milions d’euros, 1.000 milions d’euros per sobre de la despesa prevista en els comptes del 2019 de 24.281. A més, Cid ha defensat que la despesa actual no es pot comprar amb la del 2010 sense tenir en compte la inflació.

Summary: Els comuns s’obren a tornar a la negociació dels pressupostos després de la proposta del govern


L’advocacia de l’estat espanyol podria esgotar el termini per pronunciar-se sobre la sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea (TJUE) que reconeix la immunitat d’Oriol Junqueras com a eurodiputat. Segons l’agència Europa Press, els lletrats podrien presentar les al·legacions el 2 de gener, quan expira el termini. Els motius són dos: els tecnicismes del procediment i la rellevància política que tindrà l’escrit, que es vincula a un possible acord d’investidura entre PSOE i ERC. La ministra de Defensa espanyola, Margarita Robles, ha recordat a la fiscalia que la prudència és important a l’hora de presentar escrits judicials. D’aquesta manera li ha retret les presses per a presentar les al·legacions contra la immunitat d’Oriol Junqueras. ‘A tothom li han agafat unes presses increïbles, no sé ben bé per què: el termini per a presentar els recursos s’acaba el dos de gener’, ha dit a la Cadena SER. 🔴 Directo | Margarita Robles: "El Gobierno tiene máximo respeto a la Fiscalía y a la Abogacía del Estado". https://t.co/H8Z4dcmJK5 https://t.co/d0EbunNN8A — Hoy por hoy (@HoyPorHoy) December 26, 2019 De tota manera, ha afirmat que el govern espanyol respecta completament la feina i l’autonomia de la fiscalia i de l’advocacia de l’estat. Sobre la darrera, ha volgut desvincular el seu informe de les negociacions entre el PSOE i ERC per a investir Pedro Sánchez. ‘No hi ha cap explicació política perquè no s’hagi publicat encara l’informe de l’advocacia’, ha declarat. També ha assegurat que les al·legacions sobre la sentència del TJUE no són un procediment senzill, fet pel qual l’advocacia necessita temps per a enllestir-les. A banda, ha volgut recordar al PP i Vox que les resolucions del TJUE formen part de la jurisprudència de l’estat espanyol i els ha recomanat que s’estalviïn les crítiques perquè va ser el Tribunal Suprem espanyol qui va requerir l’opinió de Luxemburg.

Summary: L’advocacia de l’estat podria esgotar el termini per pronunciar-se sobre la immunitat de Junqueras


Les dones són majoria entre l’estudiantat universitari. Són el 54% dels estudiants de graus i màsters i el 51% dels doctorats. Tot i això, entre el personal docent i investigador, les dones són minoria i representen el 42% d’aquest col·lectiu i van perdent presència a mesura que augmenta el rang. Així ho explica un informe de la Xarxa Vives d’Universitats, que posa de manifest que a les categories laborals inicials no hi ha pràcticament diferències entre sexes però que en canvi, entre el professorat titular, la proporció ja és de sis homes cada deu dones, i en el cas de catedràtics d’universitat, augmenta fins a 8 de cada 10. Els òrgans de govern també estan ”masculinitzats” i les dones hi estan menys presents. En aquest cas, les dones tan sols ocupen el 38% dels llocs de decisió i només en la categoria de secretaria general hi ha més presència de dones (67%) que d’homes (33%). De les vint-i-dos universitats de la Xarxa, només a quatre hi ha una dona rectora actualment (la Universitat Autònoma de Barcelona, Jaume I, Rovira i Virgili i de València). L’informe també posa de manifest que de cada deu reconeixements doctor honoris causa atorgats el curs 2016-2017, només en dos d’ells es tractava de dones, el 19%. També hi ha menys dones que reben el reconeixement de professorat distingit (285) i de professors emèrits (31%) a les universitats. Com a investigadores, les dones també tenen menys presència en els projectes de recerca. Només el 31% de les recerques estan dirigides per dones. Entre el personal docent i investigador, les dones demanen el 87% dels permisos de maternitat i reduccions de jornada. El 70% dels alts càrrecs del PAS són homes El personal d’administració i serveis universitaris és un col·lectiu feminitzat però els alts càrrecs estan ocupats per homes. En casos com el de d’administració de centre, les dones són el 70% de la plantilla, però en canvi, aquesta jerarquia s’inverteix en arribar a l’extrem superior, ja que set de cada deu homes ocupen el càrrec de més alta direcció, la gerència. Entre els personal del PAS, cap home ha sol·licitat el permís de paternitat i només un 3% ha demanat la reducció de jornada. Més dones que homes estudiants Les dones en canvi, són majoria entre l’estudiantant però és minoritària en àrees com l’Enginyeria i Arquitectura, on només un de cada quatre estudiants són dones. En els estudis de les ciències de la salut i les arts i humanitats, més del 64% són dones. Pels autors de l’informe la ‘tradicional segregació’ en les carreres acadèmiques responen als rols i estereotips de gènere. Tot i això, les dones aproven en una proporció més gran que els homes en totes les disciplines, registren una taxa d’abandonament és major entre els homes (20%) que entre les dones (17%). Propostes La Xarxa Vives d’Universitats aposta per avaluar la incidència que tenen en les polítiques universitàries els indicadors que diagnostiquen la desigualtat de gènere a les universitats. També demana estudiar la relació que pot haver entre la desigualtat de gènere i la qualitat a les universitats i demanen quantificar les necessitats del personal universitari en matèria de conciliació i coresponsabilitat. Per això demanen ”anar més enllà” de la regulació jurídica i revisar l’estructura, dinàmica i sistema d’avaluació imperants en cada moment a les universitats, així com els processos de selecció, promoció i retenció, per garantir institucions científiques no esbiaixades pera raó de gènere.

Summary: Les dones són majoria entre els estudiants universitaris però perden presència a mesura que augmenta el rang


La ‘número dos’ del PSOE i portaveu al congrés espanyol, Adriana Lastra, es reunirà demà al matí a Madrid amb el portaveu d’ERC a la cambra, Gabriel Rufián, segons que han explicat fonts de la formació a Europa Press. ‘Anem a la reunió a explicar al PSOE que de moment tenen el nostre ‘no’ i que les circumstàncies han canviat des de juliol’. Aleshores, els republicans es van abstenir en la investidura del president espanyol, Pedro Sánchez, que no va prosperar. ERC ja ha manifestat que parteix d’un ‘no’ a la investidura de Sánchez perquè no comparteix els anuncis llançats en campanya pel president espanyol en funcions —recuperar el referèndum com a delicte al Codi Penal i mesures sobre l’educació i els mitjans catalans. Els tres partits independentistes diuen no d’entrada al pacte Sánchez-Iglesias ‘Han amenaçat amb el 155 a Catalunya, han amenaçat a l’escola i els mitjans de comunicació públics i volen introduir al Codi Penal la penalització per fer un referèndum’, sostenen les mateixes fonts. Tampoc ajuda que en el preacord de coalició que Sánchez i el secretari general de Podem, Pablo Iglesias van presentar ahir s’incloguin punts com el número nou, que fa referència a ‘garantir la convivència a Catalunya’. ‘El govern d’Espanya tindrà com a prioritat garantir la convivència a Catalunya i la normalització de la vida política. Amb aquesta fi, es fomentarà el diàleg a Catalunya, buscant fórmules d’enteniment i trobada, sempre dins de la Constitució. També s’enfortirà l’estat de les autonomies per a assegurar la prestació adequada dels drets i serveis de la seva competència. Garantirem la igualtat entre tots els espanyols’, deia el punt de l’acord. ‘Hauran de moure’s molt’ ‘Els explicarem que estem en conflicte polític entre Catalunya i l’estat, i que apostem per una resolució democràtica i una taula de negociació on posarem l’autodeterminació i l’amnistia’, assenyalen les fonts republicanes que asseguren que, a partir d’aquí, estan disposats a escoltar el que Lastra hagi de dir-los. Amb tot, subratllen que la seva posició inicial és el ‘no’ a Sánchez, i que si volen que ERC es replantegi el seu posicionament ‘hauran de moure’s molt’.

Summary: El PSOE i ERC començaran a negociar demà la investidura de Sánchez


Aquest 2017 el País Valencià ha sortit al carrer per reclamar allò que és seu: la defensa del finançament i la defensa de la llengua i la cultura -així com l’autodefensa contra les agressions feixistes- han marcat l’any polític valencià, que també s’ha definit per l’aprovació del decret del plurilingüisme i la intervenció truculenta dels comptes de la Generalitat per part de Montoro. Dia 11 de gener: Renovació de l’Acord del Botànic Els partits que integren el Consell reforcen les costures de la seva aliança de govern renovant i ampliant l’Acord del Botànic vint mesos després d’haver-lo signat. El president de la Generalitat i secretari general del PSPV, Ximo Puig; la vice-presidenta i coportaveu de Compromís, Mónica Oltra; i el secretari general de Podem, Antonio Montiel, hi incorporen 201 mesures noves centrades en la millora de l’economia i el foment de l’ocupació. L’escenari, el Jardí del Botànic, és el mateix que el juny del 2015 va permetre de signar l’acord de govern entre totes tres formacions. Dia 21 de març: La nova radiotelevisió valenciana arrenca amb el nomenament d’Empar Marco La futura ràdio i televisió valenciana ha fet un pas definitiu per a començar a operar: avui el DOGV ha publicat el nomenament d’Empar Marco com a directora general de la Societat Anònima de Mitjans de Comunicació del País Valencià. Marco, fins fa poc corresponsal de TV3 al País Valencià, va ser proposada pel Consell Rector de la Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació com a directora general de la nova radiotelevisió valenciana, entre una vintena de candidats que es van presentar per al càrrec. Més tard, va ser triada per les Corts, amb els vots del PSPV, Compromís i Podem i l’abstenció de Ciutadans. Només el PP hi va votar en contra. Marco és llicenciada en filologia hispànica per la Universitat de València. Amb una dilatada carrera professional, va ser coautora de les normes d’estil i l’estàndard lingüístic de RTVV, assessora de doblatges per a la radiotelevisió pública i redactora de Ràdio 9. Dia 29 d’abril: Manifestació multitudinària a València per un finançament just El País Valencià clama per un finançament just. Ja ho van fer les Corts el dia 25 i avui milers de valencians tornen a eixir al carrer. Trenta mil persones, segons dades dels organitzadors, responen a la convocatòria d’Acció Cultural del País Valencià (ACPV), que ha triat el lema ‘Ja n’hi ha prou! Per un finançament just’ per a la manifestació d’aquest Vint-i-cinc d’Abril. Exigeixen més finançament i inversions per al País Valencià al pressupost de l’estat espanyol. La marxa, l’encapçalen representants de les principals institucions valencianes, dels sindicats i dels partits polítics. A la capçalera hi ha el diputat de Compromís Joan Baldoví, la dirigent socialista Anna Botella i el dirigent de Podem Antonio Montiel, entre més. També hi ha ERC del País Valencià, Esquerra Unida i la CUP. Dia 12 de maig: La Generalitat Valenciana fixa el català com a llengua de l’administració Decisió històrica. El ple del Consell aprova el decret que estableix que el català és la llengua pròpia de la Generalitat i que la normativa lingüística és la que fixa l’Acadèmia Valenciana de la Llengua. La vice-presidenta, Mónica Oltra, diu: ‘Trenta-quatre anys després de l’aprovació de la Llei d’Ús i Ensenyament del Valencià, és procedent i esdevé un exercici de responsabilitat per part del Consell l’aprovació d’una disposició que regule els usos institucionals del valencià.’ En les relacions amb la ciutadania, les notificacions i comunicacions es faran en català, i en castellà quan ho demani el destinatari. En l’àmbit de predomini del castellà, aquestes notificacions es redactaran en català i castellà. Els destinataris de Catalunya i les Illes Balears les rebran en català i els espanyols, en castellà. Dia 10 de juny: El País Valencià vol la clau de la caixa La manifestació de la Crida pel Finançament Valencià aplega milers de persones a València. La marxa, que tenia com a lemes ‘Volem les claus de la caixa’, ‘Per la retirada dels pressupostos generals de l’estat’ i ‘Contra l’espoli’, ha començat al Parterre i ha recorregut els principals carrers de la ciutat. Compromís, Podem, Esquerra Unida, ERC i la CUP, entre més partits, s’han afegit a la mobilització per a exigir la millora del finançament valencià i per a denunciar el pressupost de l’estat espanyol. Entre els assistents, hi havia el conseller d’Hisenda, Vicent Soler; la coordinadora nacional del Bloc, Àgueda Micó; i el secretari general de Podem, Antonio Estany. Dia 26 de juny: El TSJV manté la suspensió del plurilingüisme El Tribunal Superior de Justícia (TSJ) valencià manté la suspensió cautelar del decret 9/17 que estableix el nou model lingüístic en l’ensenyament no universitari. La suspensió va ser decretada el mes de maig passat, arran de la petició de la Diputació d’Alacant. Segons que ha informat el TSJ valencià, els tribunals han refusat el recurs interposat per la Generalitat Valenciana contra la decisió de suspendre cautelarment la norma fins que no s’hagués resolt el fons de la qüestió. Dia 8 de juliol: El TSJV avala l’ús prioritari del català a l’administració valenciana El Tribunal Superior de Justícia (TSJ) avala el decret del Consell sobre l’ús prioritari del català a les administracions del País Valencià. El tribunal ha desestimat la petició del sindicat Central Sindical Independent i de Funcionaris (CSI-F), que demanava la suspensió cautelar de la norma. En una interlocutòria del 5 de juliol, el TSJ considera que la suspensió només pot decidir-se quan els perjudicis són ‘irreparables o de difícil reparació’, i no és el cas d’aquest decret. Així mateix, el tribunal entén que la mesura del Consell no perjudica els funcionaris públics del País Valencià. Dia 16 de juliol: Ximo Puig revalida la secretaria general del PSPV El president de la Generalitat i secretari general del PSPV, Ximo Puig, ha derrotat clarament el batlle de Burjassot, Rafa García, en les primàries a la secretaria general del partit d’aquest diumenge. Puig confirma, d’aquesta manera, una victòria que ja s’albirava quan va presentar els 8.120 avals, gairebé el doble que García (4.600). Puig ha obtingut el 56,7% dels vots (7.372) i García el 42,4% (5.509). La participació ha estat del 71,2%, amb més de 13.000 vots. En total, 18.276 militants socialistes podien exercir el dret de vot. Ximo Puig serà confirmat com a secretari general en el tretzè congrés del PSPV, que es farà entre el 28 i el 30 de juliol a Elx. Dia 1 de setembre: Aprovat el decret de plurilingüisme per a aquest curs El Consell aprova un decret llei de plurilingüisme exclusiu per a aquest curs escolar que assegurarà la ‘total normalitat’ del començament de curs per a les famílies amb nens de tres anys. Així mateix, s’aplicarà a les aules experimentals de dos anys, a les quals s’oferiran tres programes lingüístics que responen a la tria del centre i de la distribució curricular que fan les famílies. El conseller d’Educació, Vicent Marzà, explica que amb aquest decret llei es compleixen els objectius de la Generalitat, és a dir, la seguretat en el començament de curs per als alumnes, les famílies i els professors i el compliment de la sentència judicial del Tribunal Superior de Justícia, que va suspendre cautelarment l’anterior decret del departament. Dia 9 d’octubre: La violència ultra altera la manifestació del 9-O Entitats, sindicats i partits polítics han convocat una manifestació reivindicativa aquesta tarda a València amb el lema ‘Sí al valencià’, amb motiu de la Diada del Nou d’Octubre. La marxa havia de començar a les sis, però un nombrós grup d’ultres ha ocupat la plaça de Sant Agustí i ha començat a proferir crits ofensius i insults. Segons testimonis, la policia espanyola no ha actuat per aturar les agressions i s’ha limitat a separar les dues mobilitzacions. Arran d’aquests fets, la capçalera s’ha adreçat cap a l’estació del Nord, envoltada per la policia espanyola i perseguida pels ultres, que han provocat enfrontaments als carrers. Arran de les agressions, la policia espanyola ha actuat, però també s’ha abraonat contra els manifestants pacífics de la marxa pel Nou d’Octubre. Compromís i Podem han demanat la dimissió immediata del delegat del govern espanyol al País Valencià, Juan Carlos Moragues, per la falta de seguretat en la manifestació. Dia 20 d’octubre: Oltra es planta contra els atacs feixistes La vice-presidenta Mònica Oltra diu prou. Si despús-ahir va rebre un atac de membres d’ultradreta a les portes de casa seva, avui ha esclatat perquè la secretària general del PP del País Valencià, Eva Ortiz, ha comparat aquests atacs amb una samarreta que va dur l’any 2009 amb la cara de l’ex-president Francisco Camps. ‘Em sembla indignant que una alta dirigent política compare la samarreta de Camps que jo em vaig posar amb els feixistes que, encaputxats i amb la cara tapada per una màscara d’un assassí en sèrie, van venir durant la nit a la porta de ma casa’, ha dit Oltra. Visiblement enfadada, ha afegit que si Eva Ortiz ho deia seriosament, potser ja no calia que existís Espanya 2000. Dia 18 de novembre: València és un clam pel finançament Milers de valencians surten al carrer per reclamar un model de finançament més just, encapçalats pel president de la Generalitat, Ximo Puig; la vice-presidenta, Mònica Oltra; el batlle de València, Joan Ribó; el president de les Corts, Enric Morera; i representants de tots els partits polítics menys el PP. La pancarta inicial no és duta per polítics sinó pels representants de sindicats, de les organitzacions empresarials i de les universitats: hi ha CCOO, UGT, la Intersindical Valenciana, CSIF, la Confederació Empresarial Valenciana, la Cambra de Comerç de València, la Universitat de València i la Jaume I de Castelló i la Plataforma per la Sanitat Pública. La marxa ha començat al carrer de Guillem de Castro, concretament a l’esplanada del Museu Valencià de la Il·lustració i la Modernitat (MuVIM), i ha transitat pel passeig de la Petxina i el carrer de la Blanqueria fins a les Torres de Serrans, on es llegeix un manifest que denuncia el maltractament fiscal del País Valencià. El text explica que cada valencià rep 237 euros menys que la mitjana de ciutadans de l’estat espanyol i 839 euros menys que el territori de l’estat espanyol més ben finançat, és a dir, entre un 10% i un 29% menys de recursos, respectivament. ‘Sumant infrafinançament i infrainversió, enguany, la nostra discriminació arribarà a 1.600 milions d’euros, si sols ens comparem amb la mitjana. Ens trobem en una situació insòlita, sobretot perquè tenim una renda per capita 12 punts inferior a la mitjana. I, no obstant això, som l’autonomia que menys recursos per habitant rep; l’única que, tot i ser pobra, aporta al conjunt de l’estat’, diu el text. Dia 11 de desembre: À punt comença les emissions radiofòniques La nova ràdio pública valenciana À Punt s’ha estrenat avui a les 10.00 amb el magazín setmanal en directe ‘Al ras’. Quatre anys després de l’apagada de RTVV, la ràdio ha estat el primer mitjà públic valencià a recuperar la veu i ho ha fet amb aquest espai, presentat per la periodista Jèssica Crespo, que s’emetrà de dilluns a divendres de 10.00 a 13.00. La graella es completa amb un total de 10 programes i 28 hores setmanals. La música i la repetició dels espais radiofònics emesos ompliran la resta d’hores d’una programació que anirà creixent en un futur. Dia 24 de desembre: Montoro intervé també la Generalitat Valenciana Montoro aplicarà la recepta de la Generalitat de Catalunya al govern que presideix Ximo Puig. El Ministeri d’Hisenda espanyol tindrà accés directe a totes les factures i expedients de la Generalitat i incorpora 44 noves exigències perquè el govern valencià pugui rebre els diners del FLA. La mesura, molt semblant a la que Cristóbal Montoro ha desplegat al Principat i a la ciutat de Madrid, implica que el Consell perdrà autonomia financera i capacitat de decidir polítiques. La Generalitat gestionarà els pagaments però la decisió final, l’autorització d’aquestes despeses, restarà a les mans de Madrid. Justament, aquesta setmana la Unió Europea ha ratificat una multa de 18,93 milions d’euros a l’estat espanyol per la manipulació de les xifres de dèficit de la Generalitat Valenciana l’any 2012, quan hi manava el Partit Popular. La societat valenciana reivindica des de fa temps un finançament més just. Podeu llegir tot l’Anuari 2017: L’any de la República (I): del dia i la pregunta a la proclamació de la República Catalana L’any de la República (II): el País Valencià inquieta l’espanyolisme L’any de la República (III): Trump espanta el món, una Europa sacsejada pels atemptats, la corrupció devora Espanya, i molt més…


El conseller de Polítiques Digitals i Administració Pública, Jordi Puigneró, ha recordat els escorcolls que just fa un any la Guàrdia Civil va fer al seu departament, aleshores anomenat de Governació, i ho ha fet acompanyat pel comediant Joan Pesarrodona, que va acabar acusat i investigat després de passar-se hores amb un nas de pallasso al costat de l’agent que custodiava la porta de la conselleria. Després de reproduir aquella mateixa imatge, Puigneró ha assegurat que l’episodi de fa un any demostra que ‘un nas de pallasso posa en evidència l’autoritarisme de l’estat’. ‘I això no vol dir res més que no hi podem romandre dins l’estat ni un minut més. Un estat que vol empresonar algú per portar un nas de pallasso, no és el meu’, ha sentenciat. Alhora, ha esperat que aquest mateix plantejament el tingui ‘la majoria de catalans’, i ha vaticinat que serà ‘entre tots’ que es ‘decidirà si es vol o no pertànyer a l’estat; no ho decidiran només uns quants, i es farà pacíficament i democràticament’. 🎥 Jordi Pessarodona (@Pesacapsada) torna un any després a la Conselleria de Governació, on es va fotografiar amb el nas de pallasso al costat d’un Guàrdia Civil. pic.twitter.com/uqfsbS0Dyc — Jordi Corbalan (@jcorbalan) September 20, 2018 El conseller ha aprofitat per animar a tots aquells que van ‘defensar les institucions catalanes’ durant el 20-S de 2017 i en els dies posteriors a ‘continuar aquesta tasca de defensa del país, l’autogovern i el dret del poble a decidir el seu futur’. Per últim, coincidint amb el primer aniversari del 20-S, Puigneró ha recordat que aquell dia ‘l’Estat va passar de la repressió verbal a la física i judicial’. Per la seva part, Jordi Pesarrodona ha recordat que la Guàrdia Civil va anar a buscar-lo després d’aquell episodi a les portes del departament ‘per fer-li pagar aquella imatge icònica’. ‘Em vaig adonar que no estàvem tractant amb un país democràtic’, ha afegit, tot explicant que tot el procés ha provocat que se senti ‘orgullós de ser l’únic pallasso d’Europa imputat’. ‘Però seguirem endavant i continuarem endavant. Tardarem menys o més però serà una revolució amb un somriure i única al món. Ho farem amb nassos de pallasso’, ha sentenciat.

Summary: Puigneró: ‘Un estat que vol empresonar algú per portar un nas de pallasso, no és el meu’


El president del Port de Barcelona, Sixte Cambra, ha declarat davant el jutge que investiga el ‘cas 3%’, José de la Mata, i ha afirmat que no tenia cap capacitat per incidir en les adjudicacions del port de Barcelona. Segons que ha explicat, des del 2004 era ‘militant ras’ de CDC i desconeixia qui feia donacions al partit. També ha afirmat que a la mesa de contractació del port hi havia dues persones de l’autoritat portuària estatal i que, per tant, tots els procediments eren ‘escrupolosos’. A la sortida, ha ‘agraït’ poder-se explicar i ha demanat que s’arxivi la causa del ‘3%’ que afecta el Port de Barcelona. El director de Fira Barcelona, Constantí Serrallonga, i l’ex-tinent de batlle de Girona, Isabel Muradàs, han negat qualsevol vinculació en la trama que s’investiga (d’adjudicacions fraudulentes a canvi de donacions a fundacions de CDC). Tots ells estan entre els 23 investigats que el jutge ha citat i que des de dilluns estan compareixent davant del tribunal en les primeres diligències que fa el jutge De la Mata des que ha assumit el cas.

Summary: Cambra defensa que no va incidir en les adjudicacions i demana arxivar la causa del 3% que afecta el Port de Barcelona


El Partit Popular Europeu passa un moment especialment difícil. Quan falten poques setmanes per a unes eleccions europees transcendentals, uns quants membres dels partits integrants del PP europeu ha demanat l’expulsió del Fidesz hongarès, el partit del polèmic president Viktor Orbán. Fa anys que Orbán és controvertit: per les mesures que ha anat implantant, impròpies d’un règim democràtic, i per l’allunyament progressiu de la Unió Europea. Una campanya propagandística recent en què blasma l’empresari George Soros i el president de la Comissió i membre del PP, Jean-Claude Junker, ha acabat convencent una fracció del PP europeu de demanar-ne l’expulsió. Això comportaria una pèrdua de diputats la pròxima legislatura que podria afectar les possibilitats del PP de mantenir la presidència de la Comissió Europea. I si Orbán optés per unir-se al grup de l’extrema dreta, les conseqüències polítiques encara serien més importants. L’expulsió de Fidesz l’ha proposada el Partit Moderat de Suècia (amb 3 eurodiputats). Els suecs encapçalen un bloc format, sobretot, per partits del nord d’Europa i de gran tradició democràtica. Per ara, té el suport del Partit Demòcrata-Cristià de Suècia (1 eurodiputat), la Coalició Nacional de Finlàndia (3 eurodiputats), el Partit Popular Social Cristià de Luxemburg (el partit de Juncker, amb 3 eurodiputats), el Partit Demòcrata-Cristià de Flandes (2 eurodiputats) el Centre Demòcrata Humanista belga (1 eurodiputat), el Centre Democràtic Social de Portugal (1 eurodiputat), la Crida Demòcrata Cristiana dels Països Baixos (5 eurodiputats) i el partit grec Nova Democràcia (5 eurodiputats). En total, els partits que demanen d’expulsar Fidesz tenen 24 diputats dels 219 que té el Partit Popular al Parlament Europeu. El partit del president hongarès en té tretze. Però tot pot canviar de pressa si els dos membres alemanys del Partit Popular Europeu, la CDU d’Angela Merkel i la CSU de Baviera, donen suport a la iniciativa, cosa possible vistes les declaracions d’aquest cap de setmana. Altres partits menors, com el Fiana Gael irlandès i el Partit Nacionalista de Malta, també han anunciat que estudien d’afegir-se a la demanda. Per contra, el Partit Popular espanyol i Els Republicans francesos guarden silenci i eviten de pronunciar-se sobre aquest afer. Segons les regles del PP europeu, per expulsar un partit cal que ho demanin, com a mínim, set partits de cinc estats diferents. En el cas que la direcció del PP accepti aquestes demandes, cal sotmetre la situació a debat a l’assemblea del PP europeu, prevista el 20 de març o el 8 d’abril, i on el Fidesz tindria l’oportunitat de defensar-se. Finalment, hi hauria una votació i la decisió es prendria per majoria simple. El PP pot perdre la majoria al Parlament Europeu Tot indica que, en el càlcul del PP europeu, comptarà molt la possibilitat de perdre la majoria al Parlament Europeu. Les enquestes diuen que l’actual coalició de fet entre el Partit Popular i el Partit Socialista no aconseguiria la majoria suficient per a repartir-se els càrrecs institucionals. Les enquestes anuncien un creixement important del vot a l’extrema dreta i, en aquest sentit, el PP tem que Fidesz s’associï a l’extrema dreta i Orbán esdevingui, de manera declarada, el cap d’aquest moviment a Europa. Manfred Weber, el candidat del PP a presidir la Comissió, s’ha ofert a fer de pont entre el PP i Orbán, perquè diu que un trencament que faria mal a totes dues parts. Els partits que en defensen l’expulsió argumenten que no es pot continuar sostenint un partit –i un dirigent– contrari als valors democràtics, que ha trencat les regles que haurien de regir un estat democràtic i que ataca constantment els membres del PP Europeu, malgrat formar-ne part. La reacció d’Orbán a l’anunci dels partits populars nòrdics de demanar-ne l’expulsió ha estat paradigmàtica. El president d’Hongria els ha acusat de ser ‘els babaus útils del comunisme’ i diu que el partit està controlat per ‘la màfia favorable als emigrants’.

Summary: El PP europeu, a punt de trencar-se per la possible expulsió del partit de Viktor Orbán


El segon tinent de batlle d’Empresa, Cultura i Innovació i batlle accidental de Barcelona, Jaume Collboni, ha assegurat aquest dimarts que han donat instruccions per ‘mantenir els operatius policials’ com estaven previstos per evitar el top manta. Preguntat en unes declaracions als periodistes, ha destacat la importància de preservar l’espai públic per als veïns i evitar activitats irregulars, també la dels pisos turístics il·legals: ‘Les normes són iguals per a tots, i el govern municipal les farà complir.’ ‘La meva posició i la del govern municipal és estar al costat dels que fan les coses bé, dels comerciants que paguen els seus impostos i compleixen les normes’, ha garantit Collboni, segon tinent de batlle des de la incorporació del PSC al govern municipal.

Summary: Barcelona manté les operacions policíaques per a evitar la venda il·legal al carrer


Jaime Pastor (València, 1946) és un dels pocs intel·lectuals espanyols que s’ha expressat favorablement al fet que Catalunya pugui exercir el dret d’autodeterminació. És professor de ciència política de la UNED, a Madrid, i d’ideologia marxista. Pertany a la plataforma Madrileños por el Derecho a Decidir i també és un dels impulsors i referents ideològics de Podem. Conversem amb ell sobre el moment polític de Catalunya, la repressió, l’auge de l’extrema dreta a l’estat espanyol, el lideratge de Pablo Iglesias i el moment que travessa Podem. Creu que la solució democràtica del conflicte és un referèndum d’autodeterminació reconegut i opina que l’1-O no fou prou. Recomana a l’independentisme que cerqui la solidaritat dels pobles i moviments de l’estat espanyol que també volen enderrocar el règim del 78 i que lligui la reivindicació de l’exercici dels drets democràtics amb els socials. —Heu vingut a Catalunya a fer una conferència sobre l’exposició dels presos polítics de Santiago Sierra censurada a Arco. Com veieu la situació? —Veig un cert blocatge. El moviment sobiranista no ha aconseguit el reconeixement de la jornada del primer d’octubre ni per a l’estat espanyol ni a Europa. Però ni el govern de Rajoy ni el de Sánchez han aconseguit de derrotar el bloc sobiranista. Es pot dir que hi ha un empat. En el futur hi ha el test del judici al procés, que serà clau per a valorar fins a quin punt a Catalunya hi ha una resposta i també si a la resta de l’estat hi ha expressions de rebuig d’una condemna injusta. —En una entrevista a VilaWeb abans de l’1-O vau augurar que, si l’estat espanyol reprimia el referèndum, podia haver-hi una involució democràtica. El temps us ha donat la raó. —El règim ha aprofitat la involució a Catalunya, amb l’aplicació del 155 i les detencions dels Jordis i els polítics, per a estendre mesures restrictives de llibertats bàsiques com la de manifestació o expressió. Ha continuat aplicant la llei mordassa. També hi ha els judicis en marxa. Tot i que hi ha desautoritzacions del Tribunal Europeu dels Drets Humans, el poder judicial fa servir dues vares de mesurar. A més, l’extrema dreta encara actua amb molta impunitat. —Per a vós què va ser l’1-O? —El vaig seguir a Madrid, però justament el 20 de setembre era aquí a Catalunya per raons professionals. Ja hi vaig veure un salt important. Era més que evident que no era un xoc entre elits polítiques, sinó que hi havia un moviment real que ja existia abans, però que va transformar-se en revolta i desobediència civil i no violenta completament inèdites en la història de l’estat espanyol i l’Europa contemporània. És veritat que no es va fer l’1-O amb totes les garanties necessàries per a aconseguir un reconeixement internacional i que la participació no va arribar a ser prou multitudinària, però la repressió d’aquella jornada també va demostrar la demofòbia de l’estat espanyol, com diu l’amic David Fernàndez. Va revelar internacionalment la voluntat de votar d’una multitud ciutadana i la injustícia del comportament de l’estat. —Esperàveu aquest nivell de repressió? Tant l’1-O com més endavant. —Potser no tant. Evidentment, el comportament de la policia espanyola i la Guàrdia Civil podia haver estat millor, però recordo que quan vaig ser aquí vaig pensar, abans de l’1-O, que podrien haver pres mesures com ara el control de TV3. Era evident que el govern de Rajoy i la monarquia, és a dir, el règim en conjunt, temia una participació multitudinària. Havia de cercar diferents altres maneres d’intimidar i, com que no se’n va sortir abans de l’1-O, van fer aquell desplegament que se’ls va girar en contra. —Ara heu comentat la importància del judici. Espanya ha tingut reversos judicials en tribunals europeus i ha rebut pronunciaments contraris d’ONG. A més, fa poc ha passat l’escàndol del repartiment dels jutges i els missatges de Cosidó. No sembla que hagi de tenir gaires garanties. —És evident que és un judici que gaudirà d’una desconfiança profunda a Europa i amb una manca de legitimitat enorme. També veiem com hi ha, afortunadament, pronunciaments de l’àmbit universitari que diuen que les acusacions de rebel·lió i sedició no se sostenen. Els podrien jutjar per desobediència civil no violenta i argumentar que van desobeir decisions de l’estat que consideraven injustes. D’acord, es podria haver presentat en aquests termes. Però no provant d’equiparar aquelles jornades amb el 23-F i el significat d’un cop d’estat, que és un exercici de violència i una amenaça que no van existir. —I no obstant això, el PP, Cs i l’extrema dreta sempre diuen ‘colpistes’ als independentistes. —És una banalització del llenguatge, amb termes com ‘cop d’estat’ utilitzats de manera tendenciosa i sectària. Desgraciadament això ha calat en una part de la societat espanyola. Però crec que no aconsegueixen els fruits que esperaven. Crec que l’estratègia de confrontació i criminalització presentada és completament desproporcionada i potser se’ls girarà en contra en el futur. —La premsa espanyola també contribueix a construir aquest relat que empara la repressió. Els mitjans encara tenen tanta influència sobre el pensament de la població? —Parlaria més de la televisió que no pas de la premsa, que és la veuen la majoria dels espanyols. Les televisions, inclosa la pública fins ara en general, són molt bel·ligerants contra el bloc sobiranista català. Això és una cosa que cala en una part, sobretot les generacions velles, socialitzades en la idea de la unitat de la nació espanyola com a nació única i en la desqualificació del catalanisme. Però crec que entre les més joves el missatge ja no cala tant. Cal que Catalunya i els qui a la resta de l’estat estem a favor de la solució democràtica del conflicte fem pedagogia per desmuntar les mentides i tergiversacions que surten cada dia. —Ara ve un cicle electoral important i a la dreta hi ha una pugna per veure qui és més dur contra l’independentisme. —Però tenen un problema. Ara mateix el bloc sobiranista català no cerca la confrontació directa amb l’estat. És en un procés de divisió interna i de debatre quina és la millor estratègia. Són conscients que no van aconseguir la relació de forces suficient per a forçar el reconeixement del dret d’autodeterminació. La dreta vol provocar-los perquè cerquin la confrontació oberta. Afortunadament, en el bloc sobiranista hi ha la consciència que, posant en primer pla la defensa de la democràcia i deixant la independència en segon lloc, pot arribar a confluir amb les altres protestes i moviments de l’estat espanyol contra les tendències cada vegada més autoritàries d’aquest règim. —A Catalunya els comuns van rebaixar l’1-O a una mobilització. En canvi, després han reivindicat aquella jornada i la gran vaga del 3 d’octubre en defensa dels drets democràtics. —Exactament. Hi ha un desafiament important perquè Podem assumeixi amb valentia i fermesa la necessitat de trobar una solució democràtica al conflicte. Haurà de ser amb un referèndum que inclogui el dret d’independència. Cal reivindicar que la realitat plurinacional de l’estat és innegable i que és un problema no únicament de Catalunya, sinó de tots els pobles de l’estat espanyol. —Algunes veus parlen ara del referèndum forçat. De posar l’estat espanyol en una situació en què hagi d’acceptar un referèndum que sempre s’ha negat a acordar. El PP, el PSOE i Cs fan pinya. Ho veieu viable? —Crec que haurà d’arribar. No és fàcil de predir quan podrà ser. És evident que som en una crisi del règim que continua oberta. Ni tan sols entre els partits autodenominats constitucionalistes hi ha consens per a oferir una alternativa com una reforma de la constitució. Fins i tot el terme ‘federal’ causa rebuig entre la dreta independentista i al PSOE no té un contingut substancial. Mentre no hi hagi alternativa a la demanda de Catalunya, és important que es forci un canvi que òbviament haurà de consistir en el referèndum. Ajudaria també a la resta de l’estat a qüestionar aquest règim. —A parer vostre, quins errors ha comès l’independentisme l’últim any? —Crec que potser ha subestimat la necessitat de cercar solidaritat a la resta de l’estat. Han sobreestimat la seva força i han subestimat de la de l’estat, que té el monopoli de la violència i el control del territori. Hauria d’haver cercat més solidaritat i haver explicat més que el problema també és relacionat amb la construcció històrica del règim del 78, la cultura política entorn d’una única nació amb un llegat heretat del franquisme… També més solidaritat europea, tot i que potser hi van treballar més. Malgrat que sentíssim molt els crits de a por ellos, també hi ha sectors populars que comprenen la necessitat de lluitar per una democràcia que també els permeti de reconèixer-se com a poble. El bloc sobiranista també podria haver lligat més bé la seva reivindicació amb els problemes de la gent, parlant més de la sanitat, de l’educació, del rebuig a les polítiques ‘austeritàries’ de l’estat espanyol i de la Unió Europea. Això hauria permès que es veiés que no era una qüestió d’una determinada dreta independentista, sinó d’un bloc molt plural amb sectors populars que volen el dret d’autodeterminació i la independència per a construir una societat més justa. —Com a politòleg, quina opinió us mereix una institució com el Consell per la República? —Haurem de veure quin paper té. Hi ha també el Fòrum Cívic, que em sembla més interessant perquè pot permetre d’obrir el debat sobre quin procés constituent i quina constitució calen i que pot ser un marc de participació popular en el qual es podrien sentir implicats amplis sectors socials. Pot deixar més clar que no és una qüestió d’elits, sinó d’un poble que cerca el reconeixement com a subjecte polític. —Parlem de Podem. Vós en vau ser un dels impulsors, amb aquella candidatura a les eleccions europees amb plantejaments anticapitalistes. Però després el partit ha virat vers la socialdemocràcia. Com el veieu ara mateix? Us hi sentiu identificat? —Crec que llavors no podíem dir tampoc que fos una candidatura anticapitalista, però sí que era una candidatura que apostava per la ruptura democràtica del règim, contra la casta, a favor d’un procés constituent… Desgraciadament, després de les últimes eleccions generals espanyoles, com que no va aconseguir l’objectiu d’assaltar el cel, de ser l’alternativa al PP, ha entrat en una deriva de Realpolitik i sobretot de burocratització interna creixent. Però, vaja, malgrat les limitacions enormes que sobretot han desmoralitzat milers d’activistes i molta gent més, electoralment continua essent l’única alternativa a l’esquerra del PSOE. En qüestions com Catalunya o la monarquia manté una oposició al consens intrapartidista del règim. Podem ha empitjorat molt el model i s’ha adaptat massa a la Realpolitik amb errors com els que hem vist darrerament, com ara apostar pel consell de RTVE o intentar col·locar un jutge al Consell General del Poder Judicial i sortir-ne escaldat… cal provar de recuperar la il·lusió. —El primer assalt són les eleccions andaluses. —Veurem què passa amb Adelante Andalucía. És un model diferent del que predomina a Podem a escala estatal, perquè és una confluència amb Esquerra Unida i formacions andalusistes i sobiranistes. Si no obtenen un mal resultat, poden ser una confirmació que electoralment aquest model ajuda a demostrar que és possible de construir una alternativa que no es resigni a ser subalterna al PSOE, sinó rupturista amb allò que implica aquest partit. Hem vist com Pedro Sánchez ha marcat distàncies amb els barons, però després ha incomplert promeses com aturar les escandaloses devolucions en calent contra migrants que fugen dels seus països en guerra o en situacions d’absència total de futur. —Quin recorregut té el lideratge de Pablo Iglesias? —La prova de foc per a ell seran les eleccions generals. Suposo que esperarà a veure’n el resultat per si són una confirmació que gaudeix d’un suport ampli de l’electorat o si per contra patirà un desgast pels errors comesos que obrirà una transició del lideratge. Però ja dic, el problema de Podem no tan sols és de lideratge, sinó de model de partit i de discurs. Se’n va quedar sense a partir del juny del 2016. Avui ni tan sols pot ser considerat populista. Ha tornat a la referència convencional esquerra-dreta i no parla tampoc de la casta. Vol prioritzar una aliança de govern amb el PSOE que pot materialitzar-se tard o d’hora. —La proximitat a les tesis del PSOE no pot restar vots a Podem? —La tasca i l’habilitat de Pablo Iglesias ha de ser saber distanciar-se’n. Gaudeix encara d’un marge de diferenciació política respecte de Pedro Sánchez. El pressupost que han pactat és prou avançat, però continua movent-se en el marc ‘austeritari’ de la Unió Europea. Té vocació governamental i ha de demostrar-ho a mesura que s’acostin les eleccions. Ha de recuperar un espai polític més autònom. —Quin paper pot tenir l’aliança amb Esquerra Unida? —A Andalusia era molt necessària, perquè és una força molt important. També a la resta de l’estat espanyol, però la convergència és més per dalt que per baix. Podem s’ha d’esforçar perquè la confluència fos realment un procés participatiu entre les bases de tots dos partits que pot tornar a generar il·lusió. —Fa pocs dies Iglesias parlava de la república espanyola. En alguns barris i universitats de Madrid s’organitzen referèndums sobre la monarquia espanyola. A Catalunya tot va començar amb les consultes populars. S’hi mou res? —Tant de bo tinguessin tan bon resultat! No veig que hi hagi un nivell de participació gaire alt en aquestes consultes, però sí que són significatives, sobretot per on han començat, en barris populars de Madrid, a la universitat amb el suport dels estudiants… És un primer assaig. A més, permet de cercar la convergència entre una democràcia republicana considerant el discurs del rei del 3 d’octubre i aquesta autonomia cada vegada més intervencionista que practica Felipe VI en la política espanyola. Hi ha la consciència que no es va poder votar el 1978, però que cal votar sobre la monarquia perquè és una institució preconstitucional. Ni tan sols Juan Carlos va jurar la constitució. Això és una anomalia històrica que cal superar.

Summary: Jaime Pastor: ‘El govern de Rajoy i la monarquia temien una participació multitudinària l’1-O’


El cap de llista de Més Esquerra a les eleccions espanyoles de diumenge, Guillem Balboa, ha assenyalat que el seu partit no renuncia que les Illes puguin tenir ‘un concert econòmic solidari’ com el del País Basc i Navarra. Balboa, que ha presentat avui les seves propostes en matèria de finançament al costat del portaveu parlamentari de Més per Mallorca, Miquel Ensenyat, ha subratllat que amb un concert l’arxipèlag disposaria dels recursos que genera i executaria les seves pròpies inversions. ‘Cal millorar els aspectes més nocius de l’actual sistema de finançament perquè condemnen a la ciutadania de les Balears a tenir menys oportunitats’, ha sostingut el candidat. Els resultats de les eleccions espanyoles del 10-N, municipi a municipi Ensenyat ha ressaltat la insuficiència del finançament que rep les Illes de l’estat espanyol: ‘Sent una de les comunitats que més aportem al conjunt, som de les que menys rebem, i això ens situa per sota de la mitjana en educació, en salut o en infraestructures, entre d’altres’. Entrevista | Guillem Balboa: ‘El suport a la moció de censura de Sánchez no ha servit de res’

Summary: Més Esquerra reivindica per a les Illes un concert econòmic com el basc


Màrius Serra, l’autor de ‘Quiet’, un volum extraordinari, i de ‘Plans de futur’, reconegut amb el premi Sant Jordi (per citar les dues darreres obres publicades), torna a les llibreries amb una nova novel·la, ‘Res no és perfecte a Hawaii’, fresca i plena d’ingredients que la fan ben llegidora. Situada a Hawaii, d’entrada es produeix un accident que podria ser un sabotatge, es desencadena una recerca per aclarir els fets de la mà de periodistes, descobrim un paradís de cartó pedra fruit una operació turística que no fa més que banalitzar la cultura pròpia de la Polinèsia, i un jove obsessionat per la figura història del Capità Cook… En aquesta entrevista, també prenem la mesura a Màrius Serra, que a hores d’ara com a creador s’ha alliberat d’antigues prevencions i es troba en un moment de gran fertilitat. L’escriptor reivindica que escriure és la llengua que s’empra i celebra que una generació de joves autors i traductors construeix avui un nou català literari. —L’inici del llibre és marcat per la temporalitat, gràcies a una aproximació a vol d’ocell amb el Google Maps. Això no podia haver passat fa deu anys i segurament tampoc no passarà d’aquí a deu anys. Per què aquest inici tan connotat? —Sí, és una novel·la plenament ubicada al segle XXI. La situo al 2009. Vaig triar aquesta data perquè em queia al mig dels dos viatges que he fet a Hawaii, que és el territori on s’esdevé la novel·la. La primera vegada que vaig viatjar a Hawaii va ser el 2005. Hi vam anar tota la família, amb el Llullu. El segon viatge el vaig fer el 2014, per acabar de preparar la novel·la i poder trepitjar alguns espais que la primera vegada no vam poder visitar. Però també situo la novel·la el 2009 perquè s’esdevé els mesos previs a la proclamació de la presidència d’Obama. I també perquè és l’any que es va commemorar el dos-cents aniversari de la mort del capità Cook, el 1779, un personatge històric que hi apareix perquè és una obsessió que té el protagonista, en Tom. —Així no es pot confondre amb una novel·la històrica. —És que no ho és. Efectivament, parlo del capità Cook a través d’en Tom i de la seva obsessió pel personatge. És en Tom qui escriu sobre el capità Cook. Alhora, d’aquesta manera, en Tom també transfereix la seva buidor vital, produïda per l’absència del pare, que va desaparèixer quan ell era petit. El pare li parlava del capità Cook. I és que en Tom és fill d’una època, de l’època hippy, és fill del fracàs. És periodista, però la seva vida laboral va a la deriva i veu el món a través dels mitjans, mentre els seus companys de promoció triomfen professionalment. —És un antiheroi? —No. Ell és un espectador. No té esma per a actuar sobre les coses. Les coses li succeeixen. Però l’accident que es produeix al principi de la novel·la, que pot ser un atemptat, de sobte, genera una investigació de vertigen que li provoca un canvi, perquè forma part de l’acció, tot i que continua fent-se moltes preguntes i obtenint poques respostes. —Però és un personatge que evoluciona? —Evoluciona, però va a remolc d’aquest fet d’abast social, que és l’accident, d’una operació urbanística especulativa, de l’aparició d’un cadàver nou (l’accident deixa quatre morts)… Jo ho veig com si tot fos una llanxa motora a gran velocitat i ell s’arrapa a una corda lligada a la llanxa i es veu empès a la mateixa velocitat. Això també li permet entendre la seva història personal. —La frescor i l’aventura que presenta ‘Res no és perfecte a Hawaii’ no deixa de combinar-se amb temes destacats del nostre temps. —El primer que em va cridar l’atenció és la perfecció dels paradisos existents. I em va interessar mostrar la cara oculta d’aquests paradisos. De fet, mostro un doble paradís: el primer és el d’aquestes illes volcàniques que van aparèixer del no-res i molt aïllades de tot. Com es va formar la civilització d’aquestes illes és un tema fascinant: les primeres llavors que van germinar en aquella terra erma, portades pels ocells, i els primers humans que van habitar aquestes illes, que no fou fins al segle I i II dC, i l’home blanc, que no les va trepitjar per primera vegada fins el 1778-1779 (el capità Cook), i es va trobar una societat de relacions humanes molt oberta. Sobre aquest espai, que és com un bolet, les classes mitjanes occidentals van construir un paradís mental amable i plaent. El de la cultura Aloha, que en diuen, que és una marca turística. I aquest paradís ha suposat la ‘turistificació’ que només és un símptoma, un paradís fals que implica una explotació de molts treballadors, que es troben en condicions laborals pèssimes. L’altre paradís que mostra la novel·la és el paradís dels alternatius, del California Dreamin’. Hawaii ha estat florent en moviments de teràpies alternatives, espiritualitats alternatives… i això també ha acabat generant un negoci econòmic. I d’aquests dos paradisos n’he fet dues sàtires: a través del complex de luxe, el Wells Epoch, que el dia que s’inaugura pateix l’accident; i la hulateràpia, que m’invento, a partir de les danses tradicionals hula, que una sèrie de televisió ha posat de moda convertint-les en teràpia emocional. Són dues cares d’una mateixa moneda. És la banalització de qualsevol fet cultural. —I les ganes d’escriure us vénen de la voluntat de mostrar aquest paradís que no és tal paradís? —I de la constatació que aquesta paradoxa de perfecció i imperfecció del paradís és fundacional, perquè ja s’esdevé amb l’arribada del capità Cook, al segle XVIII: quan el capità Cook va arribar a Hawaii, per la religió hawaiana era l’època d’arribada del déu de l’abundància. I el van prendre per un déu benefactor i el van tractar com a tal. Després va marxar, però per una tempesta es va trencar el pal major del vaixell i com que havia de reparar la nau va decidir tornar a Hawaii, allí on tan bé l’havien tractat. Però aleshores, ja no era el temps de l’abundància sinó el temps del déu de la guerra. La rebuda va ser molt diferent. La versió oficial britànica de la mort del capità Cook havia pintat Cook com una víctima. Tanmateix, les versions dels mariners que van viure la situació diferien. I el 2004 va aparèixer en una subhasta una pintura que mostrava una escena diferent, on el capità Cook repartia garrotades als indígenes. I això també em va activar les ganes de fer la novel·la. —De fet, la mort de Cook apareix ben aviat. —Inicialment, la història tenia un ordre cronològic, però en aquest episodi el vaig subvertir. Necessitava cadàvers de seguida, per evidenciar que no tot era perfecte. Ara, tot i els cadàvers, no la considero una novel·la policíaca. —Fa la sensació que heu volgut escriure-la de manera que es faci molt llegidora, que sigui agradable, que permeti de trobar un públic lector jove també. —Quan dius Hawaii ja provoques un somriure. La novel·la havia de tenir aquesta cultura hedonista, que té la cultura polinèsica. Veure’ns abocats a una convivència joiosa, tot i que sense defugir les situacions sòrdides. La intenció no era fer una novel·la fosca. La novel·la és com la camisa que porto, primaveral. I va ser quan vaig entendre que en Tom havia d’assumir l’obsessió pel capità Cook i que fos ell qui escrivís sobre aquest personatge del segle XVIII, mentre la resta de la novel·la era explicada per un narrador omniscient. —Fixem el moment. En quin moment us trobeu ara? —És un moment de gran despreocupació des de la perspectiva literària, com a creador. Un moment de molta fertilitat. Em sento alliberat d’antigues prevencions, provo coses, com escriure teatre. —Trobo que això del teatre fa molt per vós, tan empàtic amb la gent i que capteu de seguida el dir, la frase feta… —Ja vam fer una provatura aquest estiu passat al Grec, ‘Carroussel’, i ja havia traduït teatre abans. Però també ha fet més coses: he escrit una llegenda de Sant Jordi en vint-i-cinc quartetes, per encàrrec de l’editorial infantil Estrella Polar. Tinc l’escriptura molt pujada. —De quines prevencions us heu alliberat? —Doncs, una prevenció que tenia, per exemple, era el dialogar. A la novel·la ‘Mon oncle’ no hi vaig posar ni un sol diàleg. Pensa que el debat sobre el model de llengua ve de lluny i no portar els personatges a l’oralitat m’evitava problemes. És que escriure és la llengua! Ens venen sopars de duro d’autors que escriuen en castellà i de cop i volta poden passar-se al català, però no. Això t’envia un missatge subliminar, que la llengua no és important. Doncs no. La llengua no funciona com qui pitja un botó. La llengua és el procés de creació. I sortosament tenim un estol de joves traductors i d’autors que publiquen en editorials petites, que fan aquest treball d’evolució del català literari. Tenim el català literari en molt bones mans. —Us veig optimista. —Ho sóc clarament, si parlem de llengua literària. La llengua és central en la construcció de la literatura. I aquí es marca una diferència fonamental entre autors, editors, operacions comercials que no tenen en compte la llengua, o no tenen prou en compte la llengua… —I aquests traductors i autors de nova generació que renoven el català literari de bona manera, vós que ho llegiu tot, els teniu ben llegits. —La curiositat és el motor de la cultura. Els llegeixo tots. Publiquen a Edicions de 1984, Periscopi, Raig Verd, L’Altra editorial… a tota aquesta classe minúscula editorial, que tenen la llengua com un fet important, fonamental. Escolteu Màrius Serra llegint ‘Res no és perfecte a Hawaii, dins la sèrie Escriptors TV:

Summary: Màrius Serra: ‘Em sento alliberat d’antigues prevencions’


La presidenta del govern de les Illes, Francina Armengol, es resisteix a tancar els centres educatius pel coronavirus 2019. Segons que ha dit aquest matí, el govern no preveu de tancar-los, però ha dit que seguiran l’evolució del brot. El president del govern espanyol, Pedro Sánchez, ha dit que el ministeri de Sanitat ha recomanat la ‘cancel·lació de les activitats educatives’ a tot l’estat. Tota la informació sobre el Coronavirus, minut a minut A banda, Armengol ha demanat de comparèixer de manera urgent al parlament per a informar de la situació de contenció del coronavirus i de les mesures aplicades per a evitar-ne la propagació i pal·liar-ne els efectes. Demà, es reunirà la mesa i la junta de portaveus per a tractar aquesta petició de compareixença. Coronavirus 2019: Què ha passat avui? El report diari de VilaWeb El govern de la Generalitat, en canvi, ha ordenat el tancament de tots els centres educatius, tant escoles com llars d’infants, instituts i universitats, a partir demà per evitar l’expansió del coronavirus 2019. La mesura forma part del pla PROCICAT que ha passat a fase 1 d’emergència. El tancament afectarà 1.800.000 alumnes i uns 100.000 docents. De totes maneres, la mesura no implica un confinament.

Summary: El govern de les Illes no suspèn les classes, però Sánchez recomana de fer-ho


Falta poc més de dues setmanes per a l’Onze de Setembre i de mica en mica es van sabent els detalls de la Via Lliure, la mobilització independentista que preveu d’omplir la Meridiana de dalt a baix. L’organització —ANC i Òmnium— no solament vol aplegar-hi el màxim nombre de persones, sinó que també proposa de fer, entre tots els assistents, una onada amb fletxes de colors, un dibuix que es construirà a partir de les 17.14. Hem parlat amb Josep Sabaté, coordinador de mobilitzacions de l’ANC, sobre com anirà aquest moment culminant de la Diada. En aquesta entrevista explica detalls concrets sobre aquests minuts i sobre l’acte que hi haurà immediatament després, que inclourà parlaments i una cançó que encara és una incògnita, a més dels Segadors. Amb Sabaté també hem parlat de més elements fonamentals per al succés de la concentració: la mobilitat i el ritme d’inscripcions, que enguany és lleugerament més baix que el de l’any passat. ‘Hi ha una part de la gent que sent que la feina ja és feta’, reconeix, i també assegura que ‘el convenciment que hi ha una necessitat de mobilitzar-se i el designi pel qual ens mobilitzem continua intacte’. —Què passarà abans de les 17.14 a cada tram? —Hi haurà molta activitat de les 16.00 a les 17.14. Grups de cultura popular, castellers, geganters i més han anunciat que volien acompanyar la gent del seu territori durant la mobilització. —Què passarà a les 17.14? —A les 16.30 es començarà a muntar el passadís central de la Meridiana per on avançarà la fletxa gegant, que anirà a sobre d’un vehicle. A les 17.14 començarà a avançar la fletxa, del carrer de Rosselló-Pòrcel al parc de la Ciutadella, per tota la Meridiana. Serà l’element que ens ajudarà a fer aquesta onada enorme de colors que arribarà al parlament. —Com es formarà l’onada? —Quan passi la fletxa gegant s’originarà l’onada. Indicarà als participants que han d’aixecar la fletxa de color. A més, hem demanat a uns cinc mil timbalers que seran de cap a cap de la Meridiana que ens han ajudin a fer avançar la fletxa, amb una onada de so. Així tothom sabrà quan l’ha d’aixecar. —Què passarà després de les 17.14? —Quan la fletxa arribi a l’altura de la cantonada entre el carrer de Wellington i el de Pujades, al parc de la Ciutadella, començarà l’acte final. Preparem un escenari on un dels elements importants seran les butlletes del 9-N. El 9-N va representar un gran acte de sobirania i desobediència i aquella data la vinculem al 27-S, l’alternativa que hi ha per a desblocar aquella situació. Encara acabem de tancar els concerts i els parlaments que hi haurà en aquest acte final. —Es cantaran els Segadors? —Sí. Al final. Quan acabi de passar la fletxa gegant, la gent abaixarà les fletxes i la Meridiana tornarà a ser blanca. Aleshores hi haurà un acte breu a l’escenari, carregat de contingut polític i de simbolisme. Es cantarà una cançó que ja explicarem quina és, per què es canta i qui la canta. En aquell moment els assistents tornaran a aixecar la fletxa per formar un mosaic ben gran de cap a cap de la Meridiana. Un cop fet això, per acabar, cantarem els Segadors. —Quant durarà? —De les 17.14 al final de tot de l’acte comptem que passarà una hora i mitja. Deixarem molt clara l’escaleta de l’acte perquè la gent sàpiga quan s’ha acabat. També treballem molt amb el territori perquè a cadascun dels trams hi hagi un equip de so. Se sintonitzarà amb les emissores de ràdio que cobriran l’acte en directe i així tothom podrà seguir què passa. —Quin és el funcionament de les fletxes de colors? —La samarreta d’enguany és de color blanc. Entre tots farem un gran full en blanc per a escriure el nostre futur. Originarem l’onada de colors fins arribar al parc de la Ciutadella. Els colors són d’acord amb el tram en què cadascú s’ha inscrit. I en el moment de fer la inscripció cadascú pot veure quin color li pertoca. Als packs, que inclouen la samarreta, la fletxa que hi ha és blanca perquè així cadascú la pot pintar del color del tram on serà de la Meridiana. També hi ha l’opció de retallar una cartolina del color que toqui amb la forma de fletxa. A més, allà se’n repartiran centenars de milers de cada color al tram que toca. —I la tonalitat de color? —És important aproximar-se al color del tram, però tampoc no cal coincidir absolutament amb el ‘Pantone’. La cosa important és l’onada gegant que sorgirà. —Hi ha persones que s’han inscrit en un tram d’un color, però el correu que han rebut els indica un color diferent. Què ha passat? —Ha estat un error informàtic. El color correcte és el que indica el plànol de la web d’Ara és l’hora per a cada tram. —Quines consells de mobilitat doneu? —Recomanem que tothom es desplaci a la Meridiana amb autocar o en transport públic. Barcelona no pot assumir el vehicle privat de tothom, sobretot pensant en l’aparcament. De fet, l’aparcament dels autocars ja és tot un repte. Val més arribar tranquil·lament a Barcelona al matí i dinar a prop del tram. Aconsellem això per evitar aglomeracions al transport públic o presses de darrera hora. L’any passat va ser així i va funcionar. —I el moviment entre trams, un cop a la Meridiana, com ha de ser? —És millor anar pels carrers laterals de la Meridiana i per arribar al tram aconsellem de fer-ho pel carrer superior. Igualment, ara preparem totes les recomanacions de mobilitat. Per exemple, indicarem les estacions de metro adaptades per a persones amb mobilitat reduïda o els parcs i jardins on la gent pot descansar abans i després. —Com pot alterar la mobilitat la vaga de Renfe convocada? —Esperem que tingui uns efectes mínims, però hi treballem. Caldrà veure quines alternatives hi ha una vegada se’n sàpiguen els detalls i si finalment es duu a terme. Cal tenir en compte que la vaga no seria per a tot el transport públic, sinó que a una part concreta i prou. —Alguns mitjans i partits unionistes han criticat que hi havia trams específics per a col·lectius concrets. Què hi diríeu? —No és cap novetat que a les mobilitzacions de l’assemblea hi hagi col·lectius específics que aprofitin per reivindicar de manera coherent les lluites o necessitats. A mobilitzacions tan transversals i que parlen de construir un país nou, és normal que molts col·lectius hi vulguin posar el seu accent, com va passar el 2013 i el 2014. Hem pensat que això és una riquesa important i que hi volem donar visibilitat. Hem fet una crida a entitats i col·lectius per a convocar-se a trams específics. Aquests trams no en seran exclusius perquè l’estructura de la Meridiana és territorial. És més una qüestió de visibilitat que no pas de separació. —A més de com s’esdevindrà la Via Lliure aquell dia, també us volem demanar pel ritme d’inscripcions. De moment n’hi unes quants més de 200.000, no tantes com l’any passat a les mateixes dates. Us amoïna? —Tot això que hem fet fins ara tindrà sentit si omplim la Via Lliure i si el 27 de setembre és un èxit. No tinc cap dubte que la gent anirà a votar i que és conscient del moment històric, però sí que noto que hi ha una part de la gent que sent que la feina ja és feta. Cal tenir molt present la importància del moment històric i que no és un camí curt. Hem avançat molt en aquests quatre anys, però no és moment de pensar que la feina ja és feta. És moment d’acabar-la. —Enguany el ritme d’inscripcions va començar més alt que l’any passat però ha disminuït. —Les inscripcions es van obrir una setmana després que es concretessin les llistes independentistes. En aquell moment hi va haver una onada d’inscripcions i vam començar amb molta força. Ara seguim més o menys al mateix nivell que l’any passat. No hi ha hagut una davallada. Sí que és cert que ara caldria una acceleració per a arribar amb força a la Diada. Penso que hem de reforçar molt el propòsit polític d’aquesta Diada: tots els catalans, com a poble, hem de defensar amb fermesa el caràcter plebiscitari de les eleccions. —Hi ha un cert esgotament de mobilitzacions en massa? —El convenciment que hi ha una necessitat de mobilitzar-se i del designi pel qual ens mobilitzem continua intacte. Sí que pot ser que l’actitud respecte de la mobilització ha canviat, perquè s’ha convertit en una cosa normal. Logísticament hi ha coses que són molt fàcils i, en canvi, potser no es viu d’una manera tan apassionada com fa tres anys. Potser per això la gent no fa la inscripció tan aviat. —L’any passat hi va haver mig milió d’inscrits aproximadament. Aquesta és la fita per a aquest any també? —Sí. No és el moment de dir que no cal anar a la Meridiana perquè ja hem anat a la V del 2014, a la Via Catalana del 2013 o al passeig de Gràcia el 2012. Justament és a l’inrevés. El 9-N vam tenir-ho a tocar i el 27-S ho hem de fer realitat. És moment de mobilitzar-se més que mai. Gràcies a les mobilitzacions hem arribat on som.

Summary: La Via Lliure 2015: què passarà abans de les 17.14 i després


El president d’ERC, Oriol Junqueras, ha respost a les preguntes del seu advocat, Andreu Van den Eynde, en la jornada del judici contra el procés independentista. Junqueras ha fet una defensa política i ha travat un discurs tant defensiu com ofensiu, en què ha denunciat la persecució política i judicial de l’independentisme, i ha insistit que el dret de votar no podia ser cap delicte. ‘Votar no és cap delicte perquè no és al codi penal. Impedir-ho a la força sí que és un delicte’, ha dit, assenyalant l’estat espanyol de ser el responsable de la violència de l’1-O. Junqueras ha decidit de no respondre a les preguntes de les acusacions. Així s’ha presentat: ‘Em considero pres polític’ ‘No hem comès cap delicte’ La metàfora de la cadira Defensa a ultrança del dret d’autodeterminació ‘Votar no és delicte, impedir-ho a la força, sí’ ‘No es van destinar fons al referèndum. No ho dic jo, ho va dir Hisenda’ ‘Es va veure a les televisions de tot el món’ ‘Vaig assumir que aniria a la presó’ ‘Estimo Espanya i la seva gent’ La darrera intervenció: ‘La independència no és delicte’

Summary: Els deu moments clau de la declaració de Junqueras al judici


El mateix dia que José Maria Aznar va fracassar estrepitosament en la presentació del seu llibre a Barcelona, Antoni Trobat (Palma, 1981) va triomfar a Sants presentant Un país anomenat nosaltres (Illa Edicions), en el primer bateig no insular del llibre, que ha vingut a sacsejar unes quantes consciències i a repensar el mallorquinisme polític coetani. A l’acte, hi van participar tres ponents de luxe que es mouen en l’òrbita de l’independentisme d’esquerres: Jaume Asens, tinent de batlle de l’Ajuntament de Barcelona dels comuns; Josep Maria Jové, ex-secretari general d’Economia d’ERC; i Eulàlia Reguant, regidora de la CUP a l’Ajuntament de Barcelona i ex-diputada. El fet de tenir-los tots tres junts presentant el llibre del mallorquí demostra una de les grans virtuts de Trobat, la d’haver fet de pont entre moltes sensibilitats polítiques sobiranistes d’esquerres, tant des dels partits com des dels moviments socials, en els tretze anys que fa que viu a Barcelona (els darrers cinc, al barri de Sants). Va ser una presentació amb càrregues de profunditat llançades per tots tres presentadors –i fins i tot per l’autor– i elogis d’aquests que pesen i que de vegades fan més mal que bé, però per a tots els assistents (i per a la majoria de lectors del llibre), Trobat va quedar ungit el passat dimecres com el nou Joan Fuster, o com l’intel·lectual més important de la seva generació. Déu n’hi do. Sí que és cert que Trobat és un home que ha llegit moltíssim, en tots els gèneres, i que ha assimilat molt bé aquestes lectures. El jovençà que amb setze anys entrava a l’Associació de Joves Escriptors de les Illes Balears i que alguns anys després feia pràctiques com a periodista al Diari de Balears ha donat pas a l’historiador cobejat pels mitjans de comunicació per la profunditat de les seves anàlisis –les podeu llegir a l’Ara Balears, que és d’on provenen els 61 textos del llibre– i de les seves entrevistes (les publica a Crític i sembla que prepara una antologia amb les millors peces publicades fins ara). Una cosa no ha canviat: Trobat continua essent d’esquerres, sobiranista i viu instal·lat en la precarietat econòmica i en l’elit intel·lectual. És a dir, un cap ben moblat però mal pagat, com els de bona part de la seva generació. Trobat va començar a escriure aquests articles aplegats al llibre el 2016 i un dels seus objectius inicials era no ser un opinant com els altres. ‘Hi ha dies que m’agradaria escriure que he anat a dinar no sé on i que fa un dia meravellós, com fan molts dels opinants mainstream de la premsa illenca, però a mi em varen cridar per fer una altra cosa.’ I aquesta altra cosa és posar damunt la taula propostes i models possibles per al mallorquinisme polític que inclouen, sobretot, el mestissatge. ‘Hem d’entendre que el sobiranisme ja no pot ser aquell moviment nascut al món rural, catalanoparlant, de classe mitjana integrada a l’ensenyament o a la funció pública, que a Mallorca treia entre el 10% i el 13% dels vots i que el màxim objectiu del qual sempre ha estat fer fora el Partit Popular del poder.’ Trobat és molt crític i explica: ‘Josep Melià va publicar Els mallorquins el 1967 i llavors tota aquella gent va entrar a la Universitat i se la va fer seva, amb professors molt joves d’entre 25 i 30 anys. Van passar a dirigir bona part de l’ensenyament i a controlar l’STEI, el sindicat més poderós de l’illa. I en tot aquest temps, quina aportació intel·lectual han fet? Cap ni una. Han repensat en algun moment el mallorquinisme? Llevat d’alguna petita excepció, no. Per això calia fer aquests articles que cada setmana em duen maldecaps i que enfaden molta gent.’ I continua: ‘El llibre vol ser una esmena al grup social que ha construït el relat del mallorquinisme polític dels darrers quaranta anys, s’escriu des d’una postura obertament anticapitalista, cosa que no havia passat a la premsa mallorquina els darrers trenta anys, parteix de la convicció que cal ser heterodoxos i intenta respondre a la curolla de què és la identitat illenca i com construïm un nosaltres al segle XXI que sigui agregador. És a dir, hi ha una impugnació generacional, una impugnació de classe perquè molt pocs s’han preocupat d’entendre què vol dir la precarietat, i hi ha una impugnació identitària amb l’objectiu de reinventar-se. Ho puc expressar amb tres preguntes: el mallorquinisme d’esquerres té cap projecte per a tota la gent? Es pot construir un projecte nacional més enllà de les necessitats de la suposada classe mitjana? Quin model socioeconòmic volem construir de cara al futur?’ Així doncs, moltes preguntes i un intent d’esmena a la totalitat de les posicions del mallorquinisme polític tradicional, sobretot després del cop a la línia de flotació que va ser la crisi començada el 2008. Jaume Asens va aprofitar la seva intervenció –la més llarga de la nit i, en alguns moments, mancada de la concessió que se suposa que ha de tenir un acte d’aquestes característiques, amb tres oradors més– per relacionar la feina de Trobat amb Albert Camus, Joan Fuster i Gabriel Alomar. Va explicar que als articles de Trobat hi ha un humor càustic, una ironia esmolada, una mirada fusteriana de la història i una preocupació per la Mediterrània, pels Països Catalans en conjunt i per la llengua. El tinent de batlle de Barcelona també emprà en algun moment el terme criollització: ‘És el que passa quan es crea la identitat nacional pròpia i diferenciada de la resta de les illes i quan Trobat ens presenta la seva proposta per a un país mestís.’ Després es va mig perdre en un intent de fer casar la relació entre Fuster i Camus més enllà de l’òbvia, que és que Fuster va ser el traductor del premi Nobel i que li retreia la seva miopia nacional. Tot i així, ho va acabar arreglant dient que ‘en Trobat adopta aquest esperit mediterrani de Camus, el de l’home com a mesura de tot, l’home de carn i ossos; davant la germanització, proposa una èpica mediterrània, fusteriana i solar’. Asens també va destacar: ‘Aquest nosaltres que proposa pot ser generacional i pot ser un pont entre tradicions polítiques que van de la CUP als comuns i amb biografies creuades i enfrontades a uns mateixos fets. Per això li agraeixo la crítica al centralisme i als dogmes del pancatalanisme i que marqui uns ritmes illencs en què Mallorca és un subjecte diferenciat i que presenti una mallorquinitat líquida que ens pugui fer pensar que els Països Catalans seran confederals o no seran, com ell proposa.’ Josep Maria Jové va ser, de la terna, qui es va mostrar més lliurat a l’autor. ‘El vaig descobrir el 2014 en un acte polític a la Casa de València i vaig descobrir un humanista, un paio molt llegit, un intel·lectual enorme, nosaltres que anem tan escassos d’intel·lectuals a la nostra generació, i a la vegada generós i humil, un pou de saviesa que pot parlar moltes hores de llibres en un país on els dirigents llegeixen més aviat poc i, a més, poca literatura, i on de seguida t’adones que els qui destaquen han llegit molt.’ Jové també va dir: ‘Aquesta mena de llibres d’articles tenen una certa tendència a caducar, però en canvi, jo crec que aquest tindrà vigència durant molt de temps. I vull destacar el domini que té de la llengua, que crec que ha d’explotar encara en textos més llargs, bé sigui un assaig unitari o bé sigui una novel·la, per què no?’ I va elogiar que els textos parteixin ‘d’una esquerra no dogmàtica, que estiguin carregats d’heterodòxies i d’una mallorquinitat que supera la identitat’. Per la seva banda, Eulàlia Reguant, bona amiga de Trobat, va recordar la seva arribada a Barcelona el 2006 i va dir: ‘Si llavors m’haguessin dit que a mi em passaria totes les coses que m’han passat en política, que seria aquí presentant un llibre d’en Toni i que a ell el compararien amb Joan Fuster i, sobretot, que un amic bastant desastre com en Toni Noguera acabaria essent batlle de Palma, hauria al·lucinat molt. Eren tot coses inimaginables.’ Reguant va exhibir una primera edició d’Els carnissers de Guillem Frontera i va explicar: ‘Aquesta novel·la és una crònica de la transformació de Mallorca en això que ara coneixem, l’illa del monocultiu turístic. De la mateixa manera, el llibre de Trobat és una crònica de la manera com va transformant-se l’illa, amb una crítica global al sistema capitalista, on hi ha odes als amics i un intent de fixar objectius més enllà de fer fora el Partit Popular de les institucions.’ En definitiva, l’independentisme d’esquerres es va posar d’acord des de totes les sensibilitats per elogiar l’home pont i la seva visió sobre el sobiranisme a Mallorca i els seus objectius per a respondre interrogants. Vejam si són capaços també de posar-se d’acord en altres coses i, si cal, que facin servir el pont Trobat, aquell nano de setze anys que ja escrivia uns relats que despuntaven i que ara ha estat ungit com l’intel·lectual d’esquerres de la seva generació per a aportar solucions.

Summary: El dia que Antoni Trobat es va convertir en el Joan Fuster de la seva generació


Els Mossos d’Esquadra han agraït aquest dimarts que el Parlament els hagi distingit per unanimitat amb la Medalla d’Honor. En una anotació a Twitter, la policia catalana ha destacat el ‘gran honor’ que suposa rebre aquest reconeixement que consideren excepcional. És un gran honor per a tots nosaltres rebre aquest reconeixement excepcional del Parlament de Catalunya@parlament_cat https://t.co/IWpnsS3kgP — Mossos (@mossos) 22 d’agost de 2017 En un altre missatge, els responsables de comunicació del cos han enaltit la col·laboració ciutadana i el treball dels seus companys després de rebre multitud d’elogis per la seva tasca informativa: ‘Sense vosaltres i una gran actuació policial no ho haguéssim explicat tan bé com diuen. Gràcies pel reconeixement’.

Summary: Els Mossos agraeixen la Medalla d’Honor del Parlament


El candidat a la batllia de Barcelona d’ERC, Ernest Maragall, ha retret a la candidata de Barcelona en Comú, Ada Colau, que no hagi respost a la proposta de parlar sobre un govern bilateral que li va reiterar divendres i ha considerat ‘evident’ que la fins ara batllessa negocia amb el PSC. En declaracions a RAC1, Maragall ha confiat que ‘s’acabi imposant la raó, la legitimitat i la coherència progressista i republicana’ però ha reconegut que tot el que saben fins ara és a través dels mitjans. Ha dit que té ‘claríssim’ que ell ha de ser el proper batlle de la ciutat i està disposat a donar un ‘rol important’ a Colau. Ha insistit que, si Colau accepta el vot de Manuel Valls per a la investidura, aquesta hi ‘dependrà’ durant tota la legislatura. Maragall ha reivindicat que el futur batlle de Barcelona ha de ser ell perquè això ‘ja es va decidir’ a les urnes el passat 26 de maig i ha instat que el que cal ara és parlar del projecte per a la ciutat. Ha afegit que el més coherent és que sigui un govern amb Barcelona en Comú perquè qualsevol altra opció suposaria ‘afegir ingredients que res tenen a veure amb el progressisme’. A més, ha explicat que divendres va tenir la darrera conversa amb Colau i que des de llavors resta a l’espera que aquesta li respongui si està disposada a negociar un govern bilateral amb un ‘rol de màxima responsabilitat’ per a ella. Ha lamentat que no ha rebut resposta i que, per contra, veu ‘evident’ que la fins ara batllessa negocia amb el PSC. Maragall ha insistit que per ser batllessa Colau necessita el vot de Manuel Valls. ‘És la única via’, ha dit, mentre ha alertat que això suposarà una crossa per a la candidata. ‘La nostra és l’opció de la coherència de govern i aquesta és la de dependre d’aquest vot el dia de la investidura i l’endemà, l’endemà i en els següents pressupostos’, ha declarat. Ha reconegut que fins ara Colau i ell no han tingut temps per construir una relació de confiança però ha confiat que es pugui assolir. Ha reivindicat, però, deixar de parlar sobre qui ha de ser el batlle, que per a ell està clar que ha de ser ell, com a guanyador de les eleccions, i ha reclamat entrar a fons a discutir les polítiques que necessita la ciutat. Sobre el líder del PSC a Barcelona, Jaume Collboni, ha valorat que la seva actitud és ‘la que s’espera d’un ritual de festeig’ i ha reiterat que ells no estan disposats a entrar a un govern amb els socialistes. Entre d’altres, s’ha preguntat si la mateixa setmana que s’acaba el judici es retiren els llaços grocs del consistori. Per últim, ha reclamat que Barcelona no sigui la moneda de canvi en una lògica de pactes i contrapactes arreu del territori perquè la ciutat ‘és molt més que una peça més en un escac d’acords globals’. Colau fia la seva reelecció al suport dels partits del 155

Summary: Maragall creu que Colau ‘dependrà’ de Valls tota la legislatura si accepta el seu vot


El president de Ciutadans a Balears, Xavier Pericay, ha dit que ‘ningú’ no s’ha plantejat que l’ex-president José Ramón Bauzá formi part d’alguna llista electoral del seu partit a Balears. En cas que s’incorporés d’alguna manera al projecte polític del partit, Pericay creu que ell ‘hi sobra’. ‘El senyor Bauzá ni hi és ni se l’espera’, ha deixat clar. El president de Ciutadans, Albert Rivera, va suggerir que Bauzà podria incorporar-se com a assessor de la formació política. ‘A mi em consta que no tindrà cap relació amb Balears, ho puc afirmar’, ha dit Pericay durant una conferència de premsa. Mentre sigui així, ha afegit, ‘no hi haurà cap problema’.

Summary: Pericay diu que si Bauzá s’incorpora a Ciutadans, ell ‘hi sobra’


El Parlament de Catalunya ha ratificat el refús a la monarquia espanyola després que el Tribunal Constitucional anul·lés la reprovació que en va fer la cambra l’octubre del 2018. La majoria independentista i els comuns van condemnar aleshores l’actuació de Felipe VI després del referèndum de l’1-O i en el conflicte català, i van advocar per abolir una institució ‘caduca i antidemocràtica’. Però el TC va anul·lar els punts claus de la resolució. Les forces sobiranistes han reafirmat avui el seu compromís amb els valors republicans i han replicat els termes de la resolució anul·lada pel TC aprovant una proposta presentada per ERC ‘en defensa dels drets fonamentals i en denúncia de la repressió’, que forma part de les conclusions del debat general anomenat ‘sobre les propostes per a la Catalunya real’. El text es refereix directament a la resolució retallada pel Constitucional i insisteix a refusar la intervenció del cap de l’estat espanyol en el conflicte així com ‘la seva justificació de la violència per part dels cossos policials l’1-O’. La mateixa resolució sentenciava que l’autodeterminació és un ‘dret irrenunciable’ del poble de Catalunya. JxCat, ERC i la CUP també han refermat la disposició del parlament a exercir el dret a l’autodeterminació amb o sense acord amb l’estat espanyol, d’acord amb la voluntat majoritària del poble de Catalunya. Els dos socis de govern han donat suport a una iniciativa de la CUP que introduïa d’aquesta manera l’opció de la via unilateral. A més, les tres forces han fet que prosperés una altra resolució pactada sobre l’autodeterminació que advoca perquè es busquin solucions democràtiques i polítiques que permetin que el futur de Catalunya sigui el que el poble vulgui. La majoria independentista ha tornat a exigir l’alliberament immediat dels diputats, ex-diputats i representants de la societat civil que són a la presó. També ha rebutjat la situació dels exiliats, presos i ciutadans que estan a l’espera de ser jutjats per participar de manera directa o indirecta en actes de defensa del dret a l’autodeterminació. La cambra ha reclamat igualment que es respectin els drets civils i polítics de la societat catalana i dels seus representants públics. Els socis de govern han perdut algunes votacions. Amb els vots en contra de JxCat i ERC, l’oposició en bloc ha fet que el parlament constatés la falta de cohesió de l’executiu i la seva incapacitat per fer front al creixement de les desigualtats socials, la degradació dels serveis públics, la protecció del territori i el repte de l’emergència climàtica. Reclamació de disculpes als mestres d’El Palau i la Seu JxCat, ERC i la CUP també han acordat la redacció d’una altra proposta dels anticapitalistes sobre la immersió lingüística que ha rebut el suport dels comuns. El parlament ha instat el govern a defensar i aplicar aquest model ‘en tots els àmbits, recursos i nivells de l’ensenyament a Catalunya, esmerçant tots els recursos administratius, econòmics, didàctics i humans necessaris’. La cambra ha qualificat d’imprescindible que es garanteixi un sol model educatiu per a tots els infants i que no se segreguin en funció de la llengua. Durant el debat d’ahir, C’s va intentar desacreditar l’estudi de Plataforma per la Llengua sobre l’ús del català als patis d’escoles i instituts assegurant que s’havia espiat els alumnes i va acusar el govern d’haver-ho permès. En canvi, Lorena Roldán no va voler demanar disculpes, com li ho va demanar Quim Torra, per haver posat en qüestió l’actuació dels docents de l’IES El Palau de Sant Andreu de la Barca després que la justícia arxivés les últimes denúncies pendents que els acusaven de menysprear els fills de guàrdies civils després de l’1-O. Però la majoria independentista ha aprovat que el parlament insti a disculpar-se els representants polítics que han assenyalat públicament els docents’. A banda dels mestres d’El Palau, hi afegeix els de les escoles La Salle i Pau Claris de la Seu d’Urgell i denuncia la ‘persecució judicial’ que en va fer la fiscalia. A més, la cambra refusa l’adoctrinament a les escoles i hi defensa que es fomenti el debat lliure, raonat i crític. També que es fomenti el respecte a la diversitat i s’hi promoguin valors contraris al feixisme, la xenofòbia, el masclisme, el sexisme i la LGTBIfòbia. La ‘Catalunya real’… en què l’independentisme tornaria a pactar amb el PSC? L’Agència Catalana de l’Energia, en sis mesos Com a conclusió del debat, també ha tirat endavant una resolució contra el canvi climàtic transaccionada per JxCat, ERC i el PSC. El parlament insta el govern a crear en sis mesos la nova Agència Catalana de l’Energia, que ha de tenir un paper clau en el trànsit cap a les energies renovables. El govern fa temps que treballa en la conversió de l’actual ICAEN, però la cambra posa ara data a la nova agència. Quant als grans parcs de generació d’energia renovable, la cambra ha instat el govern a derogar en tres mesos el decret 147/2009, que regula els procediments administratius per a la implementació de parcs eòlics i instal·lacions fotovoltaiques, i que incloïa la divisió de vuit zones de desenvolupament prioritari per als parcs solars i fotovoltaics. L’executiu ja l’havia assenyalat com un impediment per a la consecució de la transició energètica, i ara està emplaçat pel parlament a proposar les modificacions legislatives que calgui perquè es puguin desenvolupar nous projectes de parcs eòlics de més de 10MW i per a reduir els costos d’implantació de l’energia fotovoltaica a terra. La iniciativa també diu que es coordinarà amb Red Elèctrica Espanyola la planificació de la connexió dels objectius de potència eòlica i fotovoltaica que es determinin per al 2025 i el 2030. La iniciativa estableix que el govern ha d’obrir, a més, una línia de suport econòmic perquè es desplegui la zona de baixes emissions a les rondes de Barcelona i als municipis de més de 50.000 habitants, just després que la Comissió Europea hagi portat l’estat espanyol al Tribunal de Justícia de la Unió Europea per la contaminació de Barcelona i l’àrea metropolitana, a més de Madrid.

Summary: El parlament desafia el TC i torna a reprovar Felipe VI