El batlle de Verges (Baix Empordà), Ignasi Sabater, està acostumat a rebre la visita de grups d’extrema dreta al poble i fins i tot a ser amenaçat de mort, com quan va decidir d’obrir l’ajuntament el 12 d’octubre. Però dimecres l’ensurt no va venir de l’extrema dreta sinó de la policia espanyola, que de bon matí es va presentar al seu domicili per detenir-lo. Li van fer lesions en una mà. A més, no es van identificar correctament des d’un primer moment i el van acusar de ser present en uns aldarulls on ell no era. Parlem amb ell després del calvari, perquè ens digui com es va sentir i ens expliqui el context dels fets. —Com va ser la detenció? —A les set del matí, com cada dia, anava a sortir de casa amb el cotxe. El vaig engegar i vaig anar a tancar la porta del garatge. Quan vaig sortir per la porta d’entrada, em vaig trobar una persona recolzada a la paret que em va dir, parlant en castellà: ‘Bon dia, ets l’Ignasi Sabater?’ Li vaig respondre que sí. Em va dir que estava detingut i que els havia d’acompanyar a la comissaria. Per la manera com parlava i perquè cada setmana el dimecres a la matinada rebem la visita de feixistes i gent extrema dreta al poble, doncs vaig malfiar-me’n. Li vaig demanar de què se m’acusava i em va respondre que d’un delicte de desordres públics a Girona. Jo sabia que en les manifestacions que havia estat a Girona no hi havia hagut cap desordre públic. Immediatament, va aparèixer un altre policia i em va posar una manilla a la mà esquerra. —… —Els vaig demanar tranquil·litat i que volia saber si eren policies. Llavors un es va treure la placa, però en aquell moment jo ja me’n malfiava per això que us he explicat. Els vaig demanar que em deixessin parar el cotxe i pujar a casa a avisar la família. Hi havia el meu fill petit de tres anys, que ho escoltava tot. Es van posar davant la porta de casa i em van dir que no aniria enlloc, que pugés al cotxe; em van agafar l’altre braç per emmanillar-me tant sí com no per ficar-me al cotxe. Això em va indignar, que no em deixessin ni avisar que em detenien. Aleshores em vaig posar molt nerviós i vaig començar a cridar. —Què cridàveu? —’Si us plau, algú que surti, si us plau, algú que surti!’ Dels crits que vaig fer van sortir alguns veïns. Llavors van venir dos policies més i de cop ja els tenia tots quatre sobre meu intentant posar-me la manilla a l’altra mà: ‘Fes les coses fàcils que si no hi sortiràs perdent’, em deien. La manilla l’havien premuda al màxim i em feien molt de mal perquè entre tots m’estiraven la mà. Al final gairebé ja no em circulava sang. Un em va apartar i vàrem anar a parlar tots dos sols, i li vaig demanar que em traguessin la manilla i que deixessin que la meva parella em dugués el broncodilatador perquè tinc asma. Al final van venir els Mossos, em van treure les manilles i em van dur cap a Girona. Això sí, dins el vehicle tots es van posar l’armilla groga de policia. Els vaig dir que si m’haguessin detingut així ho hauria posat més fàcil. També em van treure un full on constava de què se m’acusava. —D’un delicte de desordres públics per haver tallat les vies de l’AVE durant l’aniversari de l’1-O. —Aquí em vaig indignar més perquè aquest dia jo era al meu institut, treballant. —Vàreu passar por durant el procés de la detenció? —Sí… Primer em trobo una persona, després dues, em posen les manilles sense identificar-se, era fosc, estava completament sol… Sí, vaig passar por perquè vaig arribar a pensar que em ficarien en un cotxe i vés a saber on em portarien. Per això i pels nervis vaig començar a cridar, perquè em sentia molt indefens. I no em vaig deixar posar l’altra manilla perquè em trobava en una situació límit, estava indignat perquè en el fons detenien un batlle d’una manera gairebé improcedent. —Us van atendre per la lesió a la mà? —Quan vaig arribar a comissaria vaig demanar assistència. Llavors va arribar el batlle de Celrà i més companys i companyes que també havien estat detinguts. No ens deixaven parlar entre nosaltres i ens deien que si ho fèiem ens tancarien al calabós. Igualment ens hi van tancar. Després em van portar al CAP Güell de Girona i van tornar-me a emmanillar molt fort. Un cop allà em van posar una fèrula i vaig tornar a la comissaria. La declaració va ser ràpida perquè no vam declarar. Allà vam poder veure que el de les fotos de l’AVE que creien que era jo, no ho era. A partir d’aquí, no sabem què passarà. —Punxades de rodes, us van amenaçar de mort per haver obert l’ajuntament el 12-O, a un veí el van amenaçar amb un ganivet… Per què s’hi concentra tanta activitat ultra, a Verges? —Concretament, a l’amenaça de mort, em van dir que primer serien les punxades de roda i després vindrien les punxades a la panxa. Ho vam denunciar i està igual. Per què és un focus per a la ultradreta és difícil de saber, però sí que és segur que de sempre Verges s’ha manifestat com un poble àmpliament independentista. Tenim sospites que l’1-O volien venir al poble, però finalment no ho van fer. Després va venir la punxada de rodes, després van venir a arrencar estelades i van topar amb un grup de veïns i veïnes… Això ha estat una constant cada cert temps. Passen per aquí amb total impunitat i arrenquen les estelades i els llaços grocs. I el dia més gros va ser quan van començar a fer pintades a tot de cases particulars. Fotografia: Joan Aureli. —Sabeu si sempre són els mateixos? —No ho podem demostrar. Sí que és cert que algunes vegades que retiren llaços i estelades, ells mateixos diuen que no és pas la primera vegada que venen, ni l’última que vindran. Sempre és el mateix. Et quedes trist i decebut perquè llavors crides els Mossos i com que no volen que hi hagi conflicte, és més fàcil aturar-nos a nosaltres i que els altres acabin d’arrencar-los. Cerquen conflicte, però per part nostra no n’hi haurà mai. Però, és clar, és que a un veí ja li van donar un cop d’escala i a un altre el van amenaçar amb un ganivet. Actuen amb total impunitat. —Creieu que volien detenir-vos premeditadament? —Jo crec que l’estat vol una altra macrocausa per a aplicar l’estratègia de la por. Els interessa que la societat civil i les associacions, que des del primer dia de judici volen mobilitzar-se, doncs s’ho pensin dues vegades abans de manifestar-se. Per una altra banda, penso que hi ha unes eleccions municipals el mes de maig i tots aquests batlles i regidors que dubten de veure si es presenten o no, que sàpiguen que els poden passar coses com aquesta. És l’estratègia de la por. Crec que davant de tanta repressió hem de respondre pacíficament, organitzant-nos i sortint al carrer en massa amb determinació. Jutgen membres de la Generalitat i els dos Jordis, però al final és un judici a la democràcia, i això no es pot permetre. —Els batlles de molts municipis s’han posat al capdavant de moltes protestes contra la repressió. Però creieu que la Generalitat hi compta, amb ells? —Jo crec que seria interessant de retornar a l’esperit del Primer d’Octubre i del 3 d’octubre. No tan sols com a poble, sinó institucionalment, perquè la Generalitat i els batlles estàvem conjurats. Recordo aquella manifestació multitudinària a la plaça de Sant Jaume en que vam assistir més de set-cents batlles perquè estàvem disposats a obrir locals, a posar urnes i fer el que calgués. Actualment és molt important que tothom sàpiga que el municipalisme defensa el dret d’autodeterminació de qualsevol poble. Nosaltres, quan ens vam presentar a Verges, un dels punts a què ens vam comprometre va ser de treballar per la independència des del municipalisme, i crec que s’ha de comptar amb els ajuntaments i els càrrecs electes dels pobles perquè aquí es pot començar a construir República i, sobretot, activar el procés constituent. Però tot això depèn de què es faci des de dalt. Tot això que anem construint des de barris, pobles i ciutats, s’ha de culminar per dalt. Si no continuem, ens trobem amb fets com els de dimecres: repressió i més repressió.

Summary: Ignasi Sabater: ‘Vaig passar por, em pensava que em ficarien en un cotxe i vés a saber on em portarien’


El portaveu d’ERC al congrés espanyol, Joan Tardà, ha explicat que es desentendran de l’exhumació del dictador Francisco Franco del Valle de los Caídos si el PSOE no dóna suport a una esmena a la llei de memòria que anul·la els judicis del franquisme. És la contrapartida del suport d’ERC al decret llei convalidat ja pel govern espanyol: ‘Nosaltres hem complert, ells han de complir’, ha dit. Si no, ERC es farà enrere en els tràmits de modificació del decret llei de l’exhumació al congrés. En una conferència de premsa, Tardà ha presentat l’esmena sobre la llei de memòria històrica que ERC registrarà al congrés. Ha dit que tenien el compromís verbal de la vice-presidenta espanyola, Carmen Calvo, d’aprovar-la. L’esmena declara la ‘nul·litat de ple dret, originària o sobrevinguda, de totes les sentències i resolucions’ dels consells de guerra dictades per causes polítiques per la dictadura franquista fora de Catalunya. El motiu pel qual l’esmena fa referència als judicis dels tribunals del franquisme fora de Catalunya és que el parlament ja va aprovar una llei que anul·lava les sentències franquistes. ‘Espanya ha de legislar una llei que, com a mínim, sigui igual d’ambiciosa que la que es va aprovar al parlament’, ha dit Tardà. El text també estableix que el govern espanyol ha de publicar al BOE abans d’un any el llistat de tots els condemnats pel franquisme. S’hi inclouen les sentències dels tribunals de les auditories de guerra, els tribunals de repressió de la maçoneria i el comunisme, els tribunals de responsabilitats polítiques i el Tribunal d’Ordre Públic. Tardà ha comparegut al costat de Pere Fortuny, de l’Associació per la Memòria dels Immolats de Catalunya; i de Pilar Rebaque, de la Comissió de la Dignitat, que han demanat també als diputats que vagin més enllà i aprofundeixin en la memòria històrica. ‘Que hi hagi de debò justícia i reparació’, ha dit Rebaque. Al seu torn, Toni Bou, de la sectorial de Memòria d’ERC, ha xifrat en 400.000 els casos que es podrien veure afectats per aquesta modificació de la llei.

Summary: ERC es desentendrà de l’exhumació de Franco si el govern espanyol no anul·la els judicis del franquisme


Els dirigents del PSIB, d’Unides Podem i de Més per Mallorca, Francina Armengol, Juan Pedro Yllanes i Miquel Ensenyat, respectivament, han signat l’acord definitiu de governabilitat per a aquesta legislatura 2019-2023. L’acte s’ha fet al castell de Bellver de Palma i és la continuïtat dels acords pel canvi impulsats ara fa quatre anys. Aquesta vegada inclou cinc grans eixos: serveis públics amb educació, salut i serveis socials; habitatge, mobilitat i transició ecològica; model econòmic, on s’agrupa finançament, ocupació i turisme, entre més; administració i relacions institucionals amb transparència i funció pública; i en cinquè lloc, drets i llibertats amb igualtat i solidaritat. En matèria educativa, proposaran una llei específica que inclourà un finançament adequat del sistema educatiu i promouran una educació gratuïta de zero a tres anys. En l’àmbit de salut, impulsaran nous centres d’atenció primària i una llei d’addiccions que regularà les ludopaties. En serveis socials, aprovaran una llei de protecció dels drets de la gent gran. Pel que fa a l’habitatge, crearan l’observatori de preus i desenvoluparan l’oficina de l’habitatge buit, i sobre la mobilitat hi haurà el compromís de tirar endavant una norma de mobilitat sostenible. En l’àrea de finançament estableixen de reclamar el pagament del deute de l’antic conveni de carreteres. Per a una ocupació de qualitat, garantiran sis mesos de feina a l’administració a tots els joves titulats que un any després d’haver acabat els estudis no hagin aconseguit una feina. A més, per a regular el ‘tot inclòs’, preveuen una llei sobre l’oferta turística lligada als excessos i al consum d’alcohol.

Summary: PSIB, Unides Podem i Més per Mallorca signen l’acord programàtic de governabilitat


El portaveu d’ERC al congrés espanyol, Joan Tardà, ha assegurat avui que Felipe VI s’ha convertit en un enemic de la democràcia perquè en comptes d’adoptar una posició d’àrbitre va avalar la repressió a Catalunya. ‘Ell sabrà perquè posa en escac una institució que a més d’estar fora de la història, ni tan sols ha demanat perdó per la seva complicitat amb la dictadura’, ha sentenciat. Tardà ha fet aquestes manifestacions en referència al gest del president de la Generalitat de negar la fotografia amb una encaixada de mans al rei espanyol. El dirigent d’ERC ha recordat que Felipe VI no va rebre Carme Forcadell com a presidenta del parlament i ha avalat l’a por ellos‘ a Catalunya. Per a Tardà, és evident que avui en dia la monarquia espanyola va en contra dels drets democràtics dels ciutadans de Catalunya. El portaveu del partit d’Esquerra a Madrid ha insistit que cal obrir un escenari de diàleg i negociació que parteixi de l’acceptació de la realitat que a Catalunya ‘no es pot expulsar ni independentistes ni els que no ho són del marc de diàleg’, ha dit.

Summary: Joan Tardà: ‘Felipe VI és enemic de la democràcia’


Les autoritats de l’Irac han tallat l’accés a Internet a la capital, Bagdad, així com en altres ciutats del país arran de l’onada de protestes antigovernamentals, segons ha informat el NetBlocks, una organització dedicada a fer seguiment de la xarxa. ‘En aquest moment la connectivitat nacional ha baixat un 19% des dels nivells normals, el que deixa a milions d’usuaris sense connexió a Internet a Bagdad, Basra, Karbala i altres zones’, ha indicat l’organització. ‘S’estima que aquest nou tall és el més sever dels observats en el país fins a la data’, ha assenyalat NetBlocks en un comunicat. El govern iraquià ja havia suspès en altres ocasions l’accés a Internet davant l’augment de les manifestacions. Més de dues-centes cinquanta persones han mort aquest mes d’octubre durant les protestes contra la crisi econòmica, la desocupació i la corrupció. Ahir mateix, almenys sis persones van morir i trenta-quatre més han resultat ferides pels trets realitzats per les forces de seguretat en una nova jornada de protestes contra el govern tot i les promeses del primer ministre, Adel Abdul Mahdi, d’aplicar reformes i lluitar contra la corrupció.

Summary: El govern de l’Irac talla l’accés a Internet en diversos punts del país arran de les protestes


S’ha trencat la unitat de JxCat i ERC a la mesa del parlament. La mesa ha aprovat, amb l’aval d’ERC i el PSC, que els quatre diputats de JxCat no podran votar per delegació com ho han fet fins ara i hauran de designar un substitut si volen que el seu vot es comptabilitzi. Carles Puigdemont, Jordi Sànchez, Jordi Turull i Josep Rull no renunciaran a l’escó i deixaran d’exercir el vot perquè no volen ser substituïts. Ho han comunicat al seu grup parlamentari en una carta signada a la presó dels Lledoners aquest matí. La majoria parlamentària que sustenta el govern, d’entrada, es quedarà amb quatre diputats menys. L’acord tancat dijous entre JxCat i ERC s’ha trencat definitivament aquest migdia. La mesa ha aprovat que els quatre diputats de JxCat no puguin exercir el vot. Aquesta decisió s’ha pres amb els vots d’ERC i PSC, l’abstenció de Ciutadans i l’oposició de JxCat. En concret, la mesa ha votat si deixava sense efectes l’acord de dijous, rubricat per JxCat i ERC. Dijous, amb els vots dels dos grups independentistes, la mesa aprovà que Carles Puigdemont, Jordi Sànchez, Jordi Turull i Josep Rull poguessin votar en el ple d’avui. Aquest acord fou ratificat en la reunió d’ahir. Tanmateix, aquest migdia el president del parlament ha proposat a la mesa que es votés de deixar sense efectes l’acord de dijous, després d’haver estudiat un informe encarregat als lletrats de la cambra que advertia que les delegacions de vot de JxCat podien invalidar les futures votacions a l’hemicicle. En la votació d’avui, la unitat dels dos socis de govern s’ha trencat i caldrà veure quins efectes té això sobre l’estabilitat del govern. Poques hores abans que es reprengui el debat de política general, a les tres de la tarda, ERC ha demanat a JxCat que deixi la ‘retòrica i el simbolisme de poc recorregut’ i designi diputats substituts perquè exerceixin els drets de Puigdemont, Sànchez, Turull i Rull. ERC al·lega que l’informe fet públic ahir pels lletrats del parlament ‘deixa clar’ que la delegació del vot que pretén fer JxCat ‘no s’adequa’ a l’acord que el ple va aprovar fa una setmana i que mantenir-lo pot portar al col·lapse de la cambra. Segons els lletrats, si els quatre diputats amenaçats de JxCat exerceixen el vot, les votacions podrien ser impugnades i invalidades. ‘No ens podem permetre de renunciar a les majories ni a l’efectivitat de les votacions’, diu ERC. JxCat, en canvi, manté que no els rellevarà i pretén que tots quatre deleguin el vot i puguin exercir-lo en les votacions de la tarda. JxCat argumenta que la mesa ho va ratificar en la reunió d’ahir, amb el suport dels dos grups independentistes. Efectivament, aquest va ser l’acord tancat dijous per JxCat i ERC, com a colofó d’una jornada en què es va tornar a blocar el funcionament del parlament.

Summary: ERC i PSC voten contra JxCat a la mesa del parlament i deixen sense vot quatre diputats amenaçats per Llarena


Un estudi internacional realitzat en 21 països diferents i sobre 51.500 individus, coordinat per l’hospital del Mar, conclou que només un de cada 10 pacients amb trastorn d’ansietat rep el tractament adequat. Es calcula que la prevalença de l’ansietat és del 10% i que només el 27,6% d’aquests pacients van rebre algun tipus de tractament, i d’aquests, només el 9,8% dels casos es considera adequat. És a dir, que per trastorns de 12 mesos d’evolució, inclou un mínim de 4 visites al metge o un tractament psicoteràpic que inclogui un mínim de 8 visites. És el primer estudi que descriu ‘el buit’ de tractament en trastorns d’ansietat en l’àmbit mundial. Segons l’investigador principal, Jordi Alonso, els trastorns d’ansietat són patologies que tendeixen a la cronicitat, a la comorbiditat i s’associen amb una discapacitat significativa. Alonso sosté que al conjunt dels 30 països de la Unió Europea van suposar un cost de 74.400 milions d’euros el 2010, i per tant, ho qualifica ‘d’important problema de salut pública’. Els trastorns d’ansietat afecten de manera variable en funció dels països. Es calcula que en entorns africans, afecten el 5,3% de la població, mentre que ho fa en un 10,4% en els entorns europeus. Les fòbies, l’ansietat social i l’ansietat per separació, debuten a una edat molt primerenca, dels 5 als 10 anys, mentre que altres trastorns d’ansietat, com el generalitzat, el trastorn de pànic i el trastorn d’estrès posttraumàtic tendeixen a aparèixer entre els 24 i els 50 anys, i tenen una variació transnacional molt més àmplia. La baixa proporció de pacients que reben un tractament adequat pel trastorn d’ansietat està motivat per diferents factors. En molts casos, no es percep la necessitat d’atenció, ni pel sistema de salut ni pel pacient. Només en el 41,3% dels casos, es percep necessitat de tractament, i quan l’ansietat no està combinada amb un altre tipus de trastorn, el percentatge es redueix al 26,3%. A propòsit d’això, s’hi sumen les debilitats del sistema de salut, els costos del tractament i l’estigma que generen. Fins i tot en els països amb alts ingressos, només un terç dels individus amb trastorns d’ansietat reben tractament. Només als Estats Units, les taxes de tractament són considerablement més altes. Alonso conclou que per millorar aquestes xifres, s’ha de promoure l’alfabetització sanitària i la sensibilització en països amb poca percepció de necessitat, normalment d’ingressos mitjans o baixos, i reduir la variabilitat que va associada al nivell de renda i ingressos del país. Per Alonso cal ‘encoratjar’ els proveïdors de salut a seguir les pautes clíniques per tal de millorar la qualitat del tractament dels trastorns d’ansietat. L’estudi es publica a la prestigiosa revista científica ‘Depression and Anxiety‘.

Summary: Només un de cada deu pacients amb trastorns d’ansietat reben el tractament adequat


En una entrevista el 2014 Santi Vila deia que havia arribat a l’independentisme ‘arrossegant els peus’: ‘Hauria preferit que això d’Espanya fos possible’, deia resignat quan era conseller de Territori i Sostenibilitat. Sis anys i unes quantes temporades del procés més tard, podem dir que Vila ha fet un tomb de cent vuitanta graus. Ho explica per escrit en un nou llibre, Vèncer i convèncer (Editorial Pòrtic). Hi fa un retrat de la seva experiència del judici i llança deu propostes per a una ‘reconciliació’ entre Catalunya i Espanya, perquè, ara sense matisos, es decanta decididament per un projecte polític compartit entre totes dues nacions. Santi Vila ha tornat a casa, políticament parlant. Diu que li agrada envoltar-se de ‘bones persones’, una qualitat que transita al marge de la ideologia. I ahir, a l’acte de presentació, va aconseguir l’escalf de moltes cares conegudes. La sala d’actes del Cercle d’Economia era una catifa vermella de personalitats de la política i del món de l’empresa. ‘Ha vingut gent de cada facció del catalanisme’, va dir Vila durant l’acte, acomboiat pel periodista Josep Cuní i el catedràtic d’Economia i ex-conseller Andreu Mas-Colell. Però el cas és que només n’hi havia una part, del catalanisme, la que juga per la banda dreta. La més representada, la de l’antiga Convergència, la que no va fer el salt al sobiranisme. Entre els il·lustres convergents, Antoni Fernández Teixidó, impulsor i president de Lliures; Felip Puig, ex-conseller d’Interior; Germà Gordó, ex-conseller de Justícia; Lluís Recoder, ex-conseller de Territori i Sostenibilitat, que va abandonar la política per fitxar per KPMG; Carles Campuzano, ex-diputat a Madrid; i el sempitern Miquel Roca, a qui l’organització va cercar un seient preferent a primera fila després d’haver començat l’acte recolzat a la paret del fons i amb les cadires totes ocupades. També hi havia Marta Pascal, senadora i cara visible del PDECat; i Sergi Miquel, diputat de Junts per Catalunya a Madrid. Miquel Roca, a primera fila de l'acteL'ex-conseller Felip Puig. A la seva dreta, el penalista Xavier MeleroSantiago Fisas (centre) i Josep Ramon Bosch (dreta), que impulsen la Lliga DemocràticaL'ex-conseller de Territori, Lluís Recoder, i l'impulsor i president de Lliures, Antoni Fernández TeixidóA l'esquerra, Javier Faus, president del Cercle d'Economia, acompanyat de José Creuheras, president de Grup Planeta i d'Atresmedia Una altra facció política ben representada a l’acte va ser el projecte de la Lliga Democràtica, que, igual que Lliures o Units per Avançar, malda per aplegar el catalanisme moderat de dretes. N’hi havia tres dels màxims representants: Àstrid Barrio, l’ex-eurodiputat del PP Santiago Fisas i Josep Ramon Bosch, que va ser president de Societat Civil Catalana abans que l’entitat emprengués un tomb moderat. Polítics a banda, més personalitats que no es van deixar perdre l’acte són els penalistes Xavier Melero i Pau Molins, l’ex-director de l’edició catalana del Mundo Álex Sàlmon i els empresaris Gabriel Masfurroll, José Creuheras i Gonzalo Rodés. El titular polític del vespre va tardar a arribar. Vila va dir que era ‘imprescindible’ la creació d’un partit centrista a Catalunya que defensés un projecte conjunt amb Espanya. I va adreçar-se als representants de les diverses plataformes i partits presents: ‘De lluny, tots s’assemblen molt. Els d’Units, els de Poblet, els de Lliures, els de l’entorn postconvergent, els de la postdemocràcia cristiana… Si volen fer res, són cridats a anar a l’una’, va dir. Però afegí després que potser encara no era el moment: ‘Amb polítics a la presó, el vot continuarà essent molt emocional.’ Mas-Colell va vaticinar que Santi Vila ‘tard o d’hora’ tornaria a la política, però li va recomanar que no ho fes mentre prevalgués l’eix nacional per sobre de l’eix econòmic i social: ‘Si això no passa i no prenem un bon camí, la meva recomanació és que continuï escrivint llibres’, va afegir l’ex-conseller. També va explicar que s’identificava plenament amb Vila perquè si hagués estat al govern, hauria actuat de la mateixa manera: ‘Hauria aguantat fins a l’últim moment. Era tan absurd que es proclamés la independència, que m’hauria aferrat a la idea que era un condicionant per a emprendre una negociació i que a ningú no se li acudiria de llançar-se al precipici com van fer el 27-O.’ El nom de Carles Puigdemont, un dels més repetits al llibre, també va aparèixer en el transcurs del col·loqui. Vila va explicar que s’havia reunit amb el president a Waterloo després de dos anys de gairebé no tenir-hi relació. També va detallar part d’una conversa que havien tingut recentment: ‘Vols dir que cal que siguis tan exigent amb tu mateix? Pensa que tot i la sentència, el Camp Nou continua omplint-se i a Barcelona la vida continua. Hem de mirar de trobar una solució i tu hi hauries d’ajudar. Ja està bé’, li va dir Vila. La resposta de Puigdemont no la va reproduir. Vila va repassar breument la seva proposta perquè Catalunya i Espanya recuperin la convivència i així ‘desactivar l’argument de tenir un estat propi’. En aquesta recepta, proposa un nou consens constitucional; que els polítics catalans participin en el govern d’Espanya –’Per què gent tan valuosa s’han hagut de limitar a ser consellers o portaveus del grup parlamentari?’–; o una cocapitalitat entre Barcelona i Madrid: ‘L’estat ha de tenir més presència a Barcelona i no seria cap extravagància que tinguéssim la cambra alta a Barcelona. I per què no la presència d’alguns ministeris? Cultura, Industria…’

Summary: Santi Vila i les ‘bones persones’ de la dreta catalana


El portaveu d’ERC al congrés espanyol, Gabriel Rufián, ha avisat el PSOE que, si no es crea la taula de negociació entre el govern català i l’espanyol, no hi haurà legislatura. ‘Si l’acord no es compleix, no s’estafarà ERC, sinó un poble’, ha dit. També ha reivindicat la formació d’una comissió entre ERC i el PSOE per a pactar polítiques socials i de recuperació de drets. ‘ERC és la solució. És un partit al servei d’un país, i no pas un país al servei d’un partit’, ha afirmat. ‘Darrerament no hi ha hagut mai cap president socialista que hagi arribat a la Moncloa sense Catalunya’, ha comentat. També ha afegit: ‘M’estimo més les males hemeroteques que no pas deixar de ser útil.’ 🎥 @gabrielrufian: "Si no hay Mesa, no hay Legislatura ❌. @Esquerra_ERC ya lo ha hecho antes en defensa de los derechos civiles, sociales y nacionales del pueblo de Catalunya ✊ y puede volver a hacerlo" #DebateDeInvestidura pic.twitter.com/Y99eRTMNtn — Esquerra Republicana (@Esquerra_ERC) January 4, 2020 Rufián ha aprofitat la intervenció per criticar l’acomplexament del PSOE i de l’esquerra espanyola envers la dreta. ‘Senyors del PSOE, no us tenim mania, us tenim memòria. Aquest monstre –senyala els diputats de Vox– també el vau alimentar vosaltres’, ha dit a Pedro Sánchez. Ha denunciat l’augment de la repressió contra l’independentisme. ‘No demanem a ningú que deixi de ser com és. Demanem les mateixes coses. Ni nosaltres desapareixerem ni molta gent a Catalunya tampoc. Estem obligats a dialogar, a fer política, ens agradi més o menys’, ha insistit. Després ha llegit una carta d’Oriol Junqueras que demanava diàleg i ha atacat la Junta Electoral espanyola (JEC) pel seu ‘cop d’estat’ contra Catalunya amb les ordres d’inhabilitació contra el president de la Generalitat, Quim Torra, i el mateix Junqueras. Ha deixat clar que defensarien els seus drets polítics fins al final. Adreçant-se al PP, Ciutadans i Vox, a qui ha demanat calma, ha dit: ‘L’únic pacte secret és el que vostès van fer ahir a la JEC. És un cop d’estat de llibre, aquí, a Espanya, i allà, a Catalunya.’ Ha recordat que el president del PP, Pablo Casado, havia anunciat la decisió contra Junqueras abans que la JEC: ‘Tothom sap qui i què hi ha darrere de què passà ahir a la tarda. Ha estat la vostra darrera bala.’ Rufián ha advertit els tres partits de la dreta que s’han atrevit a ‘posar el cascavell al gat’: ‘Ni per activa ni per passiva afavorirem un govern de l’extrema dreta i d’una dreta cada vegada més extrema’, ha explicat. Rèplica de Sánchez Sánchez ha assegurat que ‘sempre’ ha parlat d’un conflicte polític a Catalunya. Ha dit que respecta les discrepàncies i ha defensat que l’autodeterminació no és emparada per la legislació internacional. ‘No es pot construir una república amb el 50% de la població en favor’, ha afegit. Ha insistit a ‘recomençar’ i ‘veure com les emocions van substituir les raons’, tot defensant una vegada més que els partits catalans també han comès errors. Rufián ha respost que la ‘música’ que arriba del PSOE ‘sona bé’, ha celebrat que ERC tingui davant ‘el PSOE de Lastra’ i no el ‘PSOE de Borrell’, i ha reivindicat que si els socialistes s’han avingut a negociar és perquè estan en un context de debilitat i per la victòria del republicanisme català. El portaveu d’ERC ha afirmat que cap idea no justifica la violència, però alhora defensa el jovent català lluita pels seus drets. I ha assenyalat a Sánchez: ‘L’única violència no condemnada és la del Primer d’Octubre’.

Summary: Rufián avisa el PSOE: ‘Si no hi ha taula, no hi haurà legislatura’


La Cambra de Representants dels Estats Units ha aprovat en una sessió històrica d’obrir un ‘impeachment’ al Senat contra Donald Trump fet que el converteix en el tercer president dels EUA que ha de passar un judici polític. Amb 230 vots demòcrates a favor, 197 en contra (195 republicans i dos demòcrates) i una única abstenció, la de la congressista demòcrata Tulsi Gabbard, els càrrecs que s’han presentat en contra del president per abús de poder han tirat endavant. La unanimitat dels republicans al congrés fa pensar que no es podrà aprovar al senat, on el Partit Republicà té majoria. En cas de prosperar, seria la primera vegada que un president és destituït. Els demòcrates que han votat ‘no’ han estat Collin Peterson i Jeff Van Drew. Aquest últim, que ja havia mostrat la seva oposició al procés de destitució, s’estaria plantejant abandonar els demòcrates per ingressar al Partit Republicà, segons fonts pròximes. Després d’una segona votació, la Cambra de Representants ha aprovat els càrrecs d’obstrucció al congrés dels EUA—que ja havia aprovat prèviament la comissió judicial— amb 229 vots a favor i 198 en contra. La cambra necessitava un mínim de 216 vots per portar al senat el judici polític contra Trump. El congressista demòcrata Jared Golden, que sí que havia votat a favor de l”impeachment’ pels càrrecs d’abús de poder, ha votat en contra del judici polític en relació amb la presumpta obstrucció al Congrés del dirigent nord-americà. Van Drew, Peterson i Golden han anat mostrant la seva oposició al judici polític des del passat mes d’octubre. Gabbard, per la seva banda, havia proposat una resolució per censurar Trump com a mesura alternativa a una possible destitució. La congressista, que és candidata a les primàries del Partit Demòcrata de cara a les presidencials del 2020, ha assegurat que la seva abstenció es deu a ‘problemes de consciència’.

Summary: Trump es converteix en el tercer president dels EUA a ser sotmès a un ‘impeachment’


Divendres hi haurà una gran mobilització ciutadana per a protestar contra la reunió del consell de ministres del govern de Pedro Sánchez a Barcelona. Els partits unionistes i una bona part de la premsa de Madrid han pronosticat una jornada de violència, i han filtrat les dades d’un gran dispositiu policíac per a blindar la reunió ministerial a la Llotja de Mar. Els partits i les entitats independentistes han repetit les crides a una mobilització pacífica, no violenta i multitudinària en els diversos actes que hi ha prevists del matí al vespre. Tenint en compte la intensitat dels dies que vindran i la quantitat de missatges que corren per la xarxa, us oferim tot de recomanacions per a l’exercici d’uns drets fonamentals tan importants com la llibertat d’expressió i la llibertat de manifestació. Les recomanacions es basen en aquest dossier del col·lectiu Drets, publicat ara fa un any, però que en bona part és encara vigent, i també en aquest decàleg d’En Peu de Pau. —Quines manifestacions hi ha convocades? Els CDR han convocat una de les primeres mobilitzacions de la jornada: una concentració a la Llotja de Mar, el lloc on es reunirà el consell de ministres. La concentració es farà divendres dia 21 de bon matí, amb els lemes ‘Tombem el règim’ i ‘Desbordem-los’. També ben d’hora al matí l’ANC ha convocat una concentració multitudinària de vehicles a Barcelona. ‘Direm ben clar que no són benvinguts’, diu l’entitat, que pot voler col·lapsar el centre de la ciutat. L’ANC fa una crida a sortir de tots els racons de Catalunya amb cotxe de bon matí cap a la capital. A les 11.00, Òmnium ha convocat un acte polític amb el títol ‘Consell Popular de Ministres’, davant l’estació de França, prop de la Llotja de Mar. Hi participaran tot un seguit d’entitats de la societat civil de l’àmbit dels drets humans, de la cultura i l’educació. I a la tarda hi ha convocada la manifestació unitària amb el lema ‘Tombem el règim’, que sortirà a les 18.00 dels Jardinets de Gràcia. Guia: Totes les protestes contra el consell de ministres espanyol del 21-D a Barcelona —Compte amb els rumors: canals d’informació fiables En jornades de mobilitzacions i manifestacions multitudinàries és més fàcil que es facin córrer missatge falsos, rumors i mentides per les xarxes socials, que poden contribuir a crear inquietud o angoixa o bé afavorir reaccions precipitades o no desitjades. Desconfieu de tots aquells missatges que no pugueu saber del cert que els ha difosos algú identificable. Les fonts fiables són les entitats que han promogut les convocatòries: Òmnium, ANC, AMI, els CDR… És molt important que se segueixin tan sols les indicacions oficials d’aquestes entitats i la millor manera de fer-ho és tenir activat un canal directe amb cadascuna. Per exemple, els sistemes d’alertes de WhatsApp i Telegram que han obert les entitats. —La policia pot retenir algú sense atribuir-li cap delicte? La policia pot retenir una persona només el temps necessari per a identificar-lo i fer-li un escorcoll personal superficial o bé per a demanar-li informació relacionada amb la pràctica d’un escorcoll domiciliari. —I si us identifiquen? Demaneu a l’agent de la policia que també s’identifiqui. Si us fan un escorcoll corporal, ha de ser curós i heu de saber-ne el motiu. —Què heu de fer si sou agredits per la policia? Mireu de recordar i apuntar el lloc i l’hora de l’agressió. Cerqueu testimonis que hagin presenciat l’agressió. Si podeu, recolliu informació de l’agent que us hagi agredit, com ara detalls facials, corporals, el número d’identificació… Cerqueu vídeos i fotografies de gent que hi hagi a la vora o de càmeres de videovigilància. Si teniu lesions, feu-ne fotografies en què pugueu ser reconeguts, aneu a l’hospital i demaneu un informe mèdic. —Què passa si us criden com a investigat? Un investigat (o encausat) és qualsevol persona a qui una autoritat o els seus agents li atribueixen haver comès un delicte. Un investigat té el dret de saber quins fets delictius li atribueixen; de no declarar ni fer cap mena de manifestació; de no declarar-se culpable; de ser assistit per un advocat. Una persona a qui requereixen la identificació, si no la proporciona, pot ser traslladat a una comissaria. —Què passa si us detenen? Només poden ser detinguts aquells que són sospitosos d’haver comès un delicte. No és possible de detenir ningú sense causa legal ni de manera arbitrària. La llibertat és un dret fonamental. Una detenció ha de durar el temps mínim necessari per a les diligències d’investigació de la policia, i no pot superar mai les setanta-dues hores. —Quins són els drets d’un detingut? Quan hom és detingut, té el dret de saber quins fets delictius li atribueixen, el dret de no declarar ni de fer cap manifestació; de no declarar-se culpable; de ser assistit per un advocat; que la detenció i el lloc on es troba siguin comunicats a algú que ell designi; de fer una trucada a la persona que vulgui; de ser assistit per un intèrpret si és estranger i no parla català ni castellà; de ser visitat per un metge; i de conservar una còpia de la relació de drets de què és titular. No declareu mai a comissaria, sinó al jutjat i en companyia d’un advocat. —Què implica el dret de ser assistit per un advocat. Els detinguts i investigats tenen el dret de tenir un advocat de confiança. És útil de saber el nom d’algun. La policia té l’obligació de posar-se en contacte amb l’advocat designat. L’advocat pot entrevistar-se lliurement amb els investigats no detinguts. També pot entrevistar-se amb els detinguts sol·licitant a la policia que li faciliti un espai per a tenir una entrevista reservada. L’advocat té el dret de fer consignar en l’acta de declaració del seu client qualsevol incidència que cregui important. —Què és un habeas corpus? Un habeas corpus és un procediment legal. Qualsevol pot demanar un habeas corpus d’un detingut (fins i tot ell mateix) per a denunciar que les condicions de la seva detenció atempten contra la legalitat. Demanar un habeas corpus obliga els agents de policia a traslladar el detingut davant un jutge d’instrucció que escoltarà el detingut sobre les condicions de la seva detenció i –si ho creu convenient– posarà remei a les vulneracions de drets que hi pugui haver i resoldrà si la detenció és legal o il·legal. La policia té l’obligació de tramitar els habeas corpus. No fer-ho pot comportar responsabilitat penal de l’agent de policia. Es pot castigar amb presó la protesta contra el consell de ministres espanyol? —Desactivar els infiltrats Si algú actua de manera violenta, cal aïllar-lo, fer-lo fora pacíficament de la concentració i provar d’identificar-lo. Els grups infiltrats o incontrolats poden malmetre el tarannà no violent del conjunt de la protesta.

Summary: 21-D: un manual de seguretat i recomanacions per als manifestants


El president espanyol, Pedro Sánchez, haurà de decidir si convoca eleccions anticipades quan el congrés li veti previsiblement el pressupost aquest matí. El debat parlamentari es va amarar ahir d’un ambient pre-electoral tens. El PP i Cs van esmolar les crítiques al PSOE, que acusen d’haver cedit davant l’independentisme, i li van exigir un avançament de les eleccions. ERC i el PDECat, en canvi, li van demanar valentia per a perseverar en l’intent de trobar una sortida dialogada al conflicte català, sigui al marge de la negociació pressupostària, sigui exhaurint el poc temps abans de la votació d’aquest matí. El judici contra el procés i Catalunya van centrar l’estira-i-arronsa durant tot el dia. De fet, els continguts propis del pressupost només es van abordar d’esquitllada. De manera que el debat a la totalitat dels comptes es van transformar en una mena de qüestió de confiança a Sánchez, amb la paradoxa que va ser la ministra d’Hisenda i Funció Pública, María Jesús Montero, qui va haver d’entomar les conseqüències de la pèrdua de la majoria que va dur el PSOE a la Moncloa. Montero va ser aplaudida llargament pel seu grup parlamentari quan es va suspendre la sessió, després d’haver acusat la dreta i l’independentisme de viure de la ‘confrontació’. Totes les mirades esguarden ara el president espanyol. Durant el debat, la ministra d’Hisenda va donar per fet que els comptes no s’aprovarien, però no va fer cap esment d’un possible avançament electoral. Segons fonts del govern català, els contactes amb l’executiu espanyol es van reprendre ahir a un segon nivell i no hi va haver canvis que indiquessin cap canvi imprevist. Quan el congrés tombi definitivament els comptes, serà Sánchez qui haurà d’aclarir si avança les eleccions o prova de mantenir-se al govern durant més temps. Segons fonts de la Moncloa citades per l’ACN, el president espanyol podria comparèixer avui mateix per a comunicar-ho. Sobre la taula hi ha la possibilitat d’unes eleccions el 14 d’abril, el 28 d’abril o el 26 de maig. Sigui com sigui, per al PSOE, és un ‘error històric’ de l’independentisme que els comptes no s’aprovin. Els independentistes hi veuen falta de valentia ERC i el PDECat van criticar durament el PSOE per no haver gosat de mantenir les converses malgrat les pressions de la dreta i dels ‘barons’ del seu partit. Tanmateix, el to de Joan Tardà i de Ferran Bel era lluny de la bel·ligerància que van gastar Pablo Casado per exigir una vegada i una altra l’avançament electoral. Els partits independentistes es lamentaven més aviat per l’oportunitat perduda, però no es consideraven vençuts. ERC va demanar que el diàleg continués al marge dels comptes i el PDECat va subratllar que encara hi havia temps per a intentar un acord in extremis que salvés els comptes. El portaveu d’ERC al congrés espanyol, Joan Tardà, amb una fotografia dels acusats en el judici contra el procés. Fotografia: EFE/Juan Carlos Hidalgo El portaveu d’ERC al congrés espanyol, Joan Tardà, va advertir que era tan legítim posar sobre la taula l’autodeterminació com proposar el projecte autonòmic. Sigui com sigui, ERC està convençuda que no es pot construir cap solució al marge del conflicte democràtic. Per això continuaran treballant per trobar en el futur un escenari de negociació amb l’objectiu de definir una sortida acordada que integri la ‘Catalunya real’, que segons ell és d’un 50% de catalans independentistes i d’un 50% que no ho són. Tardà va recordar que, després de la moció de censura que va dur Pedro Sánchez a la presidència, ERC ha avalat tots els decrets impulsats pel PSOE, amb l’excepció del de l’habitatge. D’aquesta manera feia valer l’esforç del seu grup tot i el complex context polític, amb presos polítics i exiliats. Tardà també va exhibir una fotografia dels presos polítics i la resta d’encausats en el judici que ahir va començar al Tribunal Suprem espanyol. I va advertir que no seduirien els catalans amb penes de 25 anys de presó. Potser hauran de reclamar l’amnistia els anys vinents, però ERC manté que la repressió no portarà a la renúncia al dret d’autodeterminació. ‘Tornin dijous al matí’, va pregar Ferran Bel als socialistes espanyols, referint-se als moments abans de trencar-se les negociacions. El PDECat va dir al PSOE que no és responsabilitat del seu partit si convoquen eleccions per una ‘manifestació històrica’ de 45.000 o 200.000 persones i va assenyalar que potser el govern de Sánchez vol unes eleccions tant com Pablo Casado o Albert Rivera. Segons el PDECat, les apel·lacions del govern espanyol a conversar dins la llei haurien d’incloure la possibilitat de canviar-la, i per aquesta raó hi cabria el dret d’autodeterminació. Per tot plegat, va reclamar un diàleg ‘ampli, franc, sense limitacions’. Montero equipara ERC i el PDECat amb el PP i Cs ‘Potser és que viuen millor en la confrontació que no en les solucions.’ Montero va posar al mateix sac els partits independentistes, el PP i Cs per la seva oposició al pressupost espanyol i els va acusar d’intentar treure vots de la confrontació política. El debat parlamentari dels comptes va arrencar una hora i mitja després de començar el judici contra el procés. Una coincidència que Montero va lamentar, perquè –a parer seu– va influir ‘en la polarització’ i va dificultar ‘el debat seriós i reflexiu’ que li hauria agradat de fer. Amb un discurs de forta càrrega política, la ministra va argumentar que tant el PP i Cs com els independentistes viuen del conflicte català. Els primers, competint per encendre la metxa d’un polvorí, va dir, sense preocupar-se de les conseqüències i traspassant línies vermelles amb actituds retrògrades. Els segons, demanant que es debati el dret d’autodeterminació i reclamant al govern espanyol que influeixi en la justícia o vulneri les lleis. I això, ni ho poden fer ni ho volen fer, segons Montero. La frase recordava el ‘ni puc ni vull’ que Mariano Rajoy brandava per silenciar la demanda catalana d’un referèndum. Són uns altres temps, però el conflicte polític continua viu. ‘Aquest govern no cedirà a cap xantatge de ningú’, va sentenciar. Rivera i Casado insisteixen en les eleccions El PP i Cs van continuar explotant discursivament l’intent del PSOE de salvar el pressupost obrint negociacions amb el govern català. El dirigent del PP, Pablo Casado, creu que el govern espanyol ‘humilia’ Espanya per mantenir-se al poder, quan és vist a tot el món com un ‘ostatge’ dels independentistes, i va tornar a acusar Sánchez d’arribar a acords amb ERC i el PDECat pactant de sotamà. Per Casado, el procés independentista és el pitjor cop d’estat que hi ha hagut a l’estat espanyol d’ençà del 23-F. Casado va presumir que el seu partit havia impugnat l’estatut i havia dut el judici de l’1-O a Madrid, evitant que es jutgés al TSJC. D’aquesta manera, va qüestionar indirectament la imparcialitat del tribunal català. La seva solució: les urnes. El líder de Cs, Albert Rivera, amb Juan Carlos Girauta i Melisa Rodríguez durant el debat (fotografia: EFE/Kiko Huesca). El dirigent de Cs, Albert Rivera, també va reclamar reiteradament a Sánchez que convoqués eleccions anticipades: ‘Posi data i hora i anem a votar.’ Rivera no va criticar solament el PSOE sinó que va marcar distàncies amb el PP, en un intent de singularitzar-se. ‘El bipartidisme no és part de la solució, ha estat part del problema’, va dir. Segons ell, quan els dos partits tenen un problema ‘parlen de Franco o de l’avortament’ per dispersar el debat. Finalment, Cs va assegurar que, si arriba al govern, no concedirà mai indults als independentistes condemnats perquè seria ‘estafar la justícia’. Hi havia tanta tensió que la presidenta del congrés espanyol, Ana Pastor, va haver d’aturar el debat unes quantes vegades per cridar l’atenció a alguns diputats. En un intent de justificar-se de les suposades cessions a l’independentisme, Montero va respondre: ‘No hi ha res que rebi Catalunya que no pugui ser homologable al que rep, per exemple, Andalusia o Extremadura.’ També va culpar el PP i Cs d’atacar la constitució espanyola quan titllen d’il·legítim un govern sorgit d’un procés institucional regulat com ho és la moció de censura. Aquest matí continuarà el debat i, tot seguit, la votació. Si no hi ha imprevists, els vots d’ERC i el PDECat se sumaran amb els de Cs i el PP –perquè totes les esmenes de refús es voten conjuntament– i això tombarà el pressupost. Compromís, que vol que es puguin tramitar, va proposar que les esmenes a la totalitat es votessin separadament per un acord de la cambra, tot i que això trencaria la pràctica habitual al congrés.

Summary: Sánchez, a la cruïlla: el congrés espanyol s’amara d’un ambient pre-electoral tot esperant que el PSOE mogui fitxa


El candidat de l’extrema dreta brasilera, Jair Bolsonaro, ha aconseguit una victòria impressionant a les eleccions presidencials del Brasil. En alguns moments del recompte, Bolsonaro semblava capaç d’atènyer la victòria en la primera tanda, per a la qual cosa necessitava la meitat del vots més un. Finalment ha arribat a un 46%, que és una enorme sorpresa i que el deixa en una posició excel·lent per a guanyar a la segona tanda, el 28 d’octubre. Lula da Silva va guanyar les seves primeres eleccions, el 2002, també un 46% dels vots a la primera tanda. El seu contrincant serà el candidat del PT, el partit de Lula, Fernando Haddad, que ha aconseguit, quan falta poc per a acabar el recompte, el 28%. Sembla gairebé impossible, però, que el PT aconsegueixi prou vots dels electors dels altres candidats per aturar l’arribada al poder de Bolsonaro, un ex-militar ultra que ha trastornat completament la política brasilera. Ha estat qualificat de ‘Trump del sud’, però més aviat s’assembla a polítics autoritaris i poc convencionals com l’egipci Abdelfatah al-Sisi o el filipí Rodrigo Duterte. Aquestes eleccions seran sempre conflictives, perquè l’ex-president Lula da Silva no hi ha pogut concórrer, de resultes d’una decisió judicial molt discutida que li ho ha impedit. Lula da Silva, que compleix condemna per corrupció, anava destacat en les enquestes, amb el 35%-40% dels vots, fins que fa poques setmanes els tribunals l’en van apartar, en una decisió que molts consideren inconstitucional. En aquell moment el candidat de l’extrema dreta Bolsonaro va començar una ascensió meteòrica, ajudada per un estrany intent d’atemptat contra ell. El successor de Lula al capdavant de la llista del Partit dels Treballadors no va aconseguir mai la intenció de vot que tenia Lula. El PT només ha mantingut la majoria al nord-est del país. En canvi Bolsonaro ha aconseguit uns resultats extraordinaris a Rio de Janeiro i a São Paulo. A São Paulo ha obtingut el 53% dels vots i a Rio el 59%. Bolsonaro s’ha presentat pel Partit Social Liberal, el novè partit amb què participa en unes eleccions d’ençà del 1989. És un defensor de la dictadura militar del 1964 i és partidari de vendre armes lliurement. Manté una fortíssima posició contra els drets dels homosexuals i defensa que la tortura és un mètode legítim. Moltes de les seves posicions polítiques li han implicat judicis i ha estat condemnat tres vegades, especialment per insults contra les comunitats negra i homosexual.

Summary: L’extrema dreta guanya amb claredat al Brasil però hi haurà segona tanda


JxCat i ERC proposaran al ple de l’Ajuntament de Barcelona de demà que es refusi la sentència del Suprem. Després que la batllessa Ada Colau suspengués la convocatòria del ple extraordinari, tant JxCat com ERC centraran el ple ordinari en la condemna del Suprem i quina ha de ser la reacció del govern i l’ajuntament de la ciutat. Per altra banda, Francina Vila assumirà l’acta de regidora després que la sentència inhabiliti Joaquim Forn. Segons han explicat les forces independentistes, ambdues han acordat presentar una proposició que demana, entre altres coses, ‘rebutjar la sentència del Tribunal Suprem amb relació al judici de l’1 d’octubre’ en considerar que la via penal no era l’adequada per resoldre una qüestió de caràcter polític i després d’un judici sense les garanties exigibles. A més, la proposició pactada també reclama ‘la posada en llibertat dels presos i el retorn dels exiliats, que es treballi amb la resta d’institucions del país, i un compromís amb el dret d’autodeterminació’. A banda de la proposició, Esquerra presentarà dos precs. El primer té com a objectiu que Ada Colau convoqui una taula de diàleg i tingui un rol actiu perquè el consistori exigeixi un diàleg entre institucions. Precisament avui els comuns han proposat una taula de diàleg per obtenir un pacte entre Catalunya i l’estat espanyol que se sotmeti a votació en un futur. El segon prec instarà el govern municipal a fer conèixer la involució i la regressió de drets i llibertats que pateix Catalunya en totes les xarxes internacionals on és present Barcelona. En una línia similar, JxCat defensarà un prec que reclamarà a Colau que ‘lideri les accions necessàries per defensar i enfortir l’autonomia local com a garantia d’un millor govern en benefici del conjunt de la ciutadania’. A més, en un altre prec, el grup reclamarà que es posi en marxa el procediment que ha de fer possible que Barcelona doni el nom de Muriel Casals a un espai de la ciutat.

Summary: JxCat i ERC demanaran demà al ple de l’Ajuntament de Barcelona que es refusi la sentència del Suprem


Els lletrats del parlament consideren que Quim Torra no deixaria de ser president de la Generalitat encara que perdés l’escó com a diputat. En un informe que avui analitza la mesa de la cambra, els serveis jurídics argumenten que, si bé ésser diputat és imprescindible per a ser elegit, l’estatut i la constitució espanyola no especifiquen que ‘la condició de diputat s’hagi de mantenir necessàriament un cop duta a terme la investidura o durant tot l’exercici del càrrec de president’. A més, les causes de cessament tampoc preveuen la pèrdua de l’escó. Amb aquest pronunciament previ dels lletrats, la mesa entoma aquest matí l’últim emplaçament de la Junta Electoral de Barcelona perquè la cambra retiri la condició de diputat a Torra i agafi l’escó Ferran Mascarell, el següent membre de la llista de JxCat a qui li correspondria. Els lletrats també al·leguen que l’administració electoral no pot declarar la incompatibilitat d’un diputat i, per això, la decisió de la Junta Electoral Central espanyola (JEC) del 3 de gener sobre la inhabilitació de Torra és nul·la de ple dret. Hi afegeixen que no es pot declarar una ‘inelegibilitat sobrevinguda’ quan en realitat es tracta d’una pèrdua de la condició de diputat. Una pèrdua que està regulada pel reglament del parlament que, al seu torn, no inclou aquest supòsit. El reglament només preveu una pèrdua de l’escó en cas d’una condemna d’inhabilitació per una sentència judicial ferma. I, en qualsevol cas, serà competència igualment del parlament. L’informe, signat pel lletrat major, Joan Ridao, i el lletrat Antoni Bayona, arrenglera d’aquesta manera el criteri del parlament amb el de la defensa de Torra, que des del primer moment va argumentar que Torra no perdria el càrrec com a president de la Generalitat encara que li retiressin l’escó. Aquest pronunciament de la cambra arriba després que el mateix parlament, en les al·legacions que van presentar a la Junta Electoral de Barcelona el 30 de desembre, constatés el contrari que ara: que Torra perdria el càrrec si perdés l’escó, d’acord amb l’estatut. Les al·legacions feien aquesta afirmació sense argumentar jurídicament aquesta eventualitat, a diferència del que fa ara l’informe, que els lletrats van entregar ahir als membres de la mesa. A més, l’informe defensa que la Junta Electoral no és competent per a cessar Torra com a diputat i hi afegeix que tampoc podia adoptar la decisió al marge d’un procés electoral. El fet que no tingui competències per a fer-ho, porta els lletrats a afirmar que l’acord de la JEC del 3 de gener, amb què es pretenia inhabilitar Torra, és un acte administratiu nul d’acord amb la jurisprudència. Els serveis jurídics del parlament al·leguen que el coneixement de les incompatibilitats dels parlamentaris i les causes de la pèrdua de condició de diputat corresponen a les cambres legislatives, i el fet que la via per la qual la JEC vol inhabilitar Torra sense sentència ferma (en aplicació de la llei 6.2.b de la llei orgànica de règim electoral general) no estigui prevista al reglament del parlament tampoc no li resta poder de decisió a la cambra. I és que els lletrats raonen que la JEC no pot ordenar la inhabilitació d’un diputat ‘com a conseqüència d’una incompatibilitat sobrevinguda per la comissió d’un delicte contra les administracions públiques’. L’informe subratlla que la reforma legislativa per a regular l’article 6.2.b de la LOREG es va fer per a casos relacionats amb el terrorisme i la corrupció però en l’ànim del legislador no hi va ser mai retirar la condició de parlamentari a algú com Torra, condemnat en sentència no forma per un delicte de desobediència. També sosté que és un article que té ‘dubtes molt seriosos de constitucionalitat’. L’informe també esmenta el cas d’Irene Rigau, condemnada el març del 2017 pel TSJC per desobediència arran del procés participatiu del 9-N. Recorda que no va ser formalment inhabilitada fins que es va executar la sentència un cop confirmada en cassació pel Tribunal Suprem. Els lletrats constaten que la decisió de la JEC pot lesionar drets fonamentals de Torra que són susceptibles d’empara constitucional, com ara el seu dret de participació política o la presumpció d’innocència. A més, si el seu esco fos ocupat per Ferran Mascarell, com ho va ordenar la Junta Electoral Provincial de Barcelona, conclou que les pèrdues serien ‘absolutament irreparables’. Tot plegat es produeix, a més, en un context on la disputa jurídica encara no s’ha resolt. En l’informe, els lletrats constaten que la sala contenciosa administrativa del Tribunal Suprem no s’ha pronunciat sobre el fons del cas; només va rebutjar les mesures cautelaríssimes demanades per la defensa de Torra i la fase de mesures cautelars encara no ha acabat. És un argument més que esgrimeixen per a esperar fins a la resolució definitiva ‘per tal d’evitar que mentrestant es puguin produir danys irreparables’.

Summary: Els lletrats del parlament conclouen que Torra pot ser president per més que perdi l’escó


El govern escocès ha publicat avui una proposició de llei que estableix el marc legal per fer referèndums a Escòcia, en vista a la segona votació sobre la independència que l’SNP vol impulsar la segona meitat del 2020. En un comunicat, l’executiu de Nicola Sturgeon ha anunciat que treballa aquesta legislació dins les competències del parlament escocès per fer referèndums sobre qualsevol qüestió sota el control d’Escòcia. ‘Ara més que mai és essencial que mantinguem les opcions d’Escòcia obertes per tal que la gent tingui l’oportunitat d’escollir un futur millor’, ha dit Sturgeon. La primera ministra ha assegurat que buscaran un acord amb Londres en el moment apropiat, per permetre un referèndum d’independència. El seu govern vol garantir així que una votació sobre la independència d’Escòcia no pugui ser qüestionada legalment. ‘El govern del Regne Unit ha de reconèixer que seria un ultratge democràtic si intenta bloquejar un referèndum d’aquest tipus’, ha alertat Sturgeon. La primera ministra ha admès que necessita l’aval del parlament britànic, a través de l’anomenada ‘Section 30‘ per tirar endavant la consulta, que a la proposició de llei encara no estableix data ni pregunta. Sturgeon advoca per una consulta sobre la independència en cas de Brexit, ja que els escocesos van votar majoritàriament a favor de la Unió Europea en el referèndum del 2016, i molts havien optat pel ‘no’ a la independència el 2014 precisament per la por a una sortida del club. Segons el govern escocès, el canvi d’escenari obliga a replantejar el debat independentista. L’executiu escocès confia que la llei serà aprovada al parlament de Holyrood abans de finals d’any. El seu ministre de Relacions Constitucionals, Michael Russell, ha reivindicat que impulsar un marc legal per fer referèndums és un pas raonable per a qualsevol país o parlament. El govern ha presentat la iniciativa en plena crisi de lideratge a Londres, després que la primera ministra Theresa May anunciés la seva dimissió i hagi començat la cursa entre els ‘tories‘ per substituir-la. May ja va assegurar en diverses ocasions que no oferiria a Escòcia l’opció a un segon referèndum. Escòcia va celebrar un referèndum d’independència pactat amb el Regne Unit el 2014. El ‘no’ a la secessió va guanyar per un 55,3% amb una participació superior al 80% dels electors.

Summary: El govern d’Escòcia presenta la llei per al segon referèndum d’independència


El president del govern espanyol, Mariano Rajoy, ha dit avui en una entrevista a Onda Cero que ni els escons ni els vots no serveixen per a ‘legitimar suposadament una operació il·legal’, perquè la llei ‘està per sobre de les altres consideracions’. Rajoy ha advertit que el seu govern portarà al Tribunal Constitucional espanyol tots els passos que el parlament sorgit del 27-S pugui fer cap a la independència i ha acusat el president Mas i les formacions sobiranistes de no tenir voluntat de diàleg, sinó ‘de monòleg’. També ha pronosticat que el possible govern que formi Junts pel Sí tindrà forts problemes d’estabilitat perquè encabirà representants d’opcions i corrents polítics oposats. ‘És una barreja que no pot unir res’, ha dit. Una aliança de partits unionistes Ha admès que aquesta última setmana de campanya era molt important i que tenia moltes esperances que els partits sobiranistes no aconseguissin majoria absoluta al parlament. Si les forces independentistes no obtenen majoria absoluta –ha dit–, el PP i el seu govern treballaran per una aliança amb més partits no independentistes per formar govern. ‘Si fos possible de construir una alternativa contra aquell qui vol liquidar Espanya, seria una cosa sensata i raonable’, ha dit. Segons ell, una declaració d’independència o l’inici d’un procés constituent per part del parlament no tindrien valor jurídic. ‘Aniríem al Tribunal Constitucional i punt’, ha reblat. Malgrat que el president espanyol i el PP sempre han defensat que havien de governar les llistes més votades en unes eleccions, ha manifestat que aquesta vegada era partidari de fer una excepció: ‘Realment sóc partidari que governi sempre la llista més votada, però en aquesta ocasió la llista més votada porta al programa la liquidació de la constitució, la supressió de la sobirania nacional i la desaparició d’Espanya com l’hem coneguda; per tant, en aquest cas és una excepció i si fos possible construir una alternativa seria una cosa sensata.’

Summary: Rajoy no pensa reconèixer una victòria independentista, ni en vots ni en escons


Antonio Baños (1967) és periodista de carrera, però porta la política a les venes. Ha estat diputat al parlament per la CUP, membre del secretariat de l’Assemblea Nacional Catalana i ha fet campanya pel Front Republicà a les darreres eleccions espanyoles. En aquesta entrevista, Baños ens parla del delicat moment polític actual: de la investidura de Pedro Sánchez a l’ANC, passant per la sentència. —Investiríeu Pedro Sánchez? —No, mai. Pedro Sánchez no forma part dels adversaris, sinó dels enemics del projecte republicà català. —PP, Ciutadans i Vox encara són pitjors. —És veritat. Els uns són ultradreta i els altres són socialdemòcrates. Però això és com ho veuen els espanyols. Perquè per a algú que vulgui marxar del Regne d’Espanya, la seva praxi és indistingible. Sánchez ho ha dit unes quantes vegades: el PSOE és un partit d’estat. Són un partit que conforma l’arquitectura de l’estat espanyol. Si el teu projecte polític és sortir d’aquest estat, el tens com a enemic. El PSOE és immensament gran, implicat amb poders de l’estat i un dels fundadors del règim. Sí que és veritat que podem dir que les polítiques de Sánchez són lleument més progressistes. Com aquella bonica llei del lloguer en què no posen topall al preu. O les boniques vendes d’armes a tiranies. O no revertir la reforma laboral. Moltes coses on es veu el límit de l’esquerra. Progressistes, fins a un límit. Però des del punt de vits republicà o independentista, no. A més, una de les forces que tenim és blocar a Madrid. No fer-ho és no anotar-se un punt. —Què hi guanyes, blocant? —Doncs ensenyar que hi ha un problema català, i que ves per on, aquest problema pot impedir el funcionament normal de l’estat espanyol. I ho dic amb tot el dolor del món: hi ha un problema català, i no hi ha un problema 15-M. I m’agradaria, però Podem ha acceptat tot allò que li ofereixen. Si l’independentisme fa igual… Hem de blocar el govern perquè Espanya no funcioni normalment fins que no s’assegui a negociar. En la línia de la carta del president Torra. Si no s’asseuen a parlar, pressió. —Model Diada. Voleu samarretes i Diada festiva, o tallar fronteres? —He llegit l’article de Xavier Diez, sí. I em consta que ha estat valorat a l’ANC. Hi ha una sèrie de llocs recurrents de l’independentisme: tallar la frontera, el port, l’aeroport. I s’han mirat i provat, però com en qualsevol lluita, cal una direcció. I si la direcció no existeix, o està trencada, o no té clara l’acció… Això és com les campanyes militars: ha de tenir diners, rereguarda, advocats, per tenir una maquinària de resposta preparada per quan arribi la repressió. No sé si pot tenir èxit demanar accions molt compromeses si no hi ha unanimitat. Certa unanimitat. Diada festiva? Espero que no ho sigui. L’ANC també té aquest model, que és molt poderós, però que també encotilla. Si l’abandones, potser deixes de tenir molta gent, i si el mantens, la gent se’n pot cansar. Però no crec que l’Onze de Setembre sigui la qüestió important. A mi em preocupa la unitat estratègica i certa visió política dels ritmes. —Què caldria, ara mateix? —Bona fe. Això cal. Bona fe entre els interlocutors independentistes. Si s’asseuen a parlar, que sigui amb un esperit de lleialtat. I crec que en falta. I ja ho entenc: fa deu anys que les inèrcies partidistes emmetzinen, els presos pesen molt, hi ha gent cremada que se n’ha anat, etc. Hi ha molts motius. Però demanaria una taula d’unitat estratègica presidida per la bona fe. Perquè tots volen exactament el mateix. —Quina hauria de ser la reacció a la sentència? —Per mi, hauria d’haver-hi desobediència en un grau màxim. Màxim vol dir acordat entre la gent, les institucions i els partits. Cal desobediència civil, això es diu molt, però també institucional, que això no es diu tant. Si la gent desobeeix i les institucions acaten, es posa la gent en un problema. Si només surt la gent, a Espanya li fa poca cosa. Ja hi compten, amb protestes per la sentència. Una altra cosa és que una institució desobeeixi una sentència judicial. Això m’agradaria a mi. I entenc que a hores d’ara és wishful thinking. —Avançament electoral de les catalanes. En sou partidari? —Si és per a tenir un govern com el d’ara, no cal. Tenim un govern d’independentistes i, com a mínim, no el tenen els altres. Molt bé. Si és per a tenir una altra cosa, pensem-hi. Per a tenir el mateix… Si el moviment fos fort, hi hauria algú amb un calendari a la mà, mirant a Madrid i mirant aquí, a veure quan seria convenient de fer l’avançament. I això no passa. —Diputació de Barcelona, és un cas greu? —El trobo tremendament lleig. I els grecs deien que la cosa lletja és dolenta. No sé què ha passat, i us diria que ni m’interessa. Hi perden tots, tret del PSC. És el que deia de la bona fe. Si s’haguessin assegut i pactat on obrien la porta a uns altres pactes i on no, doncs cap problema. Podrien haver-hi acords raríssims i tothom els hauria entès. —Preocupa més la poca forma de l‘ANC i Òmnium que no la dels partits? —Hi ha una cosa molt bona: els partits encara se senten pressionats per la gent. A uns altres llocs això no passa. ‘Amb Rivera, no!’ Aquí encara noten l’alè al clatell de la gent. I crec que és la cosa més sana en democràcia: que el votant et posi límits. Sobre Òmnium, no us ho sabria dir. Baixa forma de l’ANC? Penseu que són entitats voluntàries, i la gent té expectatives que es frustren, es compleixen, es renoven. L’ANC es va fundar el 2012. Té set anys. L’ANC s’ha de renovar i agafar xapa i pintura nova. S’ha de fer una reflexió sobre aquella ANC que va néixer per defensar una idea, perquè ara ha de defensar una idea i unes persones. No solament una idea. Tot allò que abans era pedagogia ara és una altra lluita. S’ha de redissenyar l’eina, sí. L’ANC s’ha de repensar, sí. I redimensionar. Tots els membres ho saben, i hi treballen. —El Front Republicà es presentaria a les espanyoles? —Opinió personal: a mi el Front Republicà em va agradar molt. Molt. 113.008 vots, una campanya que va costar només 30.000 euros, amb tots els actes desbordats i amb gent que no venia a votar-nos, sinó a escoltar-nos. Hi havia la idea viva d’escoltar i ja veurem. Hi havia aquella màgia. I amb tres coses: Primer d’Octubre, desobediència com a mètode i unitat com a objectiu per a aconseguir la República. M’agradaria que aquesta idea, es digui Front Republicà o com es digui, es mantingués viva. I jo sóc partidari que es mantingui viva. En forma de partit, de moviment o el que sigui. Es va descobrir un pou de significat i reflexió. I no sóc militant de res, que quedi clar. Però sí, em va agradar molt. —A l’exili o a la presó, hi heu anat? —A l’exili, no. A la presó, sí. Vaig veure’ls tots. Turull, Junqueras, Romeva, i després durant el judici. I allà em va caure el cor a terra, en veure l’estat físic a què estan sotmesos. Era horrorós. Castigar-los, això fan. Dins la causa general, l’estat espanyol vol fer escarment. A Waterloo vull anar-hi quan tingui temps … I més calés.

Summary: Antonio Baños: ‘L’ANC s’ha de repensar’


Vint-i-tres eurodiputats de tots els grups polítics -excepte el Partit Popular Europeu- han donat suport a una pregunta escrita a la Comissió Europea que interpel·la la seva vice-presidenta i alta representant per afers exteriors, Federica Mogherini, per l’ús continuat de ports de la UE, i en particular el port de Ceuta, per part de vaixells de guerra russos. L’escrit també assenyala el que ahir publicava VilaWeb, i és que aquests vaixells es proveïen a la companyia petroliera Ducar, vinculada familiarment a Miguel Arias Cañete, comissari europeu d’Energia i Canvi Climàtic i ex-ministre del PP. Els eurodiputats han demanat a la Comissió Europea si és conscient d’aquest fet i que torna a posar Cañete a l’ull de l’huracà per conflicte d’interessos, que ja es va posar de manifest quan se’l va nomenar. Els eurodiputats han mostrat la seva preocupació pel continu silenci de la Comissió mentre el govern espanyol, entre d’altres, han permès a l’armada de Rússia utilitzar les seves instal·lacions portuàries en clara elusió de l’esperit de les sancions aplicades per la UE a Rússia. Des del 2011 uns 60 vaixells de l’armada russa s’han aturat a Ceuta a proveir-se de combustible amb el consentiment del govern de Rajoy. El passat mes de març onze eurodiputats ja van denunciar aquesta situació en referència a la utilització del port de Ceuta durant l’annexió de Crimea. Llavors, Mogherini va preferir tirar pilotes fora. Els eurodiputats signants han estat els següents: ALDE: Ramon Tremosa (CAT-PDECat), Izaskun Bilbao (EUS-PNB), Petras Austrevicius (LT), Kaja Kallas (EST), Fredrick Federley (SE), Urmas Paet (EST), Ivan Jakovcic (CRO) S&D: Javier López (CAT-ES), Ana Maria Gomes (PT), and Tibor Szanyi (HU). ECR: Charles Tannock (UK), Mark Demesmaeker (BE), Ian Duncan (UK), Daniel Dalton (UK), Roberts Zile (LV), Karol Karski (PL), Tomasz Poreba (PL). Greens/EFA: Josep-Maria Terricabras (CAT), Bas Eickhout (NL), Heidi Hautala (FI). GUE: Josu Juaristi (EUS) and Merja Killönen (FI)

Summary: Vint-i-tres eurodiputats demanen explicacions a la Comissió Europea sobre els negocis de Cañete a Ceuta


El Tribunal Suprem espanyol va denegar l’octubre passat l’últim recurs del govern espanyol per mantenir la competència de l’acollida de refugiats, segons que ha avançat el diari Ara i han confirmat a l’ACN fonts del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies. La sentència del Suprem s’estipula que’la gestió dels serveis i els programes específicament destinats a les persones sol·licitants d’asil en els àmbits sanitari, educatiu i social és competència de les comunitats autònomes. El Suprem recorda, a més, que hi ha disset sentències que donen la raó en aquest assumpte a les administracions autonòmiques. A més, les sentències que ara ha ratificat el Tribunal Suprem estipulen que el cost econòmic dels programes d’acollida de refugiats han de ser assumits per l’administració estatal, un cost que podria ser d’almenys divuit milions d’euros. A partir d’aquí, l’executiu català i l’estatal han mantingut reunions per desencallar l’assumpte. De moment hi ha el compromís de Madrid d’iniciar converses perquè les polítiques d’acollida de refugiats siguin assumides per l’administració catalana, tal com ha estipulat el Suprem. Catalunya atén prop de 2.200 refugiats, dels quals 1.950 segons fonts oficials que cita el diari formen part del programa estatal que ara podrà gestionar directament el Govern.

Summary: El Suprem obliga l’estat espanyol a traspassar a la Generalitat l’acollida dels refugiats


La decisió d’un jutjat d’investigar el batlle de Palma, Antoni Noguera (Més), per la regulació del lloguer turístic a la ciutat ha despertat una campanya de solidaritat i d’indignació a la xarxa. La patronal Fevitur ha vist com era admesa la seva denúncia per presumpta prevaricació administrativa interposada després que l’ajuntament aprovés el mes d’abril una limitació del lloguer vacacional en tot el municipi, prohibint el lloguer d’habitatges plurifamiliars i permetent el de cases unifamiliars, amb el suport de PSOE, Més i Podem, i el vot en contra de PP i Ciutadans. Noguera ha recordat que la mesura defensa l’accés a l’habitatge. La funció d'un govern municipal ha de ser la de defensar l'interès general i l'accés a l'habitatge. Amb aquesta premisa, la proposta de la @FAAVVPalma i amb la llei del lloguer turístic, ho vàrem regular i prohibir a plurifamiliars per garantir el dret a l'habitatge #EstimamPalma pic.twitter.com/OE3aMtO6rp — Antoni Noguera (@toninoguera) February 15, 2019 L’etiqueta #JoAmbNoguera s’ha estès a Twitter que ha reaccionat contra la decisió de la jutgessa d’Instrucció número 5 de Palma, Ana San José. L’entitat ecologista GOB, ex-dirigents com Biel Barceló o Pere Sampol i particulars han mostrat el seu afecte a Noguera i l’han encoratjat de no fer-se enrere. Molts ciutadans denuncien també el paper que hi juguen organismes privats com Fevitur i el poc respecte per una decisió votada pels representants dels ciutadans a l’ajuntament. . @GomilaTolo de @Fevitur anava com a loco per posar una querella penal. Quan redactàvem la llei de lloguer turistic ja ens va amenaçar a la Conselleria de Turisme de denunciar-me penalment perquè no els agradava el que fèiem. Ara ho ha fet amb @toninoguera. #JoAmbNoguera https://t.co/fJgmI0pcuU — Biel Barceló (@bielbarcelo) February 15, 2019 Propòs un gran acte de suport al batle Toni Noguera. És hora de dir prou! #JoAmbNoguera — Pere Sampol (@peresampolmas) February 15, 2019 Tot el nostre suport a @toninoguera! Cal recordar que l'equip de govern de l'@ajuntpalma va guanyar el Premi Alzina l'any passat per aquesta iniciativa que demostra voluntat política de replantejar el model turístic de #Mallorca, gentrificador i massificador https://t.co/Lruwbr5KyJ — GOB Mallorca #MésMassificacióÉsMenys (@GOBMallorca) February 15, 2019 Un jutjat admet a tràmit una querella contra l'alcalde de Palma @toninoguera per limitar el lloguer turístic. Tot el suport, @MESperPalma #JoAmbNoguera https://t.co/TufBzvR5hr — Elisenda Alamany (@Elisendalamany) February 15, 2019 La situació és clara: els qui defensen només els seus interessos volen que la Justícia investigui els qui defensen l'interés general. L'habitatge però no és per fer negoci: la seva funció social és que la gent hi pugui viure.#JoAmbNoguerahttps://t.co/k0Jf0oRVH7 — Aligi Molina (@AligiMolina) February 15, 2019 #JoAmbNoguera #EstimamPalma @toninoguera ni una passà enrere. Per una ciutat més lliure , més digne, més sostenible. Tot el meu recolzament #ElCanviContinua #SomMÉS pic.twitter.com/C4heqD858d — Pep Cala Bona🎗 (@pepcalabona) February 15, 2019 En @toninoguera ha mirat sempre per l'interès general amb la prohibició del lloguer turístic en habitatges plurifamiliars a Palma. I ha topat amb els lobbies econòmics que només defensen els seus interessos particulars. Molt orgullós d'un batle valent i honest! #JoAmbNoguera pic.twitter.com/M8gwtWfPuF — Miquel Gallardo 🎗 (@QuelGallardo) February 15, 2019 Més va reaccionar ahir a la investigació que s’obre a Noguera. ‘No és en cap cas per corrupció, per la qual cosa no impedeix de cap manera que sigui candidat’ ha dit Neus Truyol, portaveu de Més per Palma Més defensa que Noguera i el seu equip de govern van complir un acord de plenari davant la proposta presentada com a iniciativa popular per la Federació de les Associacions de Veïns de Palma. ‘La regulació del lloguer turístic que s’ha fet a Palma s’ajusta a la llei aprovada pel parlament que regula aquesta activitat’. La finalitat dels pisos ha de ser per a garantir el dret a l’habitatge, per a viure i no per a especular, assegura Truyol.

Summary: Indignació per la investigació oberta contra el batlle de Palma per la regulació del lloguer turístic


Ahir a la tarda es va fer a l’Ateneu Barcelonès un acte d’homenatge popular-acadèmic-institucional a l’escriptor Josep M. Espinàs, que ja té noranta-un any, organitzat per l’Ateneu Barcelonès, presidit per la consellera de Cultura, Laura Borràs, i glossat pels acadèmics Xavier Pla, de l’àmbit de la literatura, i Xavier Antich, de l’àmbit de la filosofia. Se’m va acudir de titular aquesta crònica ‘El yin i el yang de Josep M. Espinàs’ perquè, sense voler-ho, els glossadors de l’obra de l’escriptor ens van mostrar que, amb maneres diferents, es poden copsar elements essencials de la seva literatura, tot i no negar-se ni excloure’s. Deu ser una prova més de la seva qualitat literària. A les set del vespre, la sala d’actes de l’Ateneu era plena de gom a gom. La gent d’edat hi era majoria, entre el públic, però hi havia de tot. Passaven pocs minuts de l’hora convinguda quan van sortir per un costat de l’escenari Josep M. Espinàs de bracet amb la consellera Laura Borràs. Forts aplaudiments i alguns espectadors drets. Consellera i escriptor anaven vestits amb roba de color clar. A la taula, també s’hi van asseure el vice-president primer de l’Ateneu i vocal de cultura, Joan Maluquer, i Xavier Pla i Xavier Antich, que es va col·locar un a cada punta. El guió de l’acte es va explicar al principi: els acadèmics glossarien la figura de l’escriptor i li farien una pregunta cadascun. L’escriptor els respondria i tancaria l’acte la consellera. Però l’acte no va anar exactament així i va ser fresc i sincer i de pensament i no es va fer pesat. I el va acabar Espinàs, en el seu millor estil (que ara no revelarem). Ahir Josep M. Espinàs, tot i l’edat, es va mostrar lúcid i esplèndid. El yin d’Espinàs Xavier Pla diguem que va posar el ‘yin’ en el relat sobre Espinàs. Va establir la glossa a partir de la relació del temps amb la literatura de l’escriptor. Quan va sentir això, Espinàs va saltar: ‘M’interessa molt el temps!’ L’acadèmic va parlar de les experiències diacròniques (que contenen un relat, un fil narratiu, una història que té un principi i un final) i les experiències episòdiques (una narrativa fragmentada, on les etapes es van encavalcant les unes amb les altres). Xavier Pla considera que la trajectòria literària d’Espinàs funciona com una experiència episòdica i que per això no ha escrit mai unes memòries, tot i escriure els records d’infantesa del llibre El nen de la plaça Ballot. Segons Pla, Espinàs no ha volgut mai mitificar-se i per això no ha utilitzat mai el relat del seu jo. A l’altre extrem d’aquesta actitud, va explicar, hi tenim un escriptor com Baltasar Porcel, constantment preocupat pel seu lloc d’origen, el seu paisatge, els seus avantpassats i que d’això en va fer el pinyol de la seva obra literària. Xavier Pla considera que l’experiència literària d’Espinàs és episòdica perquè en un principi va conrear la novel·la, després la va deixar per dedicar-se a la literatura de viatges, que va combinar amb el periodisme, etc. Sempre escrivint el mateix però d’una manera diferent. I Pla va citar el llibre Inventari de jubilacions, on Espinàs deixa de fer coses, se’n jubila al llarg de la vida: deixa d’anar a la platja, deixa de portar bigoti, deixa d’escriure novel·les, deixa de cantar, deixa de… Precisament, Xavier Pla va recordar que Espinàs havia escrit dotze novel·les, que passen per l’existencialisme, la novel·la nord-americana, la novel·la policíaca… i que amb aquestes obres va guanyar tots els premis literaris de l’època. Però Espinàs, en un moment determinat, va deixar de ser novel·lista. Sortosament, va dir Xavier Pla, s’acaba de reeditar Combat de nit, una novel·la que va publicar el 1959. I l’acadèmic va dir que en aquesta novel·la potser es trobaria l’origen d’escriptors com Francesc Serés, Toni Sala i Sergi Pàmies. Potser també de Tina Vallès, que era a la sala retent homenatge al mestre. Sobre el temps, Xavier Pla va dir: ‘El passat i el futur em sembla que no li han interessat mai a l’Espinàs. Sí el present, que ara viu com un temps afegit (citant un altre dels seus llibres). És un temps viscut des del present i amb joia de viure’l.’ I va citar la primera de les ‘sentències Espinàs’ que es van sentir en el curs de l’acte: ‘La felicitat comença on s’acaben les pretensions.’ I Pla afegí: ‘Ironia sàvia que el fa gaudir d’allò que viu. Viu el present amb intensitat.’ Xavier Pla acabà amb una altra ‘frase Espinàs’: ‘El viure no cansa.’ I ho va cloure així: ‘I per als lectors d’Espinàs, llegir-lo tampoc no cansa.’ El yang d’Espinàs La lectura que el filòsof Xavier Antich fa de Josep M. Espinàs, a diferència del professor de literatura Xavier Pla, semblava oposada en relació amb el jo narratiu: ‘Sempre m’ha cridat l’atenció l’ús de la primera persona del singular en els seus articles. El jo hi és sempre, en tots els seus textos. I això suposo que és un recurs per a evitar la pedanteria, per fugir del narrador absent que crea una distància indolent amb el lector. L’Espinàs no, parla ell, i no per egoisme sinó per honestedat.’ Antich va destacar l’analogia que Espinàs fa sovint entre viure i escriure. Escriure és un viatge a l’exterior d’ell mateix, on estableix una tensió extrema amb la realitat més que amb la subjectivitat de les idees. ‘Espinàs és el personatge que hem conegut a través dels seus textos’, va dir. I cità també El nen de la plaça Ballot i Inventari de jubilacions, per afegir, contradient l’argument anterior: ‘L’Espinàs no es jubila mai de res.’ I continuà citant volums de la bibliografia d’Espinàs: Temps afegit i I la festa segueix, que no són memòries sinó petites confessions. ‘Sempre arrapat a les coses concretes com a vacuna de la transcendència.’ I va dir Antich: ‘El millor d’Espinàs és trobar-me’l als textos.’ Espinàs sobre ell mateix Josep M. Espinàs va parlar després de cada intervenció. Va adobar un camp ple d’idees i d’actituds, entre les quals destaquem: ‘No he estat mai objecte d’etiquetes. Sempre m’ha interessat la cosa que no feia. I és natural que si sóc polipersona també sigui poliescriptor. Si no, seria una traïció.’ ‘El món és ple de gent que sap qui és. Jo en canvi no sé qui sóc. Jo no reflexiono sobre mi mateix mai. No he tingut propòsits, sinó que m’he trobat fent coses. El que es diu un tastaolletes, però sense olletes. Me l’havia de fer jo l’olleta.’ ‘Renunciar a l’èxit és una aspiració profunda que he tingut. Per això he fet els viatges a peu, perquè la gent no em coneixia. I així cadascú es podia expressar amb el seu punt de vista i des del respecte per l’altre.’ ‘Fa noranta-un anys que em mantinc sense creences literàries. Això és un escàndol! Fa molts anys, un periodista en castellà em va fer una entrevista. Tenia el tic de preguntar: “Defínase en dos palabras.” La meva resposta va ser: “Ese de gafas.” Portar ulleres sí que em defineix. El fet és que sóc una persona vulgar.’ També es va definir anàrquic, poc segur, gens recomanable en molts aspectes. ‘Ara si em demanessin que em definís podria dir: “Aquell que encara diu.” O també: “Aquell que encara es troba.”‘ A Espinàs, el deuen incomodar aquests actes de reconeixement, perquè va assegurar: ‘Estic aquí absolutament foraster (en el sentit d’estrany a una realitat). Intento fer un resum de la meva vida i només em surten tòpics.’ ‘No m’he proposat mai res. Quina pobresa. Però des d’aquest punt de partida pots veure d’una altra manera allò que veus, sense doctrina, sense jutjar res. Tot i que jo crec en moltes coses, potser no crec gaire en com es manifesten aquestes coses.’ ‘He conviscut amb gent molt diversa, he estimat gent molt diversa, he respectat gent molt diversa. Jo m’he trobat sent i m’he trobat vivint. I l’única cosa que puc dir és que no m’he planificat. Sóc fill de l’atzar, de circumstàncies desconegudes. Jo no tinc programes. De res. És una fatalitat, però no puc ser d’una altra manera.’ I en aquest punt va dir l’única frase política de l’acte: ‘Sóc al costat d’aquella gent que intenta que Catalunya tingui allò que ha de tenir. Sense esguerrar-ho, construint, i que vosaltres, jo no, ho pugueu veure.’ La consellera Borràs va parlar de la lucidesa, ironia i sornegueria d’Espinàs, un escriptor que té 91 anys, 90 llibres i 65 Sant Jordis, tot un rècord Guinness. I va evocar els àpats al restaurant Lázaro, on Espinàs feia tertúlia amb l’economista Francesc Sanuy. Va explicar que el primer llibre d’Espinàs que havia llegit era A peu per la Llitera, per vincles familiars amb el territori, i el darrer, La vella capitana. I va recordar una cita d’Espinàs (una més): ‘L’afecte perdura en la memòria dels gestos.’ Va tancar l’acte Josep M. Espinàs dient: ‘Jo només havia pensat dir gràcies.’ I va afegir: ‘Però deixeu-me dir també a tots plegats: molt bé!’

Summary: El yin i el yang de Josep M. Espinàs


El salmó El peix és un producte animal (que com la carn, els ous i la llet) és ric en proteïnes d’alt valor biològic, és a dir, proteïnes que ens aporten els aminoàcids essencials que permetran al nostre organisme construir i reconstruir les cèl•lules que contínuament hem de renovar. El greix que conté no té res a veure amb el greix dels productes carnis. Cal diferenciar entre dos tipus de peix: el blanc i el blau. Són peixos blaus: la sardina, el verat, el seitó o anxova, les anguiles, la tonyina i el salmó. Són peixos que exigeixen coccions senzilles perquè ja tenen prou consistència i sabor, per això és ideal fer-los a la planxa, a la brasa o al forn. El peix blau El peix blau agrupa aquelles espècies migratòries que viuen en aigües superfi–cials. El llargs desplaçaments els obliguen a emmagatzemar greix per resistir el viatge i necessiten tenir ben irrigats els músculs de sang. Això fa que la seva carn sigui més consistent, més fosca i més sanguinolenta. Tenen una pell més dura i blavosa, més escates i la cua en forma de fletxa mentre que en el peix blanc té una forma més recta. El que marca la diferència és que en la seva composició hi ha un contingut més elevat de greix, el conegut amb el nom d’àcid gras Omega3 (Ω3). És molt beneficiós per a les parets arterials perquè els confereix elasticitat i en preserva el bon estat. A més, ajuda a disminuir els efectes adversos del colesterol i en rebaixa els nivells en sang. El peix blau té una mica més de calories que el peix blanc. El contingut en vitamines és molt interessant perquè aporta les vitamines A i D que només podem aconseguir ingerint aliments rics en greix, i per això aquests peixos ens en proporcionen una bona quantitat. La vitamina A contribueix a la reparació de la pell, les mucoses i és necessària per a la visió nocturna. La vitamina D regula els nivells de calci la sang i està implicada en l’absorció i la fixació d’aquest mineral als ossos. A més també ens proporciona vitamines del grup B, com la B2, B3, B6, B9 i B12. Aquestes intervenen en el procés d’aprofitament dels nutrients, en la formació de les cèl·lules sanguínies i del material genètic i en el bon funcionament del sistema nerviós. Pel que fa al contingut de minerals, hi trobem el magnesi, el iode i el ferro. Com que el peix blau té un múscul molt més irrigat que el peix blanc pel tipus d’activitat física que fa, també té un contingut més alt en ferro. Com tots els productes de mar ens aportarà iode, el mineral imprescindible per al bon funcionament de la tiroide. El magnesi intervé en el bon funcionament dels nervis i els músculs. El salmó fumat La tècnica de conservació mitjançant el fum ja la utilitzaven els egipcis. Consisteix a sotmetre un aliment a l’acció del fum que s’obté de cremar fustes aromàtiques de manera controlada. En el cas del salmó, primer cal rentar, escatar i retirar-li les vísceres i les espines i se li afegeix sal seca que donarà una altra consistència a la seva carn i inhibirà el creixement dels microorganismes. Després se sotmet l’aliment a l’acció del fum que en retarda les alteracions microbianes i oxidatives. És un tipus de cocció que conserva les propietats de l’aliment i no afegeix greixos de cocció. Ja veieu que el consum de peix blau és molt recomanable perquè és molt ric en nutrients: proteïnes, vitamines, minerals i greix saludable Omega3, però té dos inconvenients: • Com tots els peixos blaus, té nivells elevats de purines que es transformen en àcid úric i, per això, no es recomana a les persones amb hiperu–ricèmia • Té un contingut elevat en sal i per tant no és un aliment recomanable a les persones amb hipertensió arterial El consum recomanat de peix és: • Peix blau: 2-3 vegades per setmana; es pot cuinar a la planxa, al forn o es pot menjar fumat, marinat o en conserva • Peix blanc: 3-4 vegades per setmana; es pot menjar a la planxa, al forn, al vapor o fregit Els envinagrats L’envinagrat és un mètode de conservació que consisteix a submergir un aliment en una solució amb sal comuna i vinagre que fermenta espontàniament de manera que el seu pH baixa per sota del 4,6 i, per tant, el medi es torna molt àcid. Això fa que no hi puguin proliferar els microorganismes. Hi ha diversos aliments d’origen vegetal que es consumeixen envinagrats com les cebetes, els cogombrets, la coliflor, les tàperes, els bitxos, els rovellons botó o les olives. En aquesta recepta hi posarem cebetes i cogombrets, dos vegetals que es cullen quan són molt petits i tendres per conservar-los. També hi haurà les tàperes que són els brots de la flor d’aquesta planta mediterrània. Són unes boletes menudes amb un contingut molt baix en calories, ja que no tenen res a veure amb les olives, que són un fruit oleaginós. Recepta Com totes les receptes, cadascú la pot adaptar als seus gustos. Aquest plat és molt d’estiu perquè inclou ingredients sense cocció com el salmó fumat i les verdures envinagrades. Aquestes verdures en conserva aporten frescor i acidesa al plat. Ingredients (per a 2 persones) • 120g d’arròs en sec: 60g per persona • 2 cullerades d’arròs salvatge • 100g de salmó fumat • 1 pot de cebetes envinagrades • 1 pot de cogombrets en vinagre • oli d’oliva Preparació • Poseu un cassó amb aigua al foc amb 1 cullerada de postres de sal i, quan l’aigua bulli, hi poseu l’arròs i remeneu. Depèn de quina mena d’arròs trieu i de com us agradi, el deixareu fer més o menys. De totes maneres, com queda més bé és quan l’arròs és al punt, ni massa fet ni massa cru. Pel canvi de color i de mida sabreu quan cal treure’l del foc, però compteu que serà entre 12-15 minuts • En un altre cassó, poseu ½ litre d’aigua amb un raig d’oli i, quan arrenqui el bull, hi poseu el contingut d’un sobre d’arròs salvatge, el remeneu i el tapeu. El deixeu coure 20 minuts. També el podeu preparar passant-lo per la paella amb un raig d’oli, com si féssiu crispetes i quan canviï de color el retireu. Quedarà molt cruixent • L’arròs blanc ben escorregut es guarda a la nevera • Talleu un grapat de cogombrets (3 o 4 per persona) a rodanxes • Talleu les cebetes (4 o 5 per persona) pel mig • Talleu els filets de salmó a tires • Barregeu l’arròs blanc, les dues cullerades d’arròs salvatge, les cebetes, els cogombrets i hi afegiu les tàperes • Ho podeu amanir amb un petit raig d’oli d’oliva extraverge Suggeriments • És un plat molt complet que pot funcionar com a plat únic perquè és ric en hidrats de carboni, proteïnes i greix i, per això, atipa força • Pot combinar molt bé amb un primer plat vegetal i molt lleuger com una amanida verda o un gaspatxo Comentaris • Si no s’hi posa salmó, és una recepta apta per a dietes vegetarianes i veganes • L’arròs salvatge és un cereal, una gramínia aquàtica del gènere de la zitzània, que prové del Canadà i no conté gluten Valoració nutricional Aquesta recepta té una aportació calòrica elevada perquè hi ha els glúcids de l’arròs, que és un cereal que aporta molta energia. A més, el salmó és un peix ric en greix. És per això que no cal afegir-hi una salsa greixosa com la maionesa.

Summary: Receptes d’estiu: Amanida d’arròs amb salmó


Les Corts han descartat, amb els vots dels partits del Botànic, retornar el projecte de llei de pressupost de la Generalitat per al 2020 al Consell, tal com havien reclamat el PP, Ciutadans i Vox. El ple ha debatut les esmenes presentades per l’oposició i hi ha votat en contra, de manera que els comptes continuaran tramitant-se amb el debat d’esmenes parcials. El conseller d’Hisenda, Vicent Soler, ha estat l’encarregat de defensar el pressupost, que creix un 1,6% fins als 16.970 milions, i n’ha demanat el suport del parlament argumentant que eren uns comptes responsables, realistes i rigorosos, a més de reivindicatius i de justícia social. Soler ha remarcat el perfil social del pressupost, que inclou els 1.325 milions a compte del finançament autonòmic; l’augment de l’aportació del govern a la dependència del 12% al 20%, i el FOGA històric per a l’atenció sanitària a persones desplaçades. En canvi, per a l’oposició, és un pressupost irreal, irresponsable, imprudent i inversemblant, i fet per enganyar el poble abans d’una campanya electoral. El popular Rubén Ibáñez ha considerat que els comptes constataven el fracàs de les polítiques de Botànic, i ha retret l’actitud covarda del conseller per haver reduït o abandonat la reivindicació d’un canvi de model del finançament ara que governava el PSOE.

Summary: El pressupost per al 2020 del Botànic tira endavant a les Corts


Diversos familiars dels presos polítics catalans han hagut de suportar a primera hora del matí el primer maltractament del Tribunal Suprem espanyol. Malgrat que cada família tenia dues cadires reservades dins la sala, s’han trobat que la policia ha muntat un gran cordó de seguretat al voltant de l’edifici i els ha posat molts entrebancs per accedir-hi. El marit de la presidenta Forcadell, l’esposa del conseller Romeva, els familiars del conseller Rull i la dona de Jordi Sànchez, entre més, s’han vist que els policies que formaven part del cordó no els deixaven passar i han arribat a dir-los que no podrien entrar a la sala perquè era plena. ERC ha denunciat que també es barrava el pas a la dona del vice-president Oriol Junqueras.  La policia espanyola posa traves als familiars dels presos polítics quan intenten accedir al Suprem. #judicialademocràciahttps://t.co/XwUABrZPHT pic.twitter.com/trxyrprdmO — VilaWeb (@VilaWeb) February 12, 2019 Finalment han pogut entrar-hi.

Summary: El Tribunal Suprem espanyol maltracta els familiars dels presos, dificultant-los l’entrada a l’edifici


L’ex-presidenta d’Òmnium Cultural Muriel Casals, morta en un accident el 2016, tindrà un carrer o una plaça a Sabadell. La junta de portaveus de l’ajuntament ha aprovat l’entrada del seu nom al nomenclàtor de la ciutat, que a partir d’ara es podrà fer servir per a anomenar un carrer o una plaça. De moment no s’ha decidit quin emplaçament tindrà el seu nom. Gabriel Fernàndez, portaveu municipal d’ERC, que ha presentat la moció, ha reivindicat a Ràdio Sabadell la trajectòria política de Casals i la importància de la seva figura per a la ciutat, remarcant que va ser una de les poques persones que va fer estudis econòmics sobre Sabadell. En el seu moment, ERC ja va demanar que l’anteriorment coneguda com a plaça d’Alcalde Marcet es passés a dir plaça de Muriel Casals, però finalment el nom escollit per a reemplaçar el del batlle franquista va ser plaça de les Dones del Tèxtil. Segons que ha dit Fernàndez, incorporar el nom de Casals al nomenclàtor també serveix per a feminitzar-lo.

Summary: Muriel Casals tindrà una plaça o un carrer a Sabadell


La hiperconnexió del món actual és una amenaça i una oportunitat. Fa que un virus com el de la Covid-19 s’estengui per cada racó del planeta, però també ens permet d’estar informats i connectats en tot moment. L’escriptor Alessandro Baricco (Torí, 1958) va parlar amb Jorge Carrión en una conferència emesa per internet en directe pel CCCB i va pronosticar que aquest virus era només un pròleg de la manera com reaccionaria el planeta contra l’abús a què el sotmetem. Baricco, autor de novel·les com Seda, va dir que aquesta era la primera gran epidèmia de l’era digital i va vincular la crisi actual amb el seu llibre The game. També va parlar de la seva escola d’escriptura en línia i va analitzar la manera com el virus i el confinament alteren la nostra vida social i econòmica. N’hem destacat algunes idees de fons: —’Això que passa amb el coronavirus supera de llarg l’episodi de l’11 de setembre de 2001. Hem d’anar al segle XX per trobar referències d’una crisi així. Aquest virus només és un pròleg del que passarà, igual com la guerra civil espanyola va ser-ho de la Segona Guerra Mundial.’ —’Un dels mals que posarà en evidència aquest episodi serà la soledat. Moltes persones es veuran abocades a dies de reclusió sense contacte. Ho patiran, sobretot, els més vulnerables, com sempre.’ —’Res d’això que vivim no hauria estat possible sense la revolució digital. Aquesta és la primera gran epidèmia en temps digitals. I això ens ha permès d’intervenir sobre la realitat com no ho havíem fet mai. El circuit d’informació és molt ràpid i el sistema de connexions és molt vast. Sense internet, no tindríem informació de la Xina ni d’altres països en temps real, ni sabríem com evoluciona tot.’ —’Una de les coses més genials de la revolució digital és que els humans interpretem la tecnologia com una prolongació del nostre propi cos. L’ordinador esdevé una mà més llarga. Aquests dies ens comuniquem per streaming per feina i amb els amics. Les noves tecnologies serveixen tant als metges com als comunicadors. D’aquí a vint anys, serà totalment normal fer això.’ —’Aquests dies, ens hem aturat físicament, però d’ací a cinc-cents anys serem recordats com la civilització del moviment de les persones. Ara viatgem molt amb les aplicacions. Jo crec que quan això passi ens tornarem a moure perquè el moviment és la cosa més preciosa que hi ha.’ —’Aquests dies, s’ha procedit a la digitalització dels textos i als consums culturals per internet. La comunitat cultural s’ha abocat a fer concerts i penjar poemes a la xarxa, un símptoma que l’expressió no s’atura mai.’ —’Jo sóc un home de comportament molt poc digital. No sóc addicte al telèfon, ni a les xarxes. Aparentment, sóc un home que rebutja la revolució digital. Però l’escola d’escriptura Holden on treballo funciona com un videojoc. Vull que sigui emocionant, que no vol dir el mateix que divertit. És un coneixement que ve del joc. Crec que la cosa més sòlida que he fet en aquesta vida, fins i tot més que la literatura, ha estat crear aquesta escola digital.’ —’L’estructura mental i el disseny de The game és més proper a l’estructura de Windows i als videojocs que no a Calví. Moltes vegades s’ha pensat que la meva literatura era superficial, però a mi m’agrada la superfície, perquè allà és on passen moltes coses. Si visquessis amb mi pensaries que sóc un vell del segle XIX, però si sabessis què penso, veuries que no. El meu amic, l’escriptor Dario Voltolini, diu que The game és el llibre més autobiogràfic que he escrit’.

Summary: Alessandro Baricco: ‘Aquest virus només és un pròleg del que passarà, com la guerra civil va ser-ho de la Segona Guerra Mundial’