Aquest Sant Jordi és marcat per la puixança d’autores emergents i d’autores que es consoliden en el panorama literari català. Així mateix, es destaca l’interès que recuperen els llibres d’assaig i divulgació sobre feminisme. L’extraordinària mobilització del 8 de març no va ser casualitat. Alhora, la diada és marcada per la situació política excepcional que viu el país, i que se centra especialment en l’aparició d’un nombre de llibres considerable dedicats al referèndum del primer d’octubre, un punt d’inflexió en les lluites polítiques i socials de Catalunya, i de títols de temàtica que hi tenen relació, inevitablement. També es destaquen els títols d’autors dels quals enguany es commemora algun aniversari important, amb Pedrolo al capdavant, i l’interès pels llibres de novel·la negra i de misteri, alhora que també per les obres de no-ficció vinculades a biografies i memòries, i obres de pensament. Us oferim més de tres-cents títols en català, la majoria novetats aparegudes de principi d’any ençà, de més de vuitanta editorials. Perquè cada lector té el seu llibre per Sant Jordi. ESCRIPTORES DEMPEUS. EMERGENTS I QUE ES CONSOLIDEN Llucia Ramis, Les possessions (Llibres Anagrama) Premi Llibres Anagrama Najat El Hachmi, Mare de llet i mel (Edicions 62) Maria Guasch, Els fills de la Llacuna Park (L’Altra Editorial) Irene Solà, Els dics (L’Altra Editorial) Premi Documenta 2017 Clara Queraltó. El que pensen els altres (Proa) Premi Mercè Rodoreda Eva Baltasar, Permagel (Club Editor) Marta F. Soldado, La felicitat d’un pollastre a l’ast (L’Altra Editorial) Laura Pinyol, El risc més gran (Amsterdam) Lucia Arenas Pastor, L’enigma de les lletres (Neopàtria) ESCRIPTORES DEMPEUS. LES ÀVIES Víctor Català, Tots els contes (Club Editor) Mercè Rodoreda, La mort i la primavera (Club Editor) Aurora Bertrana, Paradisos oceànics (Rata) Aurora Bertrana, Tres presoners (Club Editor Jove) Maria Angels Anglada, Les closes (Llibres de l’Avenç) MÉS ESCRIPTORES DEMPEUS. AVUI Carme Riera. Venjaré la teva mort (Edicions 62) Antònia Carré-Pons, Com s’esbrava la mala llet (Club Editor) Ada Castells, La primavera pendent (Comanegra) Susanna Rafart, La fugida d’Urània (Comanegra) Blanca Busquets, La fugitiva (Proa) Mercè Foradada, Perles cultivades (Edicions Saldonar) Sílvia Tarragona. Tal com érem (Columna) Sílvia Colomé, La llegenda del Carreró (Pagès Editors) Rosa Maria Diranzo, El marge i el camí (Neopàtria) Maria Lluïsa Amorós, La casa de Rose Warren (Onada Edicions) Margarida Aritzeta, Quimera (Onada Edicions) Núria Pradas, L’aroma del temps (Rosa dels Vents) VEUS I RETRATS DE DONES, ASSAIG FEMINISTA Marina Garcés, Ciutat Princesa (Galaxia Gutenberg) Míriam Hatibi, Mira’m als ulls (Rosa dels Vents) Svetlana Aleksiévitx, La guerra no té cara de dona. Traducció de Miquel Cabal Guarro (Raig Verd) Virginie Despentes, Teoria King Kong. Traducció de Marina Espasa (L’Altra Editorial) Rebecca Solnit, La mare de totes les preguntes. Traducció de Marina Espasa (Angle Editorial) Rebecca Solnit, Esperança dins la foscor. Traducció de Bel Olid (Angle) Bel Olid, Feminisme de butxaca (Angle Editorial) Susan Faluda, A la cambra fosca. Traducció de Josep Alemany (Edicions del Periscopi) Xisca Homar, Aigua d’alta mar (El Gall Editor) Dolors Marín, Espiritistes i lliurepensadores. Dones pioneres en la lluita pels drets civils (Angle Editorial) Monika Zgustova, Vestides per a un ball a la neu (Galaxia Gutenberg) Més d’una autora, Dins el tinter. Correspondència femenina a Catalunya (1750 – 1900) (Eumo Editorial) Albert Toldrà, Il·luses, santes, falsàries (Edicions del Bullent) Antoni Gelonch, 100 dones, 100 inspiracions creatives (Viena) Carles Bastons i Montserrat Bastons, Dones de les terres gironines que han fet història (Editorial Base) L’1-O SERÀ SEMPRE NOSTRE Vicent Partal, Nou homenatge a Catalunya (Ara Llibres) Jordi Borràs, Dies que duraran anys (Ara Llibres) Xavier Tedó Gratacós i Laia Vicens Estaran, Operació urnes (Columna) Més d’un autor, Per la llibertat (Ara Llibres) Quico Sallés, On eres l’1-O? (Rosa dels vents) Roger Peláez, El procés explicat als idiotes (Males Herbes) Ernest Costa i Savoia, Hem votat! (Edicions Sidillà) Andreu Pujol Mas, Vam fer un referèndum (Edicions Saldonar) Jaume Sobrequés i Callicó, La gran ignomínia. Exiliats i presos polítics (Editorial Base) Més d’un autor, “Tumulto”. Meditacions sobre l’octubre català (2017) (Gregal) Més d’un autor, Els fets de l’1 d’octubre (Pagès Editors) Quim Curbet, La tardor catalana (Curbet Edicions) Més d’un autor, 1-O. basat en fets reals (Fonoll) LA MATEIXA BATALLA, ALTRES FRONTS Jordi Borràs i Antonio Baños, La cara B. Una altra mirada al procés. Pròleg d’Andreu Barnils (Pagès Editors) Marta Vilalta i Torres, La centralitat, en joc (Pagès Editors) Francesc Canosa, Sixena: la croada de la memòria (Editorial Fonoll) Jaume Grau, Les clavegueres de l’estat (Catedral) Andreu Marfull Pujadas, Catalanofòbia. Una qüestió d’estat (Llibres de l’Índex) Rob Riemen, Per combatre aquesta època. Dues consideracions urgents sobre el feixisme (Arcàdia) Francesc Vilanova, Franquisme i cultura (Lleonard Muntaner Editor) Lluc Salellas i Vilar, El franquisme que no marxa (Edicions Saldonar) Artur Perucho i Badia, Catalunya sota la dictadura (Publicacions de l’Abadia de Montserrat) Josep Clara, Perseguits després de morts. La repressió franquista més aberrant (Dalmau Editor) Jordi Borràs, Desmuntant Societat Civil Catalana (Edicions Saldonar) Jordi Amat, La confabulació dels irresponsables (Llibres Anagrama) Jordi Navarro, República i ecologia (CCG edicions) Xavier Trias. Tot el que no es volia dir (Pòrtic) Albert Carreras, Andreu Mas-Colell, Ivan Planas. Turbulències i tribulacions (Edicions 62) Diversos autors, El drac d’Europa. Dramatúrgies sobre la Unió (Edicions 96) Linda J. Colley, Unió i desunió. Què ha mantingut i què està dividint el Regne Unit? (Editorial Afers) Albert Palà Moncusí, Viure l’anticlericalisme. Una història cultural del lliure pensament català (1868-1923) (Editorial Afers) Jordi Bilbeny, Inquisició i decadència (Librooks) SANT JORDI PER SANT JORDI Joan-Lluís Lluís, Jo soc aquell va matar Franco (Proa) Premi Sant Jordi Màrius Serra, La novel·la de Sant Jordi (Amsterdam) Sílvia Tarragó, L’amor i la lectura. Una faula de Sant Jordi (Comanegra) Joan Salvat-Papasseit, El poema de la rosa als llavis. Il·lustracions de Laura Borràs Dalmau (Angle) PREMIS VARIATS Raül Garrigasait, Els estranys (Edicions de 1984) Premi Llibreter i Premi Millor Novel·la Catalana de l’Any Martí Gironell, La força d’un destí (Planeta) Premi Ramon Llull Antoni Bassas, Bon dia, son les vuit! (Destino) Premi Josep Pla Vicent Borràs, Què saps de Vidal Palau? (Bromera) Premi de Novel·la Ciutat d’Alzira Joan Jordi Miralles, Aglutinació (Edicions 62) Premi Joanot Martorell Rafael Vallbona, La casa de la frontera (Edicions 62) Premi BBVA Sant Joan 2017 Alejandro Palomas, Un amor (Columna) Premi Nadal Víctor García Tur, Els romanents (Empúries) Premi Just M. Casero Antoni Carrasco, Recorda sempre això (Empúries) Premi Marian Vayreda Llorenç Capdevila, Pacte de silenci (Pagès editors) Premi Ferran Canyameres de novel·la Francesc Puigpelat, La pista d’una morta (Gregal) Premi Gregal de novel·la CONTES, RELATS, MICRORELATS Katherine Mansfield, Tots els contes. Traducció de Pep Julià, Anna Llisterri i Marta Pera (Proa) F. Scott Fitzgerald, Moriria per tu i altres contes perduts. Traducció de Marc Rubió (Llibres Anagrama) Jordi Puntí, Això no és Amèrica (Empúries) Jordi Masó, La biblioteca fantasma (Males Herbes) Míriam Cano, Martí Sales, Antònia Vicens, Cremen cels (Labreu) David Monteagudo, Avui he deixat la fàbrica. Traducció de Jordi Llavina i pròleg de Jaume C. Pons Alorda (Rata) Koldo Izagirre, Que vol foc, Mr. Churchill? (Lleonard Muntaner Editor) Xènia Bussé, De més verdes en maduren. Il·lustracions de Toni Benages (Acontravent) Marta Romagosa, 22 homes i un desig (Rosa dels Vents) Antoni Munné-Jordà, A banda i banda del límit (El Cep i la Nansa) Robert Fàbregas i Ripoll, En un grapat de Lluna (El Cep i la Nansa) Carles Castell Puig, Set pecats (Edicions del Bullent) Jordi Raül Verdú, Contalles de iaios i iaies (Edicions del Bullent) Xavier Martin i Arraubarrena, Calaix de sastre (Neopàtria) Marçal Arimany, La dinàmica de les pedres (Godall edicions) MÉS OBRES DE FICCIÓ. NOVEL·LA Albert Jané, Calidoscopi informal (Edicions de la Ela Geminada) David Vilaseca, Els homes i els dies. Obra narrativa completa (L’Altra Editorial) Vicenç Pagès Jordà. Robinson (Empúries) Pep Coll, Al mateix riu d’Heràclit (Proa) Julià de Jòdar, Els vulnerables (Comanegra) Màrius Sampere, Àlien i la terra promesa (Labreu) Pep Puig, Els metecs (Proa) Miquel de Palol, Què! (Angle) Albert Pijuan, Seguiràs el ritme del fantasma jamaicà (Angle) Josep M. Argemí, Les nimfes sota el sol (AdiA) Stalker, En aquell cel brillen estels desconeguts (Raig verd) Manel Subirats, Esplendor (El Gall Editor) David Miró, La Germandat. Complot contra les dones (Onada edicions) Víctor Alexandre, Els amants de la rambla del Celler (Meteora) Gaspar Hernández, La dona que no sabia plorar (Columna) Hèctor Lozano, Quan érem els peripatètics (Columna) Joan Buades, Crui. Els portadors de la torxa (Més Llibres) Paco Esteve, Qui no fa la festa (Més Llibres) Josep Pastells, Ciutat d’aigua (Llibres del Segle) Miquel López Crespí, Joc d’escacs (Llibres del Segle) Màrius Blàvia i Ribé, La flama d’or (El cep i la nansa) NOVEL·LA NEGRA, MISTERI, SUSPENS Albert Villaró, El sindicat de l’oblit (Columna) Oriol Molas i Ferran Grau, Cazeneuve i la revenja dels desvalguts (Capital Books) Joan Roca Navarro, Melodia d’una absència (Capital Books) Camilla Läckberg, La bruixa. Traducció de Marc Delgado i Casanovas (Amsterdam) Fred Vargas, Quan surt la reclusa. Traducció d’Anna Torcal i Salvador Company (Amsterdam) Karen Cleveland, Tota la veritat (Columna) Jo Nesbo, Macbeth (Proa) Donna Leon, La temptació del perdó (Edicions 62) A. J. Finn, La dona a la finestra. Traducció d’Immaculada Estany Morros (Rosa dels Vents) Dan Brown, Origen (Columna) Jordi Dausà i Mascort, Lèmmings (Llibres del Delicte) Jordi Tiñeta, Joc d’identitats (Llibres del Delicte) Xavier Zambrano, Lleugera sang (Llibres del Delicte) Marta Alòs Lòpez, Ulls maragda (Pagès Editors) Montse Sanjuan Oriol, Anna Grimm. Memòria mortal (Pagès Editors) Oriol Canals Vaquer, Diví (Editorial Base) Frederic Tarazona, Contes de policies i de dones (Neopàtria) Maria Rosa Nogué i Almirall, No arriba la mort (Gregal) Jordi Sierra i Fabra, Deu dies de juny (Inspector Mascarell 9) (Rosa dels Vents) Andreu Martín, L’Harem del Tibidabo (Crims.cat) Massimo Carlotto, El món no em deu res. Traducció de Pau Vidal (Crims.cat) RECUPERACIONS Josep M. Espinàs, Combat de nit (La Campana) Feliu Formosa, El present vulnerable (Biblioteca del Núvol) Francesc Trabal, Novel·les (II) (Quaderns Crema) Prudenci Bertana, L’impenitent (Edicions de la Ela Geminada) C.A. Jordana, El Rusio i el Pealo (Edicions de 1984) Agustí Bartra, L’arbre de foc. Edició a cura de D. Sam Abrams (Adesiara) Guillem d’Efak, La ponentada gran (AdiA) ANYS I ANYS PEDROLO Bel Zaballa, Manuel de Pedrolo. La llibertat insubornable (Sembra Llibres) Sebastià Bennasar, Manuel de Pedrolo, manual de supervivència (Meteora) Manuel de Pedrolo, Infant dels grans (Comanegra) Manuel de Pedrolo, La terra prohibida (volum 1) (Comanegra) Manuel de Pedrolo, Hem posat les mans a la crònica (Tigre de Paper) Manuel de Pedrolo, Totes les bèsties de càrrega (Edicions 62) Manuel de Pedrolo, Algú que no hi havia de ser (crims.cat) POMPEU FABRA Més d’un autor, Tant de gust de conèixer-lo, senyor Fabra! (Publicacions de l’Abadia de Montserrat) Gemma Pauné (guió) i Oriol Garcia (il·lustracions), Pompeu Fabra. L’aventura de la llengua (Rafael Dalmau Editor) Mònica Boixader, Pompeu Fabra: el menhir i els arbres (Biblioteca del Núvol) J. V. FOIX J. V. Foix, Catalans de 1918 (Tusquets) J. V. Foix, Sol i de dol. Les irreals omegues. Onze Nadals i un Cap d’Any (Labutxaca) J. V. Foix, Diari de 1918. Edició de Joan R. VEny-Mesquida (Labutxaca) J. V. Foix, Ho sap tothom, i és profecia. Nadals, cap d’anys i natalicis (Càtedra Màrius Torres, Fundació Foix, Pagès Editors) RAIMON PANIKKAR Raimon Panikkar, Opera Omnia (Fragmenta Editorial) MARIA AURÈLIA CAPMANY Agustí Pons, Maria Aurèlia Capmany. L’època d’una dona (Meteora) Maria Aurèlia Capmany, Quim / Quima (Males Herbes) CARLES FAGES DE CLIMENT Carles Fages de Climent, Els meus difunts. Edició a cura de Narcís Garolera (Brau edicions) Carles Fages de Climent, La capsa de música. Edició a cura de Joan Ferrerós (Brau edicions) TRADUCCIONS LITERATURA EUROPEA Éric Vuillard, L’ordre del dia. Traducció de Jordi Martin Lloret (Edicions 62) Premi Goncourt Peter Terrin, Montecarlo. Traducció de Maria Rosich (Raig Verd) Stefan Zweig, Por. Traducció de Joan Fontcuberta (Quaderns Crema) Marguerite Duras, La vida tranquil·la. Traducció d’Antoni Clapés (Edicions Sidillà) Michel Bernard, Els boscos de Ravel. Traducció de Ferran Ràfols Gesa (Labreu) Philippe Djian, Oh… Traducció de Jordi Martín Lloret (Angle) Amélie Nothomb, En Riquet del plomall. Traducció de Ferran Ràfols Gesa (Llibres Anagrama) Miguel Torga, Portugal. Traducció d’Antoni Xumet (El Gall Editor) Thomas Bernhard, L’imitador de veus. Traducció de Clara Formosa (El Gall Editor) Édouard Levé, Suïcidi. Traducció de Marta Marfany Simó (Quid Pro Quo Edicions) Jean Cocteau, La dificultat de ser. Traducció d’Antoni Clapés (Quid Pro Quo Edicions) August Strindberg, Antologia. Traducció de Feliu Formosa i Carolina Moreno (Comanegra i Institut del Teatre) Èmilie Frèche, Jo us salvaré a tots. Traducció d’Albert Pejó (Bromera) Pierre Lemaitre, Vestit de núvia. Traducció d’Albert Pejó (Bromera) Suso de Toro, Fora de si. Traducció d’Andratx Badia (Gregal) LITERATURA EN LLENGUA ANGLESA Margaret Atwood, El conte de la Serventa. Traducció de Xavier Pàmies (Quaderns Crema) Maggie O’Farrell, La mà que prenia la meva. Traducció de Núria Parés (L’Altra Editorial) Ursula K. Le Guin, Els despossseïts. Traducció de Blanca Busquets (Raig Verd) Marylinne Robinson, Gilead. Traducció d’Emili Olcina (Edicions de 1984) Geroge Saunders, Lincoln al Bardo. Traducció de Yannick Garcia (Edicions de 1984) Tennessee Williams, Un tramvia anomenat Desig. Traducció de Joan Sellent (Adesiara) Aldous Huxley, Els dimonis de Loudun. Traducció de Dolors Udina (Adesiara) Daryl Gregory, L’extraordinària família Telemacus. Traducció d’Imma Falcó (La Campana) Alberto Manguel, Stevenson sota les palmeres. Traducció de Dolors Udina (Quid Pro Quo Edicions) Paul Auster. 4, 3, 2, 1 (Edicions 62) Winifred Watson, El gran dia de la senyoreta Pettigrew. Traducció de Maria Rossich (Viena) Katherine Mansfield, Diaris. Traducció de Marta Pera Cucurell (Llibres de l’Avenç) Rick Bass, Un hivern a Montana. Traducció d’Àlex Gombau (Cossetània) Carson McCullers, El cor és un caçador solitari. Traducció Alba Dedeu (L’Altra Editorial) Irvin D. Yalom, El dia que Nietzsche va plorar. Traducció de Griselda García (Edicions de 1984) LITERATURA RUSSA Leonid Andréiev, La història dels set penjats. Traducció de Jaume Creus (Adesiara) LITERATURA AFRICANA José Eduardo Agualusa, Teoria general de l’oblit. Traducció de Pere Comellas (Edicions del Periscopi) Ngũgĩ wa Thiong’o, A la casa de l’intèrpret. Traducció de Josefina Caball (Raig Verd) Ngũgĩ wa Thiong’o, Descolonitzar la ment. Traducció de Blanca Busquets (Raig Verd) Ngũgĩ wa Thiong’o, Desplaçar el centre. Traducció de Dídac Gurguí (Raig Verd) Ayobami Adebayo, Queda’t amb mi. Traducció d’Alexandre Gombau (Angle) LITERATURA TURCA Burhan Sönmez, Istanbul Istanbul. Traducció de Pelin Dogan i Miquel Saumell Oran Pamuk, La dona pèl-roja. Traducció d’Amma Turró Armengol (Més Llibres) LITERATURA COREANA I JAPONESA Han Kang, Actes humans (Rata) Junichirô Tanizaki, La clau. Traducció d’Albert Nolla (Viena) Yasushi Inoue, L’escopeta de caça. Traducció de Jordi Mas López (Quid Pro Quo Edicions) Kim Ae-ran, Corre, pare, corre! Traducció de Mihwa Jo Jeong i Estefanía Robles Serrano (Godall edicions) PERIODISME LITERARI Jordi Puntí, Tot Messi (Empúries) Julià Guillamon, El barri de la plata (Llibres de l’Avenç) Julià Guillamon, Travessar la riera (Comanegra) Adrià Pujol Cruells, Els barcelonins (Llibres de l’Avenç) Antònia Vicens i Josep M. Llompart, Vocabulari privat (AdiA edicions) Miquel Martín i Serra, Proses reposades (Diputació de Girona) Jordi Osúa Quintana, Manuel Vázquez Montalbán. Barça, cultura i esport (Editorial Base) Francesc Latorre, Cop de teatre! Els secrets d’onze anys explicant la Fórmula 1 a TV3 (Fonoll) Dolors Jimeno, L’Europa que he visitat (Neopàtria) LA PLANTA PENSAMENTERA Marina Garcés, Nova il·lustració radical (Anagrama) Avishai Margalit, De la traïció (Arcàdia) Josep Maria Esquirol, La penúltima bondat. Assaig sobre la vida humana (Quaderns Crema) Josep Iborra, Estupor (Editorial Afers) Wu Ming, L’invisible arreu. Traducció d’Oriol Fuster Cabrera (Godall Edicions) Oriol Bartomeus, El terratrèmol silenciós (Eumo Editorial) Miquel Rayó, La nuesa del silenci (El Gall Editor) Més d’un autor, Polititzacions del malestar (Raig Verd) Més d’un autor, El carrer és nostre (Raig Verd) ENSENYAR I APRENDRE Més d’un autor, 20 mestres del segle XX al País Valencià (Edicions 96) L’educació en vers, Antoni Tort Bardolet (ed.) (Eumo Editorial) Agnès Brossa, Em dic Joan i crec que soc dolent (Eumo Editorial) Més d’un autor, Educant les criatures (Editorial Base) Timothy D. Walker, Ensenyar com a Finlàndia (Viena Edicions) Xavier Caparrós, L’art d’educar amb amor (Pagès Editors) Angela J. Hanscom, Equilibrats i descalços. Traducció d’Anna Turró Armengol (Angle) Sandrine Andrews, L’art, quina marranada. Traducció de Mercè Ubach (Editorial Mediterrània) BIOGRAFIES, AUTOBIOGRAFIES, MEMÒRIES, DIETARIS, HISTÒRIA Josep Massot, Joan Miró. El nen que parlava amb els arbres (Galaxia Gutenberg) Roser Capdevila, La nena que volia dibuixar (Angle) Josep Fontana, L’ofici d’historiador (Arcàdia) Josep-Maria Terricabras, Allò que som (Edicions de 1984) Carlota Benet. Papitu. El somriure sota el bigoti (Columna) Guillem-Jordi Graells, Iago Pericot. La llibertat de crear i viure (Publicacions de l’Institut del Teatre) Josep Cots, Autoretrat de Jordi Garcés (Llibres Anagrama) Xavier Rubert de Ventós, Si no corro, caic (Empúries) Lourdes Martínez Rocaspana, Els dos principals consellers de Mercè Rodoreda: Obiols i Sales (Publicacions de l’Abadia de Montserrat) Josep Miquel Ramis Llaneras, Epistolari Sebastià Juan Arbó – Joan Sales (1966-1982) (Publicacions de l’Abadia de Montserrat) Cartes de Ferran Soldevila (1912-1970). Edició a cura d’Enric Pujol i Josep Clara (Institut d’Estudis Catalans) Oriol Pi de Cabanyes, Foc secret de Josep Palau i Fabre (CCG Edicions) Núria Martí Constans, Demà tindrem sort. La història de Joan Pacheco, un nen a l’exili (CCG Edicions) Jordi Pàmias, Déu no té pressa. Apunts de dietari (CCG Edicions) Maria Conca i Josep Guia, A frec del seu nom. Vida, obra i lluita de Xavier Romeu (Edicions el Jonc) Miquel Batllori, Epistolari català dels Borja (Editorial 3i4) Salah Jamal, Nakba. 48 relats de vida i exili a Palestina (Tigre de Paper) Pilar Rahola, S.O.S. cristians (Columna) David Viñas, Serrat, Llach i l’efecte Dylan (Publicacions de la UB) Imma Pascual, Cantar em fa feliç (Cossetània) Manuel Barbero, Un silenci a crits (Comanegra) RARESES, CURIOSITATS, PERLES Sempé, El senyor Lambert. Traducció de Jordi Martin Lloret (Blackie Books) Adrià Pujol Cruells i Rubén Martín Giráldez, El fill del corrector. Arre, arre, corrector (Hurtado & Ortega) Enric Casasses, Monòleg del perdó (Males Herbes) Jacint Verdaguer, Oir Canigó. Versió i veu Lluís Soler (Verdaguer Edicions) Enric Iborra, La literatura recordada (Viena Edicions) Enric Gomà. Control de plagues (Pòrtic) Més d’un autor, Terra de lletres. Edició de Jordi Llavina (Comanegra) Maria Nunes, Rutes literàries de Barcelona (Meteora) Joan de Déu Prats i Maria Padilla, El gran llibre dels indrets fantàstics de Catalunya (Comanegra) Montse Aymerich Bassols, La moda a la Catalunya del segle XIV (Llibres de l’ïndex) CLÀSSICS A L’ATAC! Eros gai (Antologia Palatina, llibre XII) (Adesiara) Aristòtil, Poètica. Traducció de Xavier Riu (Bernat Metge) Aristòtil, Física. Traducció i introduccio de Joan Ferrer Gràcia (Edicions de la ela geminada) Eurípides, Tragèdies, vol. VI (Les troianes, Ifigenia entre els taures). Traducció d’Adrià Piñol Filó d’Alexandria, Contra Flac. In Flaccum. Traducció de Lluís Rovira i Masnou (Llibres de l’Índex) + POESIA Jaume Coll Mariné, Un arbre molt alt (Edicions 62) Premi Ausiàs March J. L. Badal, Cants materials (Cafè Central i Eumo) Antoni Vidal Ferrando, Aigües desprotegodes (Cafè Central i Eumo) Philippe Jaccottet i Antoni Clapés, Aires. Traducció d’Antoni Clapés (Cafè central i Eumo) Else Lasker-Schüler, El meu piano blau. Traducció de Feliu Formosa (Adesiara) Orides Fontela, Poesia Completa. Traducció de Joan Navarro (Edicions de 1984) Josep Maria Fulquet, Ample vol de la nit (Proa) Premi Carles Riba Jordi Guardans, El bosc (Pagès Editors) Laia Martinez i Lopez, Venus volta (Lleonard Muntaner Editor) Mircea Cartarescu, Res. Poemes 1988-1992 (Lleonard Muntaner Editor) Joan Margarit, Un hivern fascinant (Proa) Tomàs Arias, La via Àpia (Lleonard Muntaner Editor) Víctor Gayà, Rèquiem (Lleonard Muntaner Editor) Silvie Rothkovic, La nit que és dins el dia (Labreu) Jaume C. Pons Alorda, Era (Labreu) Miquel de Palol, Alguns paisatges (Labreu) Sebastià Alzamora, La netedat (Proa) Narcís Comadira, Manera negra (Edicions 62) Jordi Llavina, Ermita (Meteora) Josep M. Sala-Valldaura, Coordenades (AdiA) Josep Maria Llompart, Mai no et deturis. Homenatges de Llompart (AdiA) Tonino Guerra, La mel. Traducció de Lucia Pietrelli i Pau Vadell (AdiA) Berta Piñán, La ferida. Traducció de Jaume Subirana (El Gall Editor) Carles Morell, Canyes, llumins (Godall edicions) Ramon Sargatal, Manual per a fer versos. Te deix, lector, Vinyoli com a exemple (Viena Edicions) Joana Raspall, Solcs. Il·lustracions de Conxi Rosique (Gregal) Meritxell Cucurella Jorba, Úrsula (El Cep i la Nansa) Jordi Mas, La destral del vespre, l’aixada de l’alba (Edicions del Buc) Anna Montero, On els camins s’esborren (Edicions del Buc) Aimé Césaire, Quadern d’un retorn al país natal (Edicions del Buc) Francesc Ten, L’hmi (Llibres del Segle) Ivette Nadal, Arbres, mars, desconcerts (Llibres del Segle) Montserrat Garcia Ribas, Les harmonies fràgils (Llibres del Segle) Carla Fajardo, Forats (Fonoll) Jaume Suau Castro, Plurat imperfecte (Fonoll) Quim Español, Elegies (Edicions de 1984) Ramon Guillem, Terra d’aigua (El petit editor) Roc Casagran, Direm nosaltres. Pròleg de Feliu Formosa (Amsterdam) Sílvia Bel Fransi, Deixar anar (Viena Edicions) Josep Planaspachs, Cant de ciutat (Viena Edicions) Jaume Mesquida, Resplendor de foc (Viena Edicions) Imma López Pavia, Text-ures (Viena Edicions) Neus Purtí Cirera, Tarot (Marc Valls de Roure) COMPROMÍS SOCIAL Aruhdhati Roy i John Cusack, Coses que poden i no poden dir-se. Traducció Àngel Ferrero (Tigre de Paper) Jordi Panyella, Per què corren els presos? (Edicions Saldonar) John Carlos i Dave Zirin, La història de John Carlos (Sembra Llibres) Carlos Reyes i Rodrigo Elgueta, Els anys d’Allende (Tigre de Paper) Joni D., La casa de la selva (Tigre de Paper) Sílvia Federici, El patriarcat del salari. Traducció Anna Llisterri i Àngel Ferrero (Tigre de Paper) Manuel Molins, Les veus de la frontera (Pruna Llibres) Laura de Andrés, Diaris del Somorrostro (Editorial Mediterrània) Més d’un autor, Petjades d’aigua i sal. Instants als camps de refugiats de Grècia (Pagès editors) SOSTENIBILITAT, CANVI CLIMÀTIC, SALUT, DIVULGACIÓ CIENTÍFICA Martí Domínguez, Veus de ciència (Onada Edicions) Ignasi Llorente, La història de la ciència com mai te l’han explicat (Angle) Daniel Closa i Salvador Macip, 100 preguntes sobre el càncer (Cossetània) Jordi Mazón i Marcel Costa, 100 qüestions per entendre el canvi climàtic (Cossetània) Joan Català, 100 qüestions sobre l’univers (Cossetània) Xevi Verdaguer, Transforma la teva salut (Rosa dels vents) Frédéric Lenoir, Carta oberta als animals (i als qui se’ls estimen). Traducció d’Anna-Maria Corredor (Edicions Sidillà) David Estal, Urbanisme contradit, ciutat compartida (Pruna Llibres) Mark Lynas, Sis graus (Librooks) Gwynne Dyer, Guerres climàtiques (Librooks) James Hoggan, Cortina de fum (Librooks) VI, CUINA I PAISATGE Montserrat Tura, Repúbica pagesa (Pòrtic) Lluís Foix, El que la terra m’ha donat (Columna) Henry David Thoreau, Caminar (Angle) Anònim, Llibre de totes maneres de potatges de menjar (7Portes i Barcino) Marc Ribas, Brutal (Cossetània) Artur Portes Ribes, La cuina de Formentera (El Gall editor) Juanjo Roda, La cuina de la gent de la mar (Onada edicions) Ada Parellada, La cuina sostenible (Columna) Marta Castells, Dolços vegans (Viena) Eduard Puig i Vayreda, El jardí de Dionís. L’entorn cultural del vi (Brau Edicions) Més d’un autor, Vinomics. Relats gràfics amb gust de bon vi (DO Catalunya i Norma Editorial) Pere Sans, La cuina del vi (Comanegra) Josep Roca, a l’avantguarda del vi (Vibop Edicions) Les olors en la literatura, a cura de Vicenç Pagès Jordà (Vibop Edicions) Joan Santacana i Nayra Llonch, Entre fogons i baguls. Menjar i vestir a la Catalunya del segle XVIII (Dalmau Editor) Més d’un autor, Entre el celler i la taverna. Un recorregut per les bodegues de barri de la ciutat de Barcelona (Generalitat de Catalunya) Goffredo Casalis, L’Alguer. Edició i traducció de Marcel A. Farinelli (Llibres de l’Índex)

Summary: 300 llibres per al Sant Jordi 2018


La policia d’Hong Kong ha detingut sis manifestants durant unes protestes al districte de Kowloon, on milers de persones han sortit al carrer en un intent de conscienciar els turistes de la Xina continental sobre la crisi política que afecta la ciutat. Segons els organitzadors, prop de 230.000 persones han sortit als carrers de Kowloon, a l’altra banda del districte empresarial d’Hong Kong, en l’última onada de protestes contra el projecte de llei d’extradició. Les forces de seguretat, per la seva banda, estimen que els assistents eren uns 56.000. Les autoritats xineses han mirat de frenar les notícies sobre les protestes més importants que s’han registrat aquestes darreres dècades a la zona per por que s’estenguin a la Xina continental. La cap del govern d’Hong Kong, Carrie Lam, ha suspès el projecte de llei després dels aldarulls del mes passat. Tanmateix, els manifestants exigeixin que retiri definitivament la proposta de llei, que s’obrin investigacions per la violència policíaca comesa i que dimiteixi.

Summary: La policia d’Hong Kong deté sis manifestants en una nova onada de protestes


Junts per Catalunya (JxCat) ha proposat de tornar a convocar un ple d’investidura de Jordi Sànchez, després que Puigdemont hagi assenyalat que cal aprofitar la resolució del Comitè de Drets Humans de l’ONU que insta l’estat espanyol a respectar els seus drets polítics i que Sànchez hagi comunicat la seva disposició a ser investit. Jordi Turull també ha enviat una carta on renuncia provisionalment a la seva investidura. ‘Al darrere d’aquesta decisió hi ha una altra porta a la internacionalització del cas català i la protecció de les institucions. Defensant els drets de Jordi Sànchez es defensen també els de tots els diputats del parlament i els dels ciutadans de Catalunya’, ha dit el portaveu de JxCat, Eduard Pujol. El diputat Marc Solsona ha afegit que demanen al govern espanyol és que la mateixa exigència que se’ls aplica en compliment del reglament del parlament, també s’apliqui en qualsevol de les variables. A la carta, Puigdemont escriu: ‘Som davant d’una oportunitat, sense precedents, que hem d’aprofitar jurídicament i política en la defensa de la nostra causa en l’àmbit internacional. Cal exigir a l’estat espanyol el compliment de les mesures de les Nacions Unides i preservar els drets del diputat Jordi Sànchez com a candidat a la presidència de la Generalitat. Fer-ho és un acte de justícia que repara el dany causat pels poders de l’estat espanyol. Fer-ho insta l’estat a comportar-se com la resta de països d’Europa i a respectar els drets polítics de tothom.’ La resolució de l’ONU demana a la justícia espanyola que permeti a Sànchez d’exercir els seus drets com a diputat i que el jutge Pablo Llarena li havia denegat, és a dir, poder sotmetre’s al debat i votació d’una sessió d’investidura. La resolució és de compliment obligat, perquè l’estat espanyol es va adherir al Pacte Internacional de Drets Civils i Polítics. Però pot no fer-ne cas i l’ONU no té capacitat sancionadora, en aquest cas. Si en fa cas omís, diu Puigdemont, ‘demostrarà una vegada més que és capaç de qualsevol cosa per alterar el normal funcionament de la democràcia a Catalunya. Aquesta, que és una possibilitat ben real, l’hauríem també d’aprofitar per a la defensa de les llibertats polítiques de Catalunya, sumant a la nostra causa una nova vulneració dels drets civils al nostre país’.

Summary: JxCat proposa novament Jordi Sànchez com a candidat a la presidència de la Generalitat


La junta de tractament dels Lledoners ha autoritzat Jordi Sànchez i Jordi Cuixart a sortir durant unes hores al dia de la presó, en aplicació de l’article 100.2 del reglament penitenciari. Sànchez podrà fer un voluntariat onze hores diàries tres dies a la setmana i Cuixart tindrà nou hores i mitja diàries durant cinc dies setmanals per a treballar i fer un voluntariat. Tots dos hauran de tornar a dormir a la presó. La decisió és d’aplicació immediata, de manera que els presos polítics ja poden fer ús d’aquest permís penitenciari. La jutgessa de vigilància penitenciària haurà de decidir si el ratifica i la fiscalia pot recórrer en contra de la decisió. Si la jutgessa de vigilància penitenciària tombés la mesura, Sànchez i Cuixart hi podrien recórrer en contra a l’Audiència de Barcelona. La Generalitat diu que, per tal de protegir-los la intimitat, no informarà ni de la data de l’inici de les sortides ni de les empreses i entitats on Sànchez i Cuixart treballaran i faran els voluntariats. Des d’Òmnium expliquen que Cuixart és propietari d’una empresa especialitzada en el disseny i la producció de maquinària industrial per a envasats. ‘Ara podrà desenvolupar aquestes tasques des de la mateixa seu de l’empresa, i no només des de la presó com feia des del 16 d’octubre de 2017’. Sobre les tasques de voluntariat, Òmnium diu que Cuixart és soci de diverses organitzacions no governamentals, com Amnistia Internacional, Open Arms, Cooperativa EsperanzaH! o el PEN Club, a banda de la col·laboració voluntària i desinteressada com a president d’Òmnium. Les defenses dels presos polítics d’ERC presentaran a a partir de la setmana vinent les propostes per poder-se acollir als permisos penitenciaris que atorga l’article 100.2, relatius als permisos per a sortir de la presó per a treballar o fer un voluntariat. Segons que explica l’ACN, entre el dilluns i el divendres de la setmana vinent les juntes de yractament de les presons dels Lledoners, el Puig de les Basses i el Mas d’Enric rebran les peticions de Raül Romeva, Dolors Bassa i Carme Forcadell, respectivament. L’altra setmana serà el torn de presentar la documentació per a Oriol Junqueras. Joaquim Forn també espera que la junta de tractament dels Lledoners ratifiqui aviat la seva proposta.

Summary: Els Lledoners autoritzen Sànchez i Cuixart a sortir unes quantes hores per treballar i fer voluntariat


En el debat desfermat a Espanya sobre l’aplicació extraordinària de l’article 155 de la constitució contra la Generalitat de Catalunya, no es té en compte que la Unió Europea podria aplicar una mesura semblant contra l’estat espanyol. La UE pot invocar l’article 7 del Tractat de la Unió Europea en el cas que consideri que l’aplicació de l’article 155 enclou una violació dels drets i les llibertats dels ciutadans catalans, per tal com són també ciutadans europeus. L’article 7 del Tractat de la Unió Europea permet de suspendre els drets d’un estat membre si la Unió considera que amenaça els drets i els valors democràtics. L’any 2003 la Comissió Europea va lliurar al consell i al parlament aquest document marc, que especifica com es pot invocar l’article 7 del tractat i en quins casos es pot reclamar la intervenció de la Unió Europea sobre un estat membre. El document aclareix que la intervenció europea es pot fer contra l’acció d’un estat membre en qualsevol cas i supòsit, no únicament en àmbits regulats per les institucions europees. Afirma rotundament que si els drets democràtics perillessin en una àrea de jurisdicció estrictament estatal –la constitució pròpia en fóra el cas paradigmàtic–, la Unió Europea tindria l’obligació d’intervenir-hi. També queda clar que ni tan sols és necessari que hi hagi una actuació de l’estat concernit, sinó que la Unió pot actuar fins i tot si considera que hi ha una amenaça important. Per a activar aquest mecanisme cal que ho demani una tercera part dels estats membres, del Parlament Europeu o de la Comissió Europea. Aplicacions anteriors L’article 7 del tractat ja ha estat invocat per les autoritats europees, sense arribar –llevat del cas d’Àustria–, a aplicar-se les penes que preveu, entre les quals la més greu seria la suspensió dels drets de vot i representació de l’estat membre afectat. Ara com ara, en quatre ocasions la Comissió Europea ha recorregut a l’amenaça de fer ús de l’article 7 i en totes quatre ha fet reaccionar l’estat membre, que normalment ha ajustat les mesures polèmiques que volia aplicar a allò que li demanava la Unió Europea. El cas més famós va tenir lloc l’any 2000, quan a Àustria es va proposar de formar una coalició de govern que incloïa el Partit de la Llibertat (FPO), d’ideologia nazi i dirigit per Jörg Haider. La Comissió Europea va reaccionar contra aquesta possibilitat i va dictaminar un seguit de sancions efectives contra Àustria. Després de mesos de negociacions i de l’elaboració d’uninforme sobre les polítiques del govern austríac, les sancions van ser aixecades, perquè es va entendre que s’havien rectificat els problemes més greus, relacionats amb el tractament dels refugiats, els immigrants i les minories nacionals. El segon cas fou l’enfrontament de la Unió Europea i Hongria el 2012, quan aquest país va redactar una nova constitució i d’una llei de mitjans que atemptava clarament contra la llibertat d’expressió. La Comissió de Venècia del Consell d’Europa va identificar els principals problemes que tenia aquesta nova constitució i, tot seguit, la Comissió Europea va iniciar els procediments de sanció prevists en l’article 7. Pocs mesos després, a Romania, va esclatar una crisi política amb l’elecció del primer ministre Víctor Ponta. La Unió Europea va veure amb preocupació un seguit de maniobres que involucraven tant el parlament com els tribunals i va amenaçar d’aplicar l’article 7 contra aquell país. Tanmateix, més tard es van elaborar uns informes que indicaven que la situació s’havia anat reconduint satisfactòriament. Una mica abans, hi havia hagut el cas, a França, de l’expulsió de gitanos romanesos i búlgars pel govern de Sarkozy. L’executiu francès havia especificat que l’expulsió era de membres de la minoria rom (gitana). La Unió Europea va reaccionar indicant que aquella decisió era incompatible amb els valors democràtics de la Unió. No es posava en qüestió el dret d’un estat membre d’expulsar emigrants il·legals, però sí que es considerava que expulsar en massa membres d’una ètnia o d’una minoria nacional era completament contrari als valors democràtics europeus. El govern francès va rectificar i, tot i que ha continuat expulsant immigrants il·legals, ha tingut molta cura de no identificar-los com a membres de cap minoria.

Summary: La Unió Europea pot invocar l’article 7 si Espanya aplica el 155 de la constitució


L’Audiència de les Illes ha decidit avui que Iñaki Urdangarin no haurà d’ingressar preventivament a la presó, tot i haver estat condemnat a sis anys i tres mesos per la seva implicació en el cas Nóos. La jutgessa Samantha Romero ni tan sols ha considerat la fiança de 200.000 euros que havia demanat el fiscal Pedro Horrach. El Tribunal Suprem espanyol s’haurà de pronunciar ara sobre el recurs que ha presentat la defensa. Romero ja va absoldre Cristina de Borbó de tots els càrrecs i, a més, va dictaminar que li reintegressin més de 300.000 euros, perquè la multa per haver-se lucrat a títol personal dels delictes del seu marit –265.000– és inferior a la quantitat consignada davant del jutge el 2014: 587.413. Després de fer-se pública la sentència, l’advocat de Cristina de Borbó, Miquel Roca i Junyent, va declarar als mitjans de comunicació: ‘Es demostra que la justícia és igual per a tots els ciutadans.’ Unes paraules que xoquen amb actuacions judicials molt més contundents contra persones per fets aparentment menors. El cas més recent és el del raper mallorquí Josep Miquel Arenas, conegut per Valtònyc. El cantant va ser sentenciat ahir per l’Audiència espanyola a tres anys i mig de presó per unes cançons en què presumptament atemptava contra la corona i enaltia grups armats com ara ETA i els GRAPO. A més, va ser condemnat a pagar una multa de 3.000 euros per amenaces al president del Cercle Balear. ¡DIFUSION! Acaba de salir la sentencia, ¡me han condenado a 3 años y 6 meses de cárcel por las canciones! #libertaddeexpresión — Josep V. (@valtonyc) February 22, 2017 Més casos flagrants Tot seguit us oferim un seguit de casos, per ordre cronològic, que contradiuen les paraules de Miquel Roca. Parlem de piulets fent befa sobre Carrero Blanco, obres de teatre o furts menors: roba, barres de pa o pizzes congelades. César Strawberry. El cantant del grup Def Con Dos va ser detingut l’estiu del 2016 per uns piulets d’un any i mig abans on esmentava Ortega Lara i els GRAPO. Fou acusat d’enaltiment del terrorisme i humiliació de les víctimes. La fiscalia li demanava un any i vuit mesos de presó. L’Audiència espanyola el va absoldre, però després d’un recurs de la fiscalia, el Suprem espanyol el va condemnar, el 20 de gener d’enguany, a un any de presó per un delicte d’enaltiment del terrorisme. Cassandra. La fiscalia demana dos anys i sis mesos de presó per una noia murciana de vint-i-un any que va fer diversos piulets, entre el 2013 i el 2016, fent befa de l’atemptat d’ETA contra el president del govern franquista Luis Carrero Blanco. És acusada d’enaltiment del terrorisme i humiliació de les víctimes. A la condemna de presó li afegeixen una petició de tres anys amb llibertat vigilada. Me pide el fiscal 2 años y 6 meses de cárcel más 3 años de libertad vigilada por chistes de Carrero Blanco. Sólo eso, chistes de un dictador pic.twitter.com/a0eOAtWMgq — Cassandra (@kira_95) January 10, 2017 Presó per haver robat una bicicleta de servei públic a Sevilla. L’any passat el sevillà Adrián Manuel Moreno fou condemnat a sis anys de presó per haver robat una bicicleta de l’empresa Servici. Abans havia tingut condemnes per haver conduït sense carnet i per furt. Els titellaires (‘Gora Alka-ETA’). El jutge de l’Audiència espanyola Ismael Moreno, a instància de la fiscalia, va ordenar l’empresonament provisional sense fiança dels titellaires Alfonso Lázaro de la Fuente i Raúl Garcia Pérez, integrants de la companyia Títeres desde Abajo, acusats d’enaltiment del terrorisme. Van arribar a estar cinc dies a la presó, tot i que després, enmig d’una allau de crítiques i condemnes públiques, el jutge va canviar d’opinió. La causa fou arxivada el 29 de juny de 2016. I tot plegat perquè en una obra, un dels putxinel·lis exhibia una pancarta que deia: ‘Gora Alka-ETA’. Guillermo Zapata. Condemnat a vint mesos de presó per uns acudits sobre Irene Villa, víctima d’un atemptat d’ETA. L’acusació popular el va acusar d’humiliació a les víctimes. La fiscalia es va retirar del cas, malgrat que de primer hi veia indicis de delicte. Finalment fou absolt el 2016. Esther Gabarre. Condemnada a quatre mesos de presó per haver robat roba per un valor de 428 euros en un centre comercial a Getafe. La volia revendre per alimentar a la seva família, segons que va explicar. Finalment el jutge va suspendre’n l’ingrés a presó. La mare de Requena (2013). Emilia Soria, una jove mare de Requena (Plana d’Utiel), va ser condemnada a un any i deu mesos de presó per un delicte de falsedat en document mercantil i a sis mesos més de presó per estafa, per haver fet servir una targeta de crèdit que es va trobar al carrer per comprar menjar i bolquers per a la seva filla. El consell de ministres va prendre la decisió d’indultar-la, després de l’allau de protestes de molta gent i de partits polítics. L’homes que robava pizzes al convent. L’Audiència de Sevilla va condemnar l’any passat a un any i tres mesos de presó un home que havia robat pizzes congelades d’un convent. ‘Tenia gana’, va al·legar el condemnat. Hi havia dos atenuants de la condemna: va reparar els danys –va pagar 10 euros a les monges– i tenia alteració psíquica. Un indigent fou condemnat el 2007 a dos anys de presó per haver robat menjar a Valencia de Alcántara, a la província de Càceres. Va trencar la porta d’una casa i va robar-hi conserves, embotits, un ampolla de vinagre i piles. Abans havia fet una acció semblant en una altra casa. El jutge va admetre que havia comès els furts per la necessitat de ‘subsistir’, perquè no tenia cap mena de recurs.

Summary: Deu condemnats per la justícia espanyola que no van tenir el tracte d’Urdangarin


La varietat d’oferta en llengua catalana es posa en evidència en aquest mostrari de totes les lectures que ens proposen les editorials. Pel que fa a la torna –el llibre de la competència que recomana cada editor–, enguany l’editorial més recomanada ha estat Males Herbes, amb diferents títols. I entre els títols coincidents, destaquen els contes de Sergi Pàmies, L’art de portar gavardina, l’assaig de Laura Huerga i Blanca Busquets, Tu, calla!, el recull dels millors contes de Stephen King, Torn de nit, i l’antologia del conte decadentista català 1895-1930, Savis, bojos i difunts. També podeu llegir l’especial del VilaWeb Paper, en obert, amb totes les recomanacions. Especial llibres infantils i juvenils, Nadal 2018 Us podeu descarregar l’especial punxant la imatge. Edicions 62 Grup 62 Edicions de 1984 Adeiara AdiA Afers Alrevés Angle L’Altra Amsterdam Anagrama Ara Arcàdia L’Avenç Blackie Books Brau Bromera Buc Bullent Cafè Central La Campana El cep i la nansa Comanegra Cossetània Club Editor Columna Drassana Ela Geminada Empúries Enciclopèdia Catalana Eumo Fragmenta El Gall Godall Gregal Les hores Labreu Lleonard Muntaner Males Herbes Més Llibres Meteora Neopàtria Núvol Onada Pagès Perifèric Periscopi Petit editor Edicions Poncianes Proa Pruna Abadia de Montserrat Quaderns Crema Font del Cargol Quid Pro Quo Raig Verd RBA Rosa dels Vents Salamandra Saldonar Sembra Sidillà Tigre de Paper Verdaguer Viena Vincles Pilar Beltran d’EDICIONS 62 recomana… Borja de Riquer (dir.), Història mundial de Catalunya Montserrat Roig, Un pensament de sal, un pessic de pebre Najat El Hachmi, Mare de llet i mel I un de la competència… Sergi Pàmies, L’art de portar gavardina (Quaderns Crema) Jordi Cornudella del GRUP 62 recomana… Jaume Coll Mariné, Un arbre molt alt Joan Ferraté, Del desig Gabriel Ferrater, Les dones i els dies (edició crítica) I un de la competència… Blanca Llum Vidal, Aquest amor que no és u (Ultramarinos editorial) Josep Cots d’EDICIONS DE 1984 recomana… Raül Garrigasait, El fugitiu que no se’n va. Santiago Rusiñol i la modernitat W.H. Auden, Un altre temps. Poemes escollits. Traducció de Marcel Riera Pere Joan Martorell, La memòria de l’oracle I un de la competència… Més d’un autor, Savis, bojos i difunts. Una antologia del conte decadentista català 1895-1930 (Males Herbes) Jordi Raventós d’ADESIARA EDITORIAL recomana… John Dos Passos, El Número U. Traducció Xavier Pàmies Iehuda Amikhai, Poemes de cos i d’ànima. Traducció de Manuel Forcano Agustí Bartra, L’evangeli del vent I un de la competència… William Faulkner, Llum d’agost. Traducció d’Esther Tallada (Edicions de 1984) Pau Vadell d’ADIA EDICIONS recomana… Ileana Mălăncioiu, La vèrtebra. Tradució de Jana Balacciu Matei i Xavier Montoliu Pauli Joan Vigó, Cementiri d’avions Miquel Bezares, Els voltants d’Olívia I un de la competència… Antoni Vidal Ferrando, Aigües desprotegides (Eumo editorial) Vicent Olmos de l’EDITORIAL AFERS recomana… Xavier Serra, Biografies parcials (4). Amb les biografies de Pepa López, Ferran Arasa, Vicent Olmos, Enedina Lloris, Dominic Keown i Vicent Partal. Josep Iborra, L’estupor Aurelio Martí Ballester, Internacionalisme o nacionalisme? Socialisme i nació als territoris de llengua catalana (1931-1936) I un de la competència… Ramon Ramon: Llum a l’atzucac (Bromera, 2019) Roger Clanchet d’ALREVÉS EDITORIAL recomana… Salvador Casas, Un cadàver inquiet Francesc Puigpelat, Magret i els anarquistes Joan Carles Ventura, Camins dubtosos I un de la competència… Sebastià Bennasar, Hotel Metropole (Columna) Rosa Rey d’ANGLE EDITORIAL recomana… Mick Kitson, El refugi. Traducció de Jordi Martín Lloret Frédéric Gros, Desobeir. Traducció de Joan Ferrarons i Llagostera Amors sense casa. Antologia de Sebastià Portell I un de la competència… Tara Westover, Una educació. Traducció de Salvador Company i Anna Torcal (Més Llibres) Eugènia Broggi de L’ALTRA EDITORIAL Lucia Berlin, Un vespre al paradís. Traducció de Josefina Caball Irene Solà, Els dics (Premi Documenta 2017) Marta F. Soldado, La felicitat d’un pollastre a l’ast I un de la competència… Stephen King, Torn de nit. Traducció de Ferran Ràfols (Males Herbes) Miquel Adam de LLIBRES D’AMSTERDAM recomana… Anna Punsoda, Els llits dels altres Jeroen Olyslaegers, Voluntat. Traducció de Maria Rossich Maria Escalas, Sara i els silencis I un de la competència… Edgar Illas, Treure’s la feina de sobre (Edicions Sidillà) Isabel Obiols de LLIBRES ANAGRAMA recomana… Eloy Fernández Porta, L’art de fer-ne un gra massa Marta Rojals, El cel no és per a tothom Toni Soler, El tumor I un de la competència… Ingrid Guardiola, L’ull i la navalla (Arcàdia) Joan Carles Girbés d’ARA LLIBRES recomana… Josep Casulleras, La batalla de l’exili Kilian Jornet, Res és impossible Max Besora i Borja Bagunyà, Trapologia I un de la competència… Laura Huerga i Blanca Busquets, Tu, calla! (Raig Verd) Montse Ingla d’ARCÀDIA EDITORIAL recomana… Ingrid Guardiola, L’ull i la navalla George Steiner, Errata Joan-Carles Mèlich, La condició vulnerable I un de la competència… Svetlana Aleksiévitx, La guerra no té cara de dona. Traducció de Miquel Cabal (Raig Verd) Núria Iceta de LLIBRES DE L’AVENÇ recomana… Julià Guillamon, El barri de la Plata Joseph Roth, Viatge a Rússia. Traducció Jaume Creus Esteve Riambau, Laya Films i el cinema a Catalunya durant la Guerra Civil I un de la competència… Ursula K. Le Guin, Els Desposseïts. Traducció de Blanca Busquets (Raig Verd) Raúl Sánchez-Serrano de l’EDITORIAL BLACKIE BOOKS recomana… Dan Marshall, Se’ns crema la casa. Traduït per Martí Sales Voltaire, Càndid. Traducció de Jordi Llovet William Steig, L’illa de l’Abel. Traducció de Xavier Pàmies I un de la competència… Antoni Munné-Jordà, Dins el riu, entre els joncs (Males Herbes) Jenar Fèlix Franquesa de BRAU EDICIONS recomana… Jordi Carreras, El vidre català Carles Fages de Climent, Vellut de veus. Poesia inèdita Martí Boada i Sònia Sànchez Mateo, Masos del Montseny I un de la competència… Joan Manuel Soldevilla, L’amic de Praga Gonçal López-Pampló de BROMERA recomana… Sandra Capsir i Maria Viu, Dones valencianes que han fet història Joanjo Garcia, Heidi, Lenin i altres amics. Premi Alfons el Magnànim de Narrativa Vicent Usó, El paradís a les fosques. Premi Enric Valor I un de la competència… Irene Solà, Els dics (L’Altra Editorial) EDICIONS DEL BUC recomana… Hannah Arendt, Poemes. Traducció: Lola Andrés i Anacleto Ferrer anna montero, on els camins s’esborren Jordi Mas, La destral del vespre, l’aixada de l’alba I un de la competència… Jaume Coll Mariné, Un arbre molt alt (Edicions 62) Núria Sendra d’EDICIONS DEL BULLENT recomana… Elvira Cambrils, A la platja de Camus Jordi Raül Verdú, Contalles de iaios i iaies Lourdes Boïgues, La revolta d’Adam I un de la competència… Rafael Chirbes, La bona lletra. Traducció de Carles Mulet (Lletra Impresa) Antoni Clapés de CAFÈ CENTRAL recomana… Wislawa Szymborska, Instant. Traducció de Joanna Bielak. XIVè Premi Jordi Domènech de Traducció de Poesia Margarita Ballester, Després de la pluja Antoni Clapés i Alícia Casadesús, Allí on la llum (Poemes i dibuixos) I un de la competència… Mary Oliver, Ocell roig. Traducció de Corina Oproae (Godall Edicions) Isabel Martí d’EDICIONS LA CAMPANA recomana… Albert Sánchez Piñol, Fungus Hans Rosling, Factfulness. Traducció d’Imma Falcó i Imma Estany Angelika Schrobsdorff, Els homes. Traducció d’Anna Puente i Albert Vitó I un de la competència… Stephen King, Torn de nit (Males Herbes) Francesc Mestres d’EL CEP I LA NANSA recomanen… Antoni Munné-Jordà, A banda i banda del límit Raquel Casas, Balcons que escupen mitges Anna Carreras, Fes-me la permanent I un de la competència… Joan de Déu Prats i Maria Padilla, El gran llibre dels indrets fantàstics de Catalunya (Comanegra) Joan Sala d’EDITORIAL COMANEGRA recomana… Pere Calders, Contes portàtils Toni Galmés, On és l’Estel·la? Yoshinori Noguchi, La llei del mirall (edició especial). Traducció de Sandra Ruiz Morilla I un de la competència… Gonzalo Berger, Les milícies antifeixistes de Catalunya (Eumo Editorial) Jordi Ferré de COSSETÀNIA EDICIONS recomana… Salah Jamal, Aroma àrab. Receptes i relats Jordi Bastart, A tocar del cel. 50 ermites i santuaris de muntanya de Catalunya Daniel Closa i Esther Garcés, 100 secrets dels oceans I un de la competència… Jordi Llavina, Ermita (Meteora) Maria Bohigas de CLUB EDITOR recomana… Nikos Kazantzakis, El Crist de nou crucificat. Traducció de Joan Sales Víctor Català, Tots els contes Boris Vian, L’arrencacors. Traducció de Joan-Lluís Lluís I un de la competència… Blaise Cendrars, Petits contes negres per als fills dels blancs. Traduït i il·lustrat per Eulàlia Sariola (Males Herbes) Glòria Gasch de l’EDITORIAL COLUMNA recomana… Care Santos, Tot el bé i tot el mal M. Carme Roca, El far. Premi Prudenci Bertrana I un de la competència… Margaret Atwood, El conte de la serventa. Traducció de Xavier Pàmies (Quaderns Crema) Vicent Baydal de LLIBRES DE LA DRASSANA recomana… Carles Fenollosa, Narcís o l’onanisme Toni Sabater, Insistències en la llum Gumersindo Fernández i Enrique Ibáñez, La València que va ser I un de la competència… Diversos autors, Cuentos de Iberia Oriol Ponsatí Murlà d’EDICIONS DE LA ELA GEMINADA recomana… Rainer M. Rilke. Cartes a un jove poeta. Traducció d’Anna Punsoda Robert Graves, Adeu a tot això. Traducció de David Guixeras Erasme de Rotterdam, No puc no parlar. Traducció i introducció Joan Tello. I un de la competència… Raül Garrigasait, El fugitiu que no se’n va (Edicions de 1984) Jordin Rourera de l’EDITORIAL EMPÚRIES recomana… Vicenç Pagès Jordà, Exorcismes Haruki Murakami, La mort del comanador. Llibre 1. Traducció d’Albert Nolla Rupi Kaur, El sol i les seves flors. Traducció de Bel Olid I un de la competència… Joan Esculies, Ernest Lluch. Biografia d’un intel·lectual agitador (RBA/La Magrana) Ester Pujol de GRUP ENCICLOPÈDIA CATALANA recomana… Joaquim Forn, Escrits de presó (Enciclopèdia) Natàlia Cerezo, A les ciutats amagades (:Rata_) Miker Valverde, La balada del petit Jack (la Galera) I un de la competència… Llucia Ramis, Les possessions (Llibres Anagrama) Montse Ayats d’EUMO EDITORIAL recomana… Gemma Lluch, La lectura. Entre el paper i les pantalles Anna M. Puig Ribera i Joan Rusiñol, Mou-te! Jaume Bosch, La nostra policia I un de la competència… Pere Calders. Contes portàtils. Pròleg de Borja Bagunyà. Epíleg de Sebastià Alzamora (Comanegra) Ignasi Moreta de FRAGMENTA EDITORIAL recomana… Lluís Duch, Sortida del laberint Raimon Panikkar, Panikkar per Panikkar Joan-Carles Mèlich, Contra els absoluts I un de la competència… Rainer M. Rilke, Cartes a un jove poeta. Traducció d’Anna Punsoda (Edicions de la Ela Geminada) Gracià Sánchez d’EL GALL EDITOR recomana… Josep Masanés, Jo tenia deu oliveres Francesc Puigpelat, L’amant de Rebis Jaume Pons Lladó, Una pluja pertinaç I un de la competència… Sophia de Mello Breyner Andresen, Contes exemplars. Selecció i traducció de Ponç Pons (Lleonard Muntaner Editor) Matilde Martínez de GODALL EDICIONS recomana… Bodas de sangre. Llibre + CD apunts i cançons de Joan Garriga per al muntatge de La Perla 29. Més d’un autor, 24 Contes al dia. Paper de Vidre Uxue Apaolaza, Des que els nens diuen mentides. Traducció de Pau Joan Hernández I un de la competència… Gemma Gorga, Indi visible (Tushita) Jordi Albertí de EDITORIAL GREGAL recomana… El dia i la nit, Pau Faner La pista d’una morta, Francesc Puigpelat Ensenya’m la llengua, Toni Beltran I un de la competència… José Enrique Ruiz Domènec, Informe sobre Catalunya(Rosa dels Vents) Maria Sempere d’EDITORIAL LES HORES recomana… Heather Rose, El museu de l’amor modern. Traducció Carme Geronès Hanne Ørstavik, Amor. Traducció Blanca Busquets Gwendoline Riley, Primer amor. Traducció d’Àfrica Rubiés Miravet I un de la competència… Ngũgĩ wa Thiong’o. Descolonitzar la ment. Traducció de Blanca Busquets (Raig Verd) Ester Andorrà de LABREU EDICIONS recomana… Joan Vigó, Haiku a Brooklyn Ferran Garcia, Most de Mots Marcel Riera, No seràs un estrany I un de la competència… Margarita Ballester, Després de la pluja (Cafè Central) Maria Muntaner de LLEONARD MUNTANER EDITOR recomana… Sophia de Mello Breyner Andresen, Contes exemplars. Traducció de Francesc Serra Lopes Ted Hughes, Corb. De la vida i les cançons del Corb. Traducció de Núria Busquet Molist Francesc Vilanova, Franquisme i cultura. Destino. Política de Unidad. La lluita per l’hegemonia intel·lectual a la postguerra catalana (1939-1949) I un de la competència… Jaume Munar, El futur. Poesia de la inexperiència (Cafè Central/Adia) Ramon Mas d’EDITORIAL MALES HERBES recomana… Més d’un autor, Savis, bojos i difunts. Una antologia del conte decadentista català 1895-1930 Stephen King, Torn de nit. Traducció de Ferran Ràfols Blaise Cendrars i Eulàlia Sariola (traducció i il·lustracions), Petits contes negres per als fills dels blancs I un de la competència… Stephen King, Escriure. Memòries d’un ofici (L’altra) Ricard Vela de MÉS LLIBRES Tara Westover, Una educació.Traducció d’Anna Torcal i Salvador Company Marià Veloy, Contra els homes d’acció Jaume Benavente, L’home que llegia Miquel Strogoff I un de la competència… Inazo Nitobe, El Bushido. El camí del samurai. Traducció i presentació de Ricard Vela (Angle editorial) M. Dolors Sàrries de EDITORIAL METEORA recomana… Antoni Real, Pentimento Maria Nunes, Salvat, Pla, Rodoreda, Capmany. Rutes literàries de Barcelona, 2 Agustí Pons, Maria Aurèlia Capmany. L’època d’una dona I un de la competència… Vicent Marqués, Història de la cuina catalana i occitana (Edicions Sidillà) Antoni M. Bonet de l’EDITORIAL NEOPÀTRIA recomana… Enric Lluch Girbés, El mundial de la Patagònia. Premi de narrativa ciutat de Carlet 2018 Tona Pous i Vilaplana, Perdona’m nena, t’he canviat el títol Francesc Valls Calzada, Els laberints del dolor I un de la competència… Manel Alonso, Les urpes del gat (3 i 4) Bernat Puigtobella de NÚVOL recomana… Versions a peu d’obra de William Shakespeare. Traducció de Joan Sellent Joan Sellent, El present vulnerable Paulina Pi de la Serra, Història d’Emma I un de la competència… Josep Pedrals, Els límits del Quim Porta (Labreu Edicions) Òscar París d’ONADA EDICIONS recomana… Laia Carrera Crespo, Quan arriba la por. Premi Internacional d’Àlbum Infantil Il·lustrat Ciutat de Benicarló 2018 Juanjo Roda Martínez, La cuina de la gent de la mar. Els ranxos a la barca. Premi Internacional de Llibre Gastronòmic Ciutat de Benicarló 2017 / Premi al Millor Llibre Editat de la Generalitat Valenciana 2017 Antonis Papatheodoulou i Iris Samartzi, Viatge al centre de la Terra I un de la competència… Genar Martí i Jorge Saucedo, El fugitiu (Vincle Editorial) Eulàlia Pagès de PAGÈS EDITORS recomana… Benet Salellas, Jo acuso. La defensa en judicis polítics Anna M. Moreno-Bedmar, A. Munné-Jordà i Anna M. Villalonga, Pedrolo informa Francisco Moita Flores, Estrella polar I un de la competència… Carme Torras, Enxarxats (Males Herbes) Jesús Figuerola de PERIFÈRIC EDICIONS recomana… Mercé Viana, Les dones invisibles Amadeu Fabregat, Edició crítica d’Assaig d’aproximació a falles folles fetes foc Víctor Labrado, Arnau, el comte mal I un de la competència… Toni Mollà, Tot entra en el pes (Vincle editorial) Aniol Rafel d’EDICIONS DEL PERISCOPI recomana… Marta Orriols, Aprendre a parlar amb les plantes Kaouther Adimi. Les nostres riqueses. Una llibreria a Alger. Traducció d’Anna Casassas Mia Couto, Terra somnàmbula. Traducció de Pere Comellas I un de la competència… Més d’un autor, Savis, bojos i difunts. Una antologia del conte decadentista català 1895-1930 (Males Herbes) David Vid d’EL PETIT EDITOR recomana… David Vid, Teatre d’impostures Enric Casado, Punts de vista Carles Senso, Josep Lluís Albinyana, un president sense País I un de la competència… Óscar Hernández, El viatge de Marcos (Alupa editorial) Alba Vinyes i Jordi Carulla d’EDICIONS PONCIANES recomanen… Enric Casasses, El nus la flor Antonin Artaud, Heliogàbal o l’Anarquista coronat. Traducció de Xavier Valls Guinovart. Lluís Calvo, El meridià de París I un de la competència… Josep Pedrals, Els límits del Quim Porta (LaBreu Edicions). Josep Lluch de l’EDITORIAL PROA recomana… Melcior Comes, Sobre la terra impura Charles Baudelaire, El meu cor despullat. Edició i traducció a cura de Pere Rovira Joan Margarit, Per tenir casa cal guanyar la guerra I un de la competència… Sergi Pàmies, L’art de portar gavardina (Quaderns Crema) Xavier Arola de PROMETEU EDICIONS recomana… Natalia Ginzburg, Tot el teatre I i II. Traducció de Meritxell Cucurella-Jorba Hilda Hilst, Del desig. Traducció de Joana Castells i Josep Domènech Dario Fo, Si poc cobrem, res pagarem! Traducció de Marta Garcia Puig I un de la competència… Natalia Ginzburg, La ciutat i la casa. Traduït per Meritxell Cucurella-Jorba (Club Editor) Josep Martínez de PRUNA LLIBRES recomana… veronika paulics, a pé / a peu. Traducció Joan Navarro Manuel Molins, Les veus de la frontera David Estal, Urbanisme contradit, ciutat compartida I un de la competència… Ramon Ramon, Llum a l’atzucac (dietari, 2012-2016) (Edicions Bromera) Núria Mañé de PUBLICACIONS DE L’ABADIA DE MONTSERRAT recomana… Josep Lluís Micó, L’absolut digital Ferran Sáez Mateu, Populisme Frances Luttikhuizen, 500 anys de repte protestant a la Península Ibèrica (1517-2017) I un de la competència… Wilkie Collins, La dama de blanc. Traducció de Lluís Comes i Arderiu (Proa) Sandra Ollo de QUADERNS CREMA recomana… Àngel Casas, ¿Nadal? No gràcies James Finn Garner, Contes de Nadal políticament correctes. Traducció de Dolors Udina Sergi Pàmies, L’art de portar gavardina I un de la competència… Angelika Schrobsdorff, Els homes. Traducció d’Anna Puente i Albert Vitó (La Campana) QUADERNS DE LA FONT DEL CARGOL recomana… Valerià Pujol, Terra de Crims Apartheids. Montse Assens (Premi Marià Manent de poesia 2017) Toni Cabré, La peixera (teatre) I un de la competència… Jaume Cases Mas, El dictat de l’agulla (Pagès editors poesia) Antoni Schmith de QUID PRO QUO EDICIONS recomana… Franz Kafka, Cartes a Milena. Traducció de Clara Formosa Plans Yasushi Inoue, L’escopeta de caça. Traducció de Jordi Mas López Patrick Leigh Fermor, Un temps per guardar silenci. Traducció de Marcel Riera I un de la competència… Iehuda Amikhai, Poemes de cos i d’ànima. Traducció de Manuel Forcano (Adesiara Editoria) Laura Huerga de RAIG VERD recomana… Ursula K. Le Guin, Els desposseïts. Traducció de Blanca Busquets. Svetlana Aleksiévitx, La guerra no té cara de dona. Traducció de Miquel Cabal. Ngugi wa Thiong’o, Lluitar contra el diable, Memòries de la presó. Traducció de Josefina Caball. I un de la competència… Joseph Roth, Viatge a Rússia. Traducció Jaume Creus (Llibres de L’Avenç) Luisa Gutierrez de RBA recomana… Joan Esculies, Ernest Lluch. Biografia d’un intel·lectual agitador Joan Miquel Capell, Wad-Ras Benjamin Black, Pecat I un de la competència… Marta Orriols, Aprendre a parlar amb les plantes (Edicions del Periscopi) Joan Riambau de ROSA DELS VENTS recomana… Pere Calders, Contes (1936-1992) Míriam Hatibi, Mira’m als ulls José Enrique Ruiz Domènec, Informe sobre Catalunya I un de la competència… Gabriel Ferrater, Les dones i els dies. Edició crítica de Jordi Cornudella Sigrid Kraus d’EDITORIAL SALAMANDRA recomana… Laetitia Colombani, La trena. Traducció d’Anna Casassas Antonio Manzini, 7-7-2007. Traducció d’Anna Casassas Rick Riordan, Guia confidencial del campament mestís. Traducció de Jordi Cussà I un de la competència… Sergi Pàmies, L’art de portar gavardina (Quaderns Crema). Francesc Gil-Lluch d’EDICIONS SALDONAR recomana… Joan Julibert, El poder de la mentida Pep Martí, Catalunya, cap on vas? Josep Torelló, La tela blanca I un de la competència… Laura Huerga i Blanca Busquets, Tu, calla! (Raig Verd) Marta i Roger Costa-Pau de LLIBRES DEL SEGLE recomanen… Carles Camps Mundó, La mort i la paraula. Obra poètica (1988-2018) Joan Isaac, Penso, per tant escric Alícia Casadesús, Microgrames. En correspondència amb el poeta Antoni Clapés I un de la competència… Joan-Lluís Lluís, Jo soc aquell que va matar Franco (Proa) SEMBRA LLIBRES recomana… Jeanne Theoharis, La vida rebel de Rosa Parks. Traducció de Carla Benet Duran Xavi Sarrià i Aitana Carrasco, Al país de l’olivera Kopano Matlwa, Florescència. Traducció d’Elisabet Ràfols-Sagués I un de la competència… Núria Cadenes, Secundaris (Comanegra) Judit Pujadó d’EDICIONS SIDILLÀ recomana… Vicent Marqués, Història de la cuina catalana i occitana. Les salses · Els aperitius · Les ensalades · Les sopes. Volum 1 Més d’un autor, Els pobles perduts del Pirineu català i aranès Aureli Capmany, Calendari de llegendes, costums i festes tradicionals catalanes. De gener a juny I un de la competència… Kent Haruf, Cançó de la plana.Traducció Marta Pera Cucurell (Edicions del Periscopi) Laura Arau de TRIGRE DE PAPER EDICIONS recomana… Pino Cacucci, Visca la vida! Traducció d’Anna Casassas Barbara Balzerani, Sempre ho he sabut. Traducció d’Anna Casassas Vicent Galiana i Carme Bernat (coord.), Tombar l’estaca. Identitats, sexualitats i violències durant la Transició I un de la competència… Kopano Matlwa, Florescència. Traducció d’Elisabet Ràfols-Sagués Jordina Boix de VERDAGUER EDICIONS recomana… Jacint Verdaguer, OIR. Canigó. Veu i versió de Lluís Soler (llibre + CD). Col·lecció Univers. Jacint Verdaguer, Al Cel. A cura de Pere Tió. Col·lecció Obra Completa en Edició Crítica. Jacint Verdaguer, Maleïda. A cura de Bernat Gasull. Col·lecció Univers I un de la competència… Vicent Marqués, Història de la cuina catalana i occitana (Edicions Sidillà) Enric Viladot i Isabel Monsó de VIENA EDICIONS reconanen… Ernest Hemingway, París era una festa. Traducció de Ferran Ràfols Sir Arthur Conan Doyle, Les memòries de Sherlock Holmes. Traducció de Xavier Zambrano Margaret Mahy, amb il·lustracions de Sir Quentin Blake, El segrest de la bibliotecària. Traducció de Teresa Guilleumes I un de la competència… Miriam Toews, Les tristes recances. Traducció de Carme Geronès (Les Hores) Manolo Gil de VINCLE EDITORIAL recomana… Toni Mollà, Tot entra en el pes Genar Martí i Jorge Saucedo, El fugitiu Rosa Roig i Manola Rosa, Contem històries de dones d’ací I un de la competència… Núria Cadenes, Secundaris (Comanegra)

Summary: Per Nadal els editors recomanen… 250 llibres per a regalar aquestes festes


La condemna de la violència policíaca contra el poble de Catalunya durant el referèndum del primer d’octubre i la demanda de diàleg per part del primer ministre belga, Charles Michel, no han agradat gaire a la diplomàcia espanyola. Segons que publiquen diversos mitjans belgues, el govern espanyol s’ha pres les paraules del primer ministre com ‘un atac inacceptable’ que pot afectar les relacions bilaterals. Com a represàlia, Espanya considera de retirar el seu suport a Catherine De Bolle, la candidata de Bèlgica a dirigir l’Europol. Ací podeu veure la portada de De Morgen d’avui: ‘Fúria espanyola contra Michel’: Segons la premsa belga, quan es van fer públiques les declaracions de Michel, el govern espanyol va citar l’ambaixador del país a Madrid amb urgència. ‘No entenem com un país aliat fa aquesta mena de declaracions que poden fer perillar seriosament les nostres relacions bilaterals’, li va dir, en to d’amenaça. El representant espanyol va afegir que Brussel·les no podia tractar amb igualtat la Moncloa i la Generalitat. ‘Encara no hem vist cap comunicat del govern espanyol que cridés la Generalitat a sotmetre’s a la llei, només atacs contra el govern d’Espanya’, va dir. No se sap si l’estat espanyol complirà les seves amenaces, però avui el president espanyol, Mariano Rajoy, i el primer ministre belga, Charles Michel, es trobaran en la reunió del Consell Europeu a Brussel·les. Tanmateix, el diari flamenc De Standaard va més enllà i assegura que al govern belga no li fan por les amenaces de la Moncloa. El vice-primer ministre, Alexander De Croo (Liberals i Demòcrates Flamencs), ha tancat files amb Michel i ha piulat un missatge contundent: ‘La violència policíaca contra civils pacífics per a evitar que votin et condemna. Punt.’ A més, recorda que el primer ministre va demanar de rebaixar la tensió política perquè les condicions per a obrir un diàleg fossin propícies. ‘Quan es tracta de drets fonamentals, Europa també és el nostre país’, ha reblat sobre el fet que Bèlgica s’hagués immiscit en un afer intern de l’estat espanyol. Politiegeweld tegen burgers die vreedzaam hun stem uitbrengen kan niet en veroordeel je. Punt. #Catalonië #Spanje https://t.co/8Sm8VXO4vG — Alexander De Croo (@alexanderdecroo) October 19, 2017 Més reaccions polítiques Karl Vanlouwe, senador de Nova Aliança Flamenca, el partit principal de la coalició de govern, s’ha fet ressò de les amenaces espanyoles i ha piulat: ‘Intimidació, repressió i violència. I mentrestant, branden la constitució.’ Intimidatie, repressie en geweld. Maar ondertussen wel met de grondwet zwaaien… https://t.co/lEb3V7KdHM — Karl Vanlouwe (@KarlVanlouwe) October 19, 2017 Helga Stevens, eurodiputada del mateix partit, també ha piulat sobre les amenaces: ‘Déu meu! Això explica moltes coses. Per què no diuen res Jean-Claude Juncker i Frans Timmermans? No són gaire conseqüents. Estic farta d’aquest doble discurs.’ OMG! This explains a lot. Why don’t we hear @TimmermansEU @JunckerEU on this? They’re not being very consequent!😡 Sick of double standards! https://t.co/czD1X7ks6N — Helga Stevens (@StevensHelga) October 19, 2017 Espanya ho nega El govern espanyol diu que no ha fet cap tipus de protesta sobre el cas de Bèlgica perquè valora positivament la posició de Charles Michel. La portaveu del ministeri d’Afers Exteriors ha recalcat que no hi havia hagut protesta formal –ni notes verbals ni convocatòries de l’ambaixador–, ni cap altra iniciativa per part del ministeri, i ha declinat de comentar una filtració a la premsa belga que Exteriors no coneixia.

Summary: Espanya amenaça el govern belga pel suport del primer ministre al diàleg amb Catalunya


Ciutadans s’enfanga en la recta final de la campanya en la polèmica per la posició d’alguns dels seus candidats sobre la violència masclista i sobre l’avortament. Avui ha estat el cap de llista per Cantàbria, Carlos Pracht. Ha recuperat el debat de la violència contra les dones i ha equiparat la violència masclista amb la ‘violència femenina’. I poc abans de la intervenció en el míting d’avui a Santander en el qual també hi era Albert Rivera, ha qualificat l’avortament de ‘violència’. Ho ha dit en unes declaracions a La Sexta: En les mateixes declaracions ha justificat la seva idea d’equiparar homes i dones en la llei en casos de violència amb l’argument que ‘hi ha gihadistes que són dones’. En una entrevista ahir al programa Buenas Tardes Cantabria, Pracht va dir: ‘El que propugna Ciutadans és equiparar la violència tant masclista com feminista, no sé com dir-li, a l’alça, no a la baixa (…). Es moren més homes que no pas dones. Els espanyols són iguals davant de la llei, independentment del sexe’. Podeu escoltar les declaracions a partir del minut 30:30 d’aquesta entrevista: En acabar el míting Albert Rivera ha evitat abraçar-s’hi i cadascú ha marxat per la seva banda. Seguidament els periodistes li han demanat a Rivera què pensava d’aquestes declaracions de Pracht. ‘No comparteixo aquesta opinió’ ha dit per allunyar-se, una vegada més, de l’enèsima polèmica que li crea algun membre del seu partit. La setmana passada la número tres de Ciutadans per Madrid, Marta Rivera, va encendre una altra polèmica quan va proposar que la llei espanyola de violència de gènere eliminés l’agreujant penal per qüestió de sexe. ‘És tan greu que un nen vegi com el seu pare mata la seva mare com que vegi que la seva mare mata el seu pare’, va arribar a dir.

Summary: El cap de llista de Ciutadans per Cantàbria: ‘L’avortament és violència’


L’Ajuntament de Vilamarxant (Camp de Túria) ha decidit de cancel·lar el concert de Pep Gimeno ‘Botifarra’ programat per al 9 d’octubre i l’ha substituït per un espectacle de circ. La decisió l’ha pres el govern municipal, format pel PP i Ciutadans. El PSPV i Compromís –que havien programat el concert en el govern anterior– han considerat aquest canvi ‘censura’. ‘Pep Gimeno és un cantant valencià que ha recuperat i difós una part important del folklore valencià. L’equip de govern actual no té gens ni miqueta de trellat quan vincula política i cultura quan des de la gestió és parcial en prendre la decisió d’anul·lar un concert, perquè pensen que “El Botifarra” no és “dels seus”. “El Botifarra” és de totes i tots els que el volen escoltar’, ha denunciat el PSPV en un comunicat. El PP ha justificat la decisió amb l’argument que el consistori preferia un espectacle familiar.

Summary: PP i Ciutadans veten un concert de Pep Gimeno ‘Botifarra’ a Vilamarxant


La diada del Nou d’Octubre arriba en un moment políticament delicat al País Valencià. La victòria de les esquerres a les eleccions valencianes va servir per a atènyer un segon acord del Botànic entre el PSPV, Compromís i Unides Podem, però el problema del finançament es manté. La coexistència d’un govern del PSOE a Madrid, ara en funcions, i un d’encapçalat pel PSPV a València fa que el finançament origini tensions entre els socis de govern, perquè Compromís i Unides Podem consideren que en aquesta qüestió Ximo Puig no és prou exigent amb Pedro Sánchez. El primer Botànic va viure de la il·lusió de fer fora el PP de la Generalitat, després de dos decennis, però el segon Botànic ha de demostrar amb accions polítiques concretes que té recorregut en el futur. Ara ja no n’hi ha prou de refer allò que el PP va desfer. El País Valencià necessita finançament i infrastructures com el corredor mediterrani. I també que es pagui el deute històric. Tres punts que són a l’agenda de Ximo Puig però que els seus socis li reclamaran amb concrecions. Ara com ara, en aquestes tres matèries el resultat és el mateix que si governés el PP a Madrid i això el president Puig no s’ho pot permetre si vol mantenir l’estabilitat del Consell. La proximitat de les eleccions espanyoles ha agreujat aquestes tensions, perquè cada partit vol marcar el seu perfil. El nacionalisme valencià encara ha de pair la coalició de Compromís amb Més País, la formació d’Íñigo Errejón per a les eleccions espanyoles. Tot i que Compromís hi concorrerà amb les seves sigles i fixarà el seu programa sobiranament, no deixa de ser una supeditació a una formació política espanyola. El Bloc accepta la coalició com un acte de pragmatisme, després de veure com l’escó de Joan Baldoví a les eleccions del 28-A perillava. També és una manera de frenar un pacte amb Unides Podem, l’opció preferida d’Iniciativa pel País Valencià, la formació de Mónica Oltra. Amb aquest experiment, Compromís espera obtenir tres escons, dos per València i un per Alacant. El lema de la manifestació de la Comissió Nou d’Octubre és ‘El país que volem’, per pressionar el Botànic a triar entre una estratègia valencianista i una de submissió al PSOE. El PSPV ja no forma part de la Comissió, però Compromís i Unides Podem sí. Quan se’n van anar els socialistes, acompanyats de la UGT, la comissió va debatre si calia continuar convocant la manifestació. La conclusió del debat va ser afirmativa, perquè les entitats que la configuren veuen necessari de continuar pressionant el Botànic. Pels portaveus de la comissió, hi ha més coses pendents, a banda els tres eixos principals, com ara la reciprocitat entre TV3 i À Punt, que ja es podria aplicar; també els preocupa la possibilitat que À Punt emeti en castellà a la demarcació d’Alacant, una decisió que no s’ha pres però que sectors socialistes veuen amb bons ulls. La manifestació, que començarà a les 18.30 a la plaça de Sant Agustí, també reclamarà l’aprovació de la competència lingüística per a l’accés a la funció pública i una nova llei d’igualtat lingüística.

Summary: Un Nou d’Octubre enmig del desconcert


MADRID, 7 (EUROPA PRESS) El secretari general de Podem, Pablo Iglesias, ha mostrat aquest divendres el seu rebuig a l’atac ordenat pel president dels Estats Units, Donald Trump, contra una base militar del règim sirià en l’oest del país, en resposta a l’atac amb armes químiques a la província d’Idlib. “Trump ataca sense autorització del Consell de Seguretat i contravé la carta de l’ONU. Avui la pau i la seguretat a Síria estan més lluny”, ha escrit Iglesias en el seu compte de Twitter. El líder de Podem ha estat el primer dirigent d’un partit polític espanyol a pronunciar-se sobre l’atac que s’ha produït aquesta matinada.

Summary: Iglesias diu que Trump contravé la carta de l’ONU i que la pau a Síria està avui més lluny


La Cambra de la Propietat Urbana de Barcelona indica que la mitjana de preu dels 13.272 contractes de lloguer entrats a l’Incasol el tercer trimestre es va situar en 948,86 euros al mes, cosa que suposa un increment del 5,03% en relació amb el mateix període de l’any passat. La mitjana de preu per metre quadrat el tercer trimestre a la capital catalana s’ha situat en 13,61 euros el metre quadrat, el mateix preu de l’any passat. L’informe indica que aquesta estabilitat del preu per metre quadrat s’explica per l’increment de la superfície del habitatge llogats, més gran que l’any passat. La mitjana de lloguer més alta s’ha registrat a Sarrià-Sant Gervasi, amb 1.319,55 euros, el 2,14% més, i el més econòmic a Nou Barris, amb 680,88 euros, el 7,94% més. Els barris que registren els increments més grans del preu del lloguer en termes anuals són Ciutat Vella, el 8,53%, Nou Barris, el 7,94%, Sant Andreu, el 6,68% i Horta-Guinardó, el 5,31%, amb increments superiors a la mitjana de la ciutat (5,03%). Per sota de la mitjana de la ciutat se situen els barris de Les Corts, el 4,88%, Gràcia, el 4,84%, L’Eixample, el 4,2%, Sants Montjuïc, el 4,13%, i Sarrià-Sant Gervasi, el 2,14%. El barri que registra l’increment del lloguer més baix és el districte de Sant Martí, l’1,97%. En xifres absolutes, de menor renda a més gran, els lloguers es van situar de mitjana en 680,88 euros al mes a Nou Barris; 762,61 euros a Horta-Guinardó; 775,28 euros a Sant Andreu; 824,06 euros a Sants-Montjuïc; 866,12 euros a Sant Martí; 910,06 euros a Gràcia; 920,39 euros a Ciutat Vella; 1.049,37 euros a L’Eixample; 1.142,16 euros a Les Corts; i finalment, amb la renda més cara, el districte de Sarrià-Sant Gervasi amb un lloguer de mitjana de 1.319,55 euros. Menys pisos a lloguer La Cambra de la Propietat Urbana de Barcelona alerta que tot i aquest increment de preu de les rendes de lloguer, en els nou primers mesos d’aquest any només s’han incorporat al parc de lloguer de la capital catalana un total de 2.068 pisos, la xifra més baixa des de l’any 2007, quan comença la sèrie d’aquesta entitat immobiliària. Aquesta xifra de 2.068 pisos és la diferència entre els contractes signats i els cancel·lats. Per la Cambra, aquest menor nombre de pisos que entren en el mercat de lloguer s’explica perquè els propietaris consideren que poden obtenir una major rendibilitat si posen a la venda la seva propietat, davant l’escenari de preu alts en la compravenda de pisos que hi ha a la capital catalana i davant les diferents declaracions que posen sobre la taula l’aprovació de noves normes per regular a la baixa el mercat de lloguer.

Summary: El preu del lloguer a la ciutat de Barcelona al tercer trimestre se situa en 949 euros, el 5% més que fa un any


La mort a trets per la policia de Ferguson (Missouri) del jove Michael Brown, l’any passat, va aixecar moltes protestes i polseguera. Però de morts a mans policíaques als EUA, malauradament, n’hi ha molts més casos. El diari The Guardian, en un exercici de periodisme de dades, va començar a comptabilitzar el juny passat a The Counted totes aquestes víctimes, amb infografies, mapes i fitxes detallades de cada nom. En l’estrena, el comptador ja arribava a cinc-centes persones mortes el 2015, una xifra que cinc mesos després s’ha duplicat. Aquesta setmana, amb la mort d’un desconegut en un tiroteig amb la policia a Oakland (Califòrnia), The Counted ha superat ja les mil víctimes. Una altra eina semblant a The Counted és Fatal Encounters, del periodista Brian Burghart, amb un extens banc de dades amb totes les ‘topades tràgiques’ protagonitzades per la policia al país des del 2000 fins ara. De moment, ja s’hi han documentat quasi deu mil víctimes mortals.

Summary: Més de mil morts el 2015 als EUA en topades amb la policia


Lluís Jutglar, més conegut per Peyu, viu un moment dolç. A part l’èxit a TV3 amb programes com ara ‘Està passant’ i ‘Bricoheroes’, l’humorista de les Masies de Voltregà també omple teatres. El seu espectacle El gallardo español, una adaptació molt personal del clàssic de Cervantes, ha omplert de gom a gom la sala Pepe Rubianes del Club Capitol i ara prepara una ronda per Catalunya. En Peyu ens rep als camerinos del Club Capitol, després de fer un cafè al costat del seu tècnic. L’espai és ple de guixades, renecs i dibuixos sexuals. Un enorme condom amb ulls i boca ens observa mentre fem l’entrevista. Un antic estadant del teatre, Toni Moog, és l’autor d’aquesta Altamira barcelonina amb tinta de retolador barat. Amb en Peyu parlem sobre l’espectacle, però també d’Osona, de política, de televisió, de cuina i d’humor. —Corre la brama que el vostre germà fa els millors peus de porc de la plana de Vic. —Pot ser. El meu germà és un geni en molts aspectes i un grandíssim cuiner. Ara, no puc corroborar que faci els millors peus de porc perquè a mi no m’agraden . —M’acabeu d’enfonsar… —He tastat més coses que prepara. Paelles, sopes de peix… tota mena de menjars. De fet, per Nadal cuina ell. —Per què es divorcien els fogons i en Peyu? —He viscut l’ofici de la restauració des de petit i has de ser ben boig si el vols continuar. Jo ho sóc una mica, però no tant com el meu germà. De totes maneres, a mi m’ha afectat el fet de tenir un restaurant a casa, perquè la majoria de cuiners són bastant llampats. —Què voleu dir? —Tinc mil i una anècdotes. Un dels meus oncles és cuiner de tota la vida i és completament boig. L’he vist menjar-se les notes de la comanda perquè els clients havien arribat a les quatre de la tarda i ell estava fins als collons de cuinar . —Deixem la cuina. Entre osonencs, quant d’odi sentiu per Barcelona? —No tinc odi per Barcelona. Això és un mite . Jo sempre dic que he intentat de viure a la ciutat i no me n’he sortit. Jo he nascut a Osona i per mi és casa i és on em sento còmode. Segurament és una limitació meva, eh? Sóc un animal molt simple. Com un gat que el canvies de pis i s’estressa. Necessito el contacte amb la natura. Tinc un ofici que és molt mental i això em fa sentir la necessitat de fer coses de veritat, és a dir, de fer servir les mans. Tenir l’hort, donar menjar a les cabres, remenar una mica la casa… —Difícil de fer a Barcelona. —Costa molt de trobar . A Barcelona també és on he desenvolupat sempre el meu ofici i m’agrada tornar a la comarca, on tinc els amics de sempre, que no tenen res a veure amb la meva professió. Gent una mica normal. —Una mica normal? —A Barcelona a vegades es creen uns cercles petits i endogàmics al voltant de la televisió i la ràdio, en què sembla que no existeixi res més. Per sort el món és molt més gran i divers. —Com us organitzeu, si heu de venir a Barcelona per fer teatre? —Baixo amb cotxe tranquil·lament fins a un punt concret del Vallès, que els tècnics i jo hem denominat ‘la droga’. És un polígon darrere del Brico Depot , on sospitem que només es deu passar droga. Hi deixem un cotxe i venim tots plegats amb un de sol. —I on aparqueu? —Doncs… ahir vam estar de xamba i vam aparcar en zona de càrrega i descarrega, que és lliure a partir de les vuit. Si no cap a sota la plaça de Catalunya. —Això és una bona cleca… —Quinze o vint euros cada vegada. —Ara sempre que podeu treballeu d’Osona estant, no? —Ho intento. Ara a Barcelona només hi baixo el dimarts, per anar a l”Està passant’, tret de quan faig teatre. Miro de treballar des d’Osona i amb gent de la comarca també per descentralitzar la producció audiovisual, perquè sembla que no ets ningú si no treballes a Barcelona. El ‘Bricoheroes’, per exemple, és tot rodat en una masia de Gurb on tenim les oficines. Ho vam enregistrar a l’estiu i va ser una mica com unes colònies. Em costa d’imaginar un ambient millor per a fer un format tan basat en la improvisació. —Per què heu decidit de representar una obra de teatre com El gallardo español? —La idea surt perquè som en un context de repressió i persecució d’idees. I amb el director, en Joan Roura, ens vam imaginar que arribarà un moment, segurament no gaire llunyà, que a Catalunya si vols fer teatre només es podran representar clàssics de la literatura espanyola que vindran imposats per la Moncloa. En aquest context, vam decidir de fer El gallardo español perquè així evitem que ens censurin res. —Com es desenvolupa l’obra? —Es fa El gallardo español… —Però la funció comença quan l’obra ja s’ha acabat. —Sí, però si la gent ve d’hora encara poden veure alguna cosa . —D’hora, què voleu dir? —D’hora vull dir l’hora que s’ha d’anar als llocs, que és d’hora . Si vas al teatre i l’obra és a les nou. A dos quart de nou hi has de ser. —I després què? —Llavors es fa un col·loqui, que és una cosa que s’ha posat molt de moda, i que amb el director també teníem ganes d’explotar. Ara se’n fan molts i sembla que a la gent li agrada molt preguntar. Als actors no sé si els agrada tant. —I del públic què me’n dieu? —Bé, bé, sempre hi ha preguntes. —No se us ha allargat mai? Avui l’obra comença a una hora criminal… —Dos quarts d’onze. Això és la magnífica Barcelona. Quan fem gira per Catalunya anem a hores més normals. Però aquí, com que la cultura està com està, i aquest teatre  en principi ha de tancar al juny, doncs es fan programacions dobles i triples perquè quadrin els comptes. Nosaltres actuem a dos quarts d’onze perquè abans ho fa en David Guapo. Això és així. És la manera que han trobat de sobreviure. —Què creieu que pensaria Miguel de Cervantes del vostre espectacle? —Cervantes… —Si és que ens podem posar dins el cap d’una persona que fa quatre-cents quatre anys que és morta… —Diuen que era un home bastant llampat, però no sé si acabaria d’entendre l’espectacle… —Hi ha qui insinua que escrivia i parlava català… —I Colom també era català i nosaltres ho hem descobert tot en general . Però crec que li agradaria l’espectacle perquè té un vessant provocador. —Personalment, com veieu el moment político-judicial? —Amb ràbia i impotència, perquè hi ha una gent que hi ha perdut molt i que són tancats a la presó injustament. I després provo d’imaginar-me un futur, però no ho acabo de veure clar. En part perquè tenim una classe política molt mediocre. Quan ens van fotre la gent a la presó sabien molt bé què feien. Era ben certa aquella frase de Soraya Sáenz de Santamaría dient que havien escapçat els líders de l’independentisme. Ara crec que el moviment està bastant orfe de lideratges. En la política no es pot generalitzar mai, però crec que hi predomina la mediocritat, sobretot quan veus uns certs espectacles al parlament. A vegades penses: qui hagués nascut a Madrid… Potser estaríem més bé. —De debò? —Home, si ja hi neixes… Jo ara ja sé què és ser català, i si em fan ser espanyol de cop i volta sí que m’emprenyaria. Però si ja hi neixes és diferent . —Us veig una mica pessimista. —Tenim un problema, tenim uns partits polítics que fa molts anys que existeixen i que al meu entendre són el nostre Íbex 35. A més, a la seva manera, són segurament algunes de les empreses més grans de Catalunya. Han de mantenir tanta gent, tants càrrecs de confiança, tantes diputacions, tants consells comarcals i tantes merdes d’aquestes que fins que no desaparegui tot, no crec que puguem fer res de profit. —Cal foc nou? —Crec que hauríem de ser prou valents per a enviar tota aquesta gent a l’atur i fer foc nou. La situació actual requereix inventiva, fer alguna una cosa nova, però anem amb marcs antics. Ara, jo simplement faig teatre, no vull ser opinant polític, que ja en sobren en aquest país. —Tenint en compte el context de repressió i censura, què us sembla la denúncia de la fiscalia contra els vostres companys de ‘Està passant’? —No ho entenc, sincerament. No entenc que et denunciïn per un gag que compara els Mossos amb gossos. —Gossos d’Esquadra és una cosa que s’ha dit tota la vida… —Sí. I a part, no sé, els gossos tampoc no tenen res de dolent per ells mateixos, no? —Diuen que és el millor amic de l’home. —Exacte . Jo en tinc tres. Per sort no tinc tres mossos a casa. Però em sembla que hi ha una malaltia persecutòria. Per què? No ho sé. No sé si es deu a la falta d’autoestima o a alguna altra cosa. A mi em poden comparar amb el que vulguin. Crec que no denunciaria mai ningú fins que no m’apunyalessin o no em fessin alguna cosa que pensés: ‘Aquest malparit s’ha passat, ha estat a punt de matar-me.’ Però hi insisteixo, jo només faig teatre. —Quan feu humor us condiciona l’altaveu que feu servir? No és igual el Club Capitol que TV3. —Sempre dic que els límits de l’humor te’ls marca una mica el públic a qui et dirigeixes. Jo sé que a teatre la gent està més predisposada perquè han pagat una entrada per veure’m. A TV3, en canvi, el públic no el conec tant. De totes maneres, no em preocupa gaire si ofenc o no, perquè si no no podria ni treballar. La setmana passada a ‘Bricoheroes’ vam fer befa de la mort d’en Carles Sabater i efectivament es van ofendre uns quants groupies. —Ah, sí? —Sí, vaig rebre missatges per Instagram i Twitter de gent ofesa que em deien: ‘Amb en Carles Sabater no t’hi fiquis.’ A ‘Bricoheroes’, precisament, hem criticat a moltíssima més gent abans que ell i no s’ha queixat ningú. Però quan es toca una cosa tan nostra… Recordo un missatge que deia: ‘Hòstia, Peyu, em sorprèn molt de tu, a més a més, sent d’on ets.’ Què passa? Que com que sóc d’Osona no puc fer broma de Carles Sabater? I de la gent del Vallès Oriental sí? On és límit? —En aquest cas sembla que el límit és Aiguafreda… —I llavors vénen amb la cantarella, ell és mort i no es pot defensar… També ho és l’Amy Winehouse, que apareix al mateix gag, i no s’ha queixat ningú. La provocació i que algú es pugui ofendre és una cosa que va amb l’ofici. —Dins el món del teatre, ambicioneu res? Actuar en algun escenari o amb algú en concret? —M’agradaria, i de fet ho tinc en perspectiva, fer un dia una comèdia on es barregessin humoristes i grans actors de Catalunya. Però el que ambiciono realment és que això serveixi per a situar la comèdia a la mateixa categoria que el drama, perquè sembla que els que fem humor juguem sempre en una lliga inferior. —Què us semblen la nova fornada d’humoristes que han agafat ressò sobretot a les xarxes socials? —Molt bé. Hi ha gent molt bona i amb molt de talent. Però jo en general –en general, eh?, dic en general, i després et dic que no s’ha de generalitzar mai– trobo a faltar una mica que de professionalització de l’ofici. —Què voleu dir? —Nosaltres hi dediquem moltes hores i molts diners. I no entenc això d’anar a un local de Barcelona a provar text. Que pot anar bé per agafar rodatge? Segurament. Però no conec cap ofici on puguis anar a provar coses. No he vist mai un mecànic obrir un taller abans d’estudiar mecànica, simplement perquè vol provar de reparar cotxes durant tres mesos. Suposo que són maneres de treballar, però nosaltres el rodatge el fem amb amics, amb assajos oberts… i el producte no l’ensenyem fins que no el tenim enllestit. Crec que és el més racional i la millor manera de dignificar la professió. —Qui us agrada d’aquesta nova fornada? —N’hi ha molts de bons. En Joel Díaz, per exemple, em sembla boníssim. El reportatge que fa a l’APM, jo seria incapaç de fer-lo. La barra que té i com se’n surt en situacions que a mi personalment em violenten molt. És tot mèrit. En Magí de l”Està passant’ també té una mena d’humor que em sembla sensacional. —Creieu que ara és més fàcil de triomfar? —No. Les xarxes socials donen més visibilitat, però l’espectador també té centenars de milers de coses més on posar els ulls i l’atenció. No crec que els sigui més senzill. Crec que la gent que acaba destacant en aquest ofici ho fa al marge de les possibilitats de difusió. Al final, com sempre, la millor arma continua essent el contingut. Si ets bo, ets bo, no et calen community managers que et diguin com fer viral el teu material.

Summary: Peyu: ‘Tenim uns partits polítics que són el nostre Íbex 35’


‘Fa més de dos anys que va començar el nostre exili, i el dia d’avui és una victòria’. La consellera d’Ensenyament a l’exili, Clara Ponsatí, ha emès un discurs contundent, el primer dels que han pronunciat els membres exiliats del govern a Perpinyà. Ponsatí ha afirmat que la gent ha de ser ‘la clau de les presons’ i que ‘ens assenyalarà el retorn de l’exili’. També ha recordat el referèndum del primer d’octubre i ha saludat ‘els joves que van guanyar la batalla d’Urquinaona’, i ha reivindicat la Catalunya nord com a part de la nació catalana. Ponsatí ha titllat d”enganyifa’ la taula de diàleg amb el govern espanyol i ha dit que només cerca facilitar les coses per a Pedro Sánchez. ‘És una enganyifa contraposar el diàleg a la independència’, ha esgrimit. Per Ponsatí, ‘de res serveix ajornar la independència’ ni tampoc cercar lloc dins de l’estat espanyol, perquè creu que els catalans no hi tindran lloc ‘si no deixen de ser espanyols’. Ponsatí ha qualificat l’acte de ‘victòria contra la maquinaria de l’estat’, que ha provat ‘d’eliminar-nos’ sense sortir-se’n. ‘Som aquí, a Catalunya, i no hem hagut de demanar el permís d’Espanya ser ser-hi’, ha clamat entre crits del públic d”Ho tornarem a fer’, ‘independència’ i ‘Urquinaona’. En aquest sentit, ha demanat evitar les ‘estratègies partidistes i els personalismes’ i abandonar la ‘desorientació’ de l’independentisme després d’una ‘derrota’: ‘és l’hora del seu final’. ‘No ens faran lliures les renúncies, les pors ni les promeses buides de diàleg dels mateixos que mai compleixen cap promesa’, ha reblat. Per això, ha demanat preparar-se ‘pel proper embat’. Vegeu ací el vídeo complet:

Summary: Ponsatí: ‘No ens deixem entabanar per taules i diàlegs d’enganyifa’


Els lectors i els subscriptors de VilaWeb són convidats a una nova sessió del Consell de Redacció Obert, aquest dimarts 19 de gener a les 19.30. La sessió consistirà en un debat entre la redacció i els subscriptors de la situació política creada arran la investidura de Carles Puigdemont com a president de Catalunya. L’acte es farà a la redacció de VilaWeb i al mateix poden assistir 40 lectors o subscriptors en directe. Els subscriptors que ho vulguin podran seguir també l’acte des de casa a través d’una emissió de vídeo i poden enviar preguntes o suggeriments a redaccio@vilaweb.cat Els interessats en participar en directe han de confirmar la seva presència amb un correu a administracio@partal.cat. Els llocs es reservaran segons l’ordre d’arribada de la demanda. Un Consell de Redacció Obert és una trobada que es fa amb regularitat amb els membres de la redacció o amb convidats per debatre amb llibertat i tranquil·litat sobre l’actualitat informativa del moment. La trobada està reservada només a les persones que són membres de la comunitat de +VilaWeb. Si voleu fer-vos subscriptors de VilaWeb, aneu a aquesta pàgina.

Summary: VilaWeb convoca dimarts un Consell de Redacció Obert


País Valencià, sud i Elx: tres àmbits com tres nines russes fins a la ciutat on va néixer i on té principal àmbit d’actuació el Tempir. La històrica associació cívica per la llengua lliurarà el 9 de novembre, dissabte, els premis que ha instituït per tal de reconèixer ‘la trajectòria cívica de persones, entitats o empreses que destaquen pel treball a favor de la llengua i la cultura’. I enguany, per ‘la seua insubordinabilitat i coherència amb les seues idees dins i fora de la trinxera civil’, rebrà el premi País la pedagoga Tudi Torró. D’aquesta manera, es reconeix una trajectòria fructífera com a mestra i assessora didàctica per a l’ensenyament del valencià i també el treball d’impulsar la immersió lingüística a les escoletes infantils municipals d’Elx. Tal com destaca el Tempir, Tudi Torró ha contribuït a ‘convertir Elx en un referent de país en la dignificació i la recuperació del valencià en l’ensenyament’ i ha defensat, des de les diverses instàncies en què ha participat (el Consell Escolar Valencià i la Unitat d’Educació Multilingüe de la Universitat d’Alacant, per exemple), la necessària atenció, i els mitjans, que necessita l’educació pública. Els professors del departament de Filologia Catalana de la Universitat d’Alacant Vicent Beltran i Carles Segura-Llopes compartiran el premi Sud d’enguany com a autors del llibre Els parlars valencians (PUV), una obra que ja ha arribat a la tercera edició i que, tal com apunta el Tempir, és ‘de referència obligada per a conèixer de manera molt exhaustiva la riquesa de la llengua catalana al País Valencià’. Amb aquest premi, a més del treball concret (dècades de dedicació, amb cura i passió, rebla l’entitat elxana), també es reconeix la tasca col·lectiva de la fornada de nous professors que als anys noranta del segle XX van renovar el departament de Filologia Catalana a Alacant ‘fins a convertir-lo en un referent pedagògic, d’estudi i d’estima per la llengua, bon coneixedor de la realitat del sud, que en pren el pols constantment i s’hi adapta mitjançant la cerca de solucions imaginatives als problemes acadèmics, universitaris o no, i sociolingüístics existents’. Finalment, el premi Elx és enguany per a l’Associació de Veïns del Raval, tant per ‘la dinamització i consolidació del teixit social i cívic del barri’, com per l’obertura a altres moviments de la ciutat (organitzant, per exemple, la Trobada d’Associacions) i per ‘l’ús exemplar i coherent en la defensa i la promoció del valencià en totes les seues activitats, de manera que s’ha convertit en un model de referència d’activisme veïnal a favor de la nostra llengua’. La festa de lliurament serà aquesta nit i els guardonats rebran una escultura de l’artista Antoni Pons que evoca els rius Segura i Vinalopó i un dels gallons de la Mangrana del Misteri d’Elx.

Summary: El Tempir premia el compromís amb la llengua de Tudi Torró