Greenpeace als Països Baixos ha fet públics uns documents sobre la negociació del Tractat Transatlàntic de Comerç i Inversions (TTIP, en les sigles angleses) entre Europa i els EUA. Els documents són publicats a www.ttip-leaks.org. D’acord amb les filtracions, l’objectiu dels Estats Units és tant canviar les normatives comunitàries europees i els processos legislatius (en matèria com ara la salut o el medi) com rebaixar els nivells de les exigències comunitàries per protegir els usuaris i consumidors en aquests àmbits . Els documents que Greenpeace dels Països Baixos ha fet públics comprenen aproximadament la meitat de l’esborrany del text amb data del mes passat; és el text de la ronda 13 de negociacions entre Europa i els EUA. Els documents filtrats són formats per 248 pàgines (13 capítols consolidats sobre el TTIP, més una nota titulada ‘Estat tàctic de les negociacions TTIP – març del 2016’). Els documents mostren clarament les pressions nord-americanes perquè la Unió Europea modifiqui certes lleis que considera restrictives, referents a protecció dels consumidors i del medi, entre altres. Segons Jürgen Knirsch, expert en comerç de Greenpeace, hi ha perill que desaparegui el principi preventiu vigent fins ara a Europa, pel qual només es permet de comercialitzar productes que han demostrat que no són nocius per a les persones ni el medi. Aquest principi podria ser reemplaçat pel de risc, vigent als Estats Units. La preocupació és que es pretengui rebaixar les exigències sobre requisits per als productes químics, pesticides i organismes modificats genèticament, que tenen una regulació comunitària important. Un altre assumpte que inquieta és la possibilitat que es pugui comercialitzar a la UE carn hormonada (cosa acceptada als EUA) o pinsos fabricats amb farines d’origen animal. A la UE hi regeix un principi de precaució, mentre que la legislació nord-americana dóna prioritat a la comercialització dels productes, de manera que només es retiren si es demostra a posteriori que són nocius. Però el principi de precaució, consagrat al tractat de la UE, no s’esmenta en el document del TTIP. No obstant això, sí que apareix en diversos capítols la demanda de la delegació nord-americana de treballar en un enfocament ‘basat en el risc’, vigent als Estats Units. Els documents devaluen la protecció de la seguretat dels consumidors, el clima i el medi. Les polítiques de protecció ambiental semblen haver estat eliminades. Desapareix un principi bàsic consagrat en l’acord del GATT de l’Organització Mundial del Comerç (OMC), de fa gairebé setanta anys: els estats han de regular les regles de comerç ‘per protegir els éssers humans, la vida animal i vegetal o la salut’ o per a ‘la conservació dels recursos naturals no renovables’. L’omissió d’aquesta regla suggereix que ‘les dues parts creen un acord que situa els beneficis econòmics per sobre de la vida, la salut i el medi’, segons Greenpeace. Els documents no fan referència al tractat de canvi climàtic signat a París el mes de desembre passat, i l’objectiu estratègic és evitar un augment de temperatures superior a dos graus respecte de l’època pre-industrial, per evitar una crisi climàtica amb efectes desastrosos per a milers de milions. L’àmbit del comerç hauria d’implicar-se en les accions que s’han de prendre en defensa del clima, segons Greenpeace. Però els documents filtrats no diuen res sobre la protecció del clima. Una dada significativa és que es descarta que la UE reguli la importació dels combustibles més nocius, com el petroli procedent de les sorres bituminoses. També s’obre la porta a un poder més gran de les corporacions. Els documents filtrats parlen unes quantes vegades de la necessitat de noves consultes amb la indústria i esmenten explícitament que en els textos s’han recollit les aportacions d’aquests sectors. Per solucionar les possibles disputes que pugui haver-hi entre les empreses i els governs de banda i banda de l’Atlàntic, el pacte inicial preveia un arbitratge tècnic per a evitar els tribunals. Després de les protestes ciutadanes, Brussel·les ha proposat un tribunal format per jutges; però en la versió filtrada del text no hi ha referències a la posició nord-americana. La viabilitat d’aquesta proposta, per tant, és incerta.

Summary: Inquietud pel contingut de les negociacions del TTIP filtrat per Greenpeace


El president de la Generalitat, Quim Torra, ha rebut a palau una delegació de batlles nord-catalans que van signar un manifest contra la repressió espanyola. En el text denunciaven que la vulneració de drets durant l’1-O, així com la repressió que es va desencadenar després, que ha va comportar la pèrdua de l’autogovern i que part del govern de Carles Puigdemont sigui a la presó i a l’exili. Guia de l’acte de Puigdemont, Comín, Ponsatí a Perpinyà Els batlles nord-catalans es van posicionar primer en un manifest el 2018 en què es reivindicava el respecte a les llibertats i als drets fonamentals del poble català, i més tard un centenar de batlles en van publicar un altre al diari L’Indépendant, on explicaven que la situació a Catalunya havia degenerat. A més, acusaven la justícia espanyola de fer política i d’inventar-se noves nocions de violència. Els signants, a més, feien una crida a l’estat francès i a la Unió Europea perquè pressionessin per obrir un diàleg entre els governs català i espanyol per aconseguir ‘una solució que respecti els drets de totes les parts’. El manifest acabava dient: ‘El futur de les nostres democràcies és en joc.’ Durant l’acte, Torra ha anunciat que convocarà la taula de partits i entitats independentistes la setmana vinent per a traslladar-los el contingut de la reunió d’ahir amb el president espanyol, Pedro Sánchez. Tanmateix, encara no ha fixat la data de la trobada.

Summary: El president Torra rep els batlles nord-catalans que han denunciat la repressió


El president del PDECat, David Bonvehí, ha explicat avui que el PDECat va acordar ahir fer una coalició amb el PNB en les pròximes eleccions europees. En una entrevista a ‘El Món a RAC-1’, Bonvehí ha assegurat que el pacte encara no està tancat i s’hi poden afegir altres formacions polítiques. ‘Explorarem si altres partits nacionalistes d’Espanya s’hi avenen’, ha dit. El president del PDECat tampoc no ha donat detalls sobre una eventual llista electoral, ja que ‘els candidats han de passar pels processos interns del partit.’ Tanmateix, ha afirmat que el conseller Jordi Turull, actualment empresonat al centre penitenciari dels Lledoners, podria ‘ser un bon candidat.’

Summary: El PDECat i el PNB faran coalició a les eleccions europees


El socialista Toni Gaspar, batlle de Faura (Camp de Morvedre), ha estat reelegit avui president de la Diputació de València per al mandat 2019-2023 amb el suport de dinou dels trenta-un diputats que integren aquesta institució, en concret, amb els tretze representants del PSPV, els cinc de Compromís i el de la Vall ens Uneix, el partit que encapçala l’ex-president de la corporació provincial, ex-militant socialista i batlle d’Ontinyent (Vall d’Albaida), Jorge Rodríguez. Gaspar va ser triat per primera vegada president de la Diputació de València el juliol del passat any, a partir de la dimissió de Jorge Rodríguez després de la seva detenció en el marc de l‘‘Operació Alqueria’. A partir d’avui serà de nou president de la institució de la demarcació després d’haver estat revalidat en el càrrec durant el ple de constitució de la nova corporació després de les eleccions municipals del 26 de maig. La Diputació de València la integren aquesta legislatura tretze diputats socialistes, vuit del PP, cinc de Compromís, tres de Ciutadans, un de la Vall ens Uneix i un altre de Vox. Aquests dos últimes formacions compten per primera vegada amb representació en la corporació a partir d’aquest mandat i com a conseqüència dels passats comicis municipals. En la sessió plenària de constitució de la corporació provincial per a la legislatura vinent han presentat candidatura a la presidència el PSPV, amb Toni Gaspar, i el PP, amb Juan Ramón Adsuara, batlle del d’Alfafar (Horta) i diputat provincial també en el mandat anterior. Els membres del PP han votat Adsuara com a president, mentre que Compromís, La Vall ens Uneix, Cs i Vox no han presentat candidat. Els diputats provincials de les dues primeres formacions han votat Toni Gaspar com a màxim representant de la Diputació de València i els de Cs i Vox han emès els quatre vots en blanc que s’han registrat en la votació per al càrrec de president durant la sessió plenària. Gaspar va entrar a formar part de la corporació provincial l’any 2011. Des d’aleshores ha sigut membre d’aquesta institució com a membre del PSPV, tant en l’oposició com a portaveu i diputat, com en el govern en l’últim mandat com a diputat amb cartera i president.

Summary: Toni Gaspar és reelegit president de la Diputació de València amb el suport de PSPV, Compromís i la Vall ens Uneix


La fiscalia de menors ha arxivat la causa contra la jove investigada per participar en el tall de les vies del Tren de Gran Velocitat (TGV) durant les mobilitzacions de l’aniversari de l’1-O a Girona. L’acusació pública subratlla que té ‘dubtes clars’ en la identificació de la menor per part de la policia espanyola. En concret, recull que l’atestat policial compara una ‘imatge de costat i no de front’ d’una jove captada per les càmeres de videovigilància de l’estació poc després de les set del matí amb tres fotografies de la menor extretes de les xarxes socials. ‘Un comparativa de la que no es pot extreure ni deduir que la menor és la persona que apareix a la imatge el dia dels fets’, conclou la fiscalia. La menor era una de les 21 investigades arran de les mobilitzacions de l’1 d’octubre del 2018 a Girona.

Summary: La fiscalia arxiva el cas de la menor investigada per tallar les vies del TGV durant l’aniversari de l’1-O a Girona


El president del Consell de Mallorca, Miquel Ensenyat, ha rebut uns dibuixos de contingut homòfob al despatx de la institució insular. Ha estat ell mateix qui n’ha penjat una fotografia i ha denunciat l’atac rebut. En un breu escrit a Facebook, s’ha dirigit a l’autor anònim: ‘Li desitj llarga vida perquè pugui veure el món canviar!’ Desgraciadament d, aquests, com el que m, ha enviat l, anònim, encara en queden massa! Queda molta feina per fer! A n,… Posted by Miquel Ensenyat Riutort on Tuesday, August 1, 2017 El president del Consell de Mallorca també n’ha fet rboma i ha convidat l’autor a apuntar-se a un curs de dibuix.

Summary: El president del Consell de Mallorca rep un dibuix homòfob al despatx


Felipe VI ha esquivat el pavelló de Catalunya al Mobile World Congress. Tot i que la casa reial espanyola havia comunicat que el monarca visitaria l’estand, Felipe VI finalment no s’hi ha presentat. La visita institucional ha començat de bon matí amb una fotografia protocol·lària on també hi havia el president de la Generalitat, Quim Torra, el conseller de Polítiques Digitals, Jordi Puigneró, la batllessa de Barcelona, Ada Colau, i conseller delegat de GSMA, John Hoffman. Després la comitiva d’autoritats s’ha dirigit al pavelló de l’estat espanyol, on s’havia de fer una segona fotografia. Tanmateix, el president de la Generalitat i el conseller han preferit no ser-hi presents. Posteriorment la comitiva ha visitat l’estand del congrés. I tot i que després era el torn del pavelló de Catalunya, Felipe VI ha passat de llarg. Segons que ha explicat la casa reial, el motiu ha estat que no hi havia cap autoritat al pavelló esperant al monarca. Daniel Marco, director general de SmartCatalonia, és qui havia de donar la benvinguda a la comitiva d’autoritats amb un catàleg de l’estand, que es titula Terra de revolucionaris digitals.

Summary: Felipe VI esquiva el pavelló de Catalunya al Mobile World Congress


Rafael Poch (1956) és un periodista nascut a Barcelona, i que ara fa més de trenta anys que viu a l’estranger. Ha treballat, per exemple, a Rússia, la Xina i Alemanya. Actualment fa de corresponsal per al diari La Vanguardia a França, des d’on ha seguit amb atenció i lucidesa les eleccions franceses. Molt llegit a casa nostra, Rafael Poch atén VilaWeb telefònicament des de París. I ens desgrana el present i el futur de l’estat francès. —Eleccions amb alta abstenció. 25%. Aquí sembla poca, però a França, és molta. —Sempre hi ha més participació en la segona volta. Aquesta vegada, no. Molta gent desencantada. Per això crec que les veritables eleccions aquí a França van ser les de la primera volta. És quan el panorama polític va esclatar en quatre blocs: conservador, esquerra, Le Pen i Macron. I tots ells amb un vint per cent de vot, aproximadament. I aquests quatre blocs són la novetat política. El partit socialista s’ha pasokitzat totalment i a la dreta ja veurem què passa, perquè estant en una situació crítica. —Què en destacaríeu, del nou president francès, Emmanuel Macron? —Hi ha una cosa molt paradoxal. Macron surt de la banca Rotschild, era el conseller econòmic d’Hollande, i el seu ministre d’Economia. És a dir, l’estrateg de l’economia de l’hollandisme i, malgrat tot això, s’ha presentat com a nou. Ell, que era el responsable de la política econòmica de l’hollandisme, amb una eficàcia molt discreta, es presenta com a cosa nova? Doncs li han comprat la idea. —Per què ha estat discreta l’eficàcia d’aquestes polítiques? —Recordem que a França l’atur ha augmentat d’un 20% i la política de regalar a les empreses 100.000 milions d’euros ha estat un desastre. No ha creat feina. A l’inrevés. L’estat ha regalat diners, i els diners han acabat a les butxaques dels accionistes. I ell, vinculat a tot això, s’ha presentat com una ruptura. Però n’és la continuïtat. És la gran paradoxa. Ara, hem de dir una altra cosa. Com diu un vell ex-ministre socialista, republicà gaullista típic i tòpic, no es pot insultar el futur. I un home que ha arribat a la presidència a trenta-nou anys, ningú no ens diu que no pugui canviar de registre totalment. Ja ho veurem. Hi ha qui comenta que el rei Juan Carlos va arribar com un producte de Franco, i al final va fer la democràcia. Gorbatxov, producte soviètic, va liquidar l’URSS. Veurem què fa Macron. Tampoc no podem dir, amb tota l’arrogància, que aquest és l’home de les finances i punt. No. És un home de les finances, claríssim. És un home que té un programa neoliberal, segur, i que arriba al poder quan sembla que el paradigma neoliberal ja s’ha esgotat, i viu una crisi. És molt jove, està sol i sense partit. Doncs ja veurem què en sortirà, de tot això. Hi ha un punt d’incertesa. —Què ens en podem esperar, de Macron president? Més ajudes a fons perdut a la gran empresa? —El seu programa és radicalitzar tot allò que ell diu que ni Sarkozy ni Hollande no han estat capaços de fer: alliberar els blocatges de l’economia francesa, retallar el marc laboral francès, encara més, i fer-ho per decret. Cosa que és molt bèstia. La darrera retallada de la llei laboral va fer sortir milions de persones al carrer. Vol canviar les pensions, i l’atur, en el sentit que vol la UE. La UE creu que les pensions són un 20% més altes que no caldrien, i per tant s’han de retallar. I que també s’han de retallar els drets socials. Això proposa Macron. Aquest és el seu projecte. I, segons les darreres declaracions, ho vol fer molt de pressa. I aquí ens tornem a trobar amb una altra paradoxa. —Quina? —Dels 21 milions de vots que ha rebut Macron, només 11 són d’adhesió. La resta, són gent que l’ha votat per anar contra Le Pen. I 11 milions són molt pocs. Le Pen, l’han votat 10 milions. Tornem a ser a l’escenari de la primera volta. Tot això en un país marcat pel descontentament. Té una posició molt fràgil i una determinació molt gran. I és aquesta barreja entre fragilitat i determinació, que resulta inquietant. —Le Pen, feixista! No ho veig clar. —Teniu raó. No és seriós presentar-ho així. El Front National no és un partit feixista. Des del punt de vista d’un historiador, o fins i tot d’un observador ibèric, no ho és. No té esquadrons armats, sistema corporatiu ni res d’això. Ara, és hereu de diverses tradicions de l’extrema dreta, entre les quals el neofeixisme europeu dels anys setanta, i també hereva petainisme, el règim col·laboracionista francès amb els nazis. Tot això passat per trenta o quaranta anys d’evolució de la societat francesa. I la majoria dels militants del Front National, uns dos terços, han entrat al partit fa cinc, sis anys. Gent nova. I aquesta dona, Marie Le Pen, ha fet una obertura social, gaullista, aprofitant el fet que l’esquerra ha abandonat totalment l’espai sòcio-econòmic francès amb un descontentament molt gran. Tot això és inquietant? Sí. És extrema dreta? En algunes coses, sí. És feixisme? Francament, no. —Mélenchon no va demanar el vot per Macron. A alguna gent, no li ha agradat. —Em va semblar intel·ligent políticament. Hi ha una raó: era conscient quina era la base del seu vot. La base no comprava aquesta alternativa Macron – Le Pen, perquè la trobava tramposa. Considerava, i els fets han demostrat que tenien raó, que la victòria de Macron seria aclaparadora. La solució va ser cridar a no votar Le Pen, però no donar una consigna de vot exprés cap a Macron. Això en què s’ha traduït? Que més de la meitat dels votants de Mélenchon van votar Macron, amb una agulla al nas. Un 30% s’ha abstingut. I un 11% ha votat Le Pen. Amb aquestes dades han intentat muntar un escàndol. Un escàndol artificial. Perquè si mires què ha votat la dreta, veuràs com els de Fillon han votat Macron, però en cap cas no han arribat al 50%, com ha fet l’esquerra. I, a més a més, un 30% han votat Le Pen. Molt més que l’11% de Mélenchon. Però l’escàndol el volien muntar. —Amb Mélenchon sorgeix una nova esquerra, a França? Extrema esquerra fins i tot? —L’extrema esquerra han estat els candidats trotskistes, 1%, 0,5%. Jo parlo d’un bloc d’esquerres. Això sí. Si ho observeu, el partit socialista, la seva política dels darrers anys, en un 80%, ra l’esquerra de la dreta. Ara finalment tenim una esquerra de veritat. Amb 7 milions de vots. I ha tingut una pujada de vuit punts, mot més dinàmic que el Front National. La gran notícia d’aquestes eleccions és la pujada de l’esquerra. I a les legislatives té unes perspectives molt grans. —Per què, molt grans? —Primera, el vot de Mélenchon és l’únic que ha entrat amb una proposició similar a tots els actors de la societat: populars, quadres tècnics, obrers, intel·lectuals, classes mitjanes, funcionaris, i joves. Gairebé en la mateixa proporció. Macron ha estat votat pels guanyadors de la globalització, quadres rics, i Le Pen sobretot per sectors populars. Mélenchon, en canvi, és el vot més representatiu d’arreu del país. I en un context de radicalització, i tensions, que podrien degenerar en violència, aquest vot podria ser un antídot, un vot que invita a la reconciliació. —Per què parleu de possibilitat de violència, a França? —Hi ha molta gent descontenta, una degradació i una constatació que amb el disseny de la política europea França en surt molt malparada. I perquè França, a diferència d’uns altres països, encara té molts joves. Taxa de fecunditat de dos fills per dona. A Espanya, 1,3; Alemanya, 1,4, em sembla que és. I, com sabeu, i els països àrabs també, són els joves els qui tenen la sang calenta, i els qui surten al carrer. Ahir a la nit va haver-hi manifestacions violentes a cinc o sis ciutats franceses. Minoritàries, és cert. Però sense precedents. També és cert. —Mélenchon, com el definiríem? —És una síntesi d’allò que Bernie Sanders era als EUA. A les xarxes semblen de Podem, però en la matriu són republicans de tota la vida. Són antineoliberals, i com que la UE és l’autopista de les polítiques neoliberals, doncs proposen una negociació seriosa amb Alemanya: o canvien les coses, o nosaltres baixem. És un programa sofisticat. Però, quin és el problema? Que per a aplicar aquestes polítiques necessites el suport del 80% de la població. Aquí l’analogia amb el primer chavisme sí que és pertinent. Va ser a partir d’una força com aquesta que va poder contrarestar l’ofensiva dels rics. Això, ara com ara, no hi és, a França. El programa francès, tan simpàtic com vulguem, necessitaria un suport que avui no hi és. —A França quin índex de desocupació hi ha? —Un 10%. I és molt. Penseu que els francesos són molt exigents. Vénen de la revolució francesa, d’aquesta tradició. La diferència amb el nostre país és que nosaltres, quan hem desafiat, gairebé sempre hem perdut. Ells, no. A França, la història, el poble, a vegades, ha guanyat. I la intervenció del poble, a vegades, ha estat determinant per a fixar la mitjana política. Els fa ser una població molt més exigent i participativa. Si vius en un país en què la participació popular no ha canviat gens la història, o ha acabat en desastre, tens una actitud. Però si t’estàs en un país on les coses, a vegades, han millorat gràcies a la insurrecció, en tens una altra. Per això el poder francès, quan tracta amb el poble, té més respecte. Hi ha una frase del Sarkozy que diu: hem d’anar amb compte amb el nostre poble, perquè és un poble que, depèn de com, et salta al coll. —Poch es queda a França o torna? —A França, a França. Aquestes eleccions no són el desenllaç de res, sinó més aviat l’inici d’alguna cosa. El mes que ve, el 8 de juny, primera volta. Per això és molt interessant veure què passarà amb el vot del Mélenchon. I la jugada que s’haurà de veure els primers dies és veure quin primer ministre presentarà, què proposarà per a les legislatives, fins a quin punt la inèrcia de la seva victòria el catapultarà a les legislatives. Fins a quin punt es trencarà del tot la dreta, i fins a quin punt la dinàmica de Mélenchon arribarà. Hi ha una dada central, en tot això. A França hi ha 577 circumscripcions electorals. I no arribes a la segona volta si no arribes a un mínim de vots. D’aquests 577, en més de 470 Mélenchon va obtenir més del 12,5%. Això vol dir que en 470 hauria passat a la segona volta. En el 80% de França hi hauria un candidat de l’esquerra. L’esquerra pot tenir un gran grup parlamentari. Ja seria reblar el clau: cohabitació de Macron amb els de Mélenchon! Insòlit del tot. Però un govern de cohabitació entre Macron i la dreta, que pressionaria perquè fos encara més liberal, també seria un còctel explosiu. Al carrer, que el tenim com el tenim, i una oposició d’esquerres molt potent. El futur de França són turbulències. —Seguiu el cas català? —No el segueixo amb gaire atenció. No tant perquè no m’interessi, sinó perquè fa molts anys que estic fora. Més de trenta. Tot el canvi de l’any 2010, per mi va ser una sorpresa inesperada, i vaig haver de demanar què passava. Per mi hi ha tres components claríssims. Primer, un fet històric: greuge comparatiu dels darrers anys cap a Catalunya. S’ha de ser una mica curt per a no veure-ho. Segon punt: un component de transformació, representat en la CUP. I en tercer lloc i per la dreta, envoltar-se de l’estelada per tapar la corrupció. Tot plegat em sembla una situació força interessant i molt potent. No sé com acabarà. Però és molt potent. —A França, com ho reben? —Aquest país, com sabeu, és un país jacobí.

Summary: Rafael Poch: ‘El futur de França són turbulències’


L’escriptor George R.R. Martin ha revelat que els dos últims llibres de la saga literària ‘Cançó de Gel i Foc’ tindran un final diferent del de la sèrie de ‘Joc de trons’ perquè es tracta de ‘mitjans diferents’ i alguns personatges que ja estan morts en la sèrie continuen vius en els seus llibres. La sèrie, basada en la saga fantàstica de George R.R. Martin, es va separar de les novel·les de ‘Cançó de Gel i Foc’ amb la sisena temporada, ja que aleshores els esdeveniments de ‘Joc de trons’ havien avançat als últims succeïts en els llibres. Malgrat que, al principi, en el seu blog dóna una titubejant resposta als fans sobre si el final de la sèrie serà igual que el de la seva obra -‘Sí. I no. I sí. I no. I sí. I no. I sí’–, l’autor ha recordat després que treballa ‘en un mitjà diferent que David  i Dan ’. ‘Ells van tenir sis hores per a la temporada final’, ha comentat Martin, qui espera tenir ‘més de 3000 pàgines de manuscrits’ entre els dos llibres restants de la saga, sense por a afegir més ‘si fessin falta més pàgines, capítols i escenes’. ‘Hi ha personatges que no han aparegut en la pantalla, o uns altres que van morir en la sèrie però segueixen vius en els llibres’, ha recordat el novel·lista en relació a les diferències que existeixen entre la seva creació i ‘Joc de trons’. ‘Llibres o sèrie, quin serà el final “real”? És una pregunta estúpida’, ha lamentat. El futur de Ponent A l’escriptor li queden encara dos llibres per a concloure: ‘Vents d’hivern’ i ‘Somni de primavera’. Del primer, el mateix Martin afirma que està escrivint – ‘Va molt endarrerit, ho sé, però es farà. No diré quan… però ho acabaré’ – i ‘després vindrà Somni de primavera‘, que posarà final a més de vint anys de l’aclamada saga fantàstic-èpica. Així, Martin resol la polèmica entorn del final de l’aclamada ficció televisiva, que s’ha acomiadat deixant un rastre agredolç en els seguidors després de vuit anys en antena. No obstant això, l’univers de ‘Cançó de Gel i Foc’ continuarà: a més dels tres spin–offs que prepara HBO, es rumoreja que podria arribar una sèrie centrada en els viatges d’Arya a l’oest de Ponent després del final del personatge en la sèrie.

Summary: George R.R. Martin obre la porta a un final diferent de ‘Joc de trons’ en els llibres


L’obra de Santiago Sierra ‘Presos polítics a l’Espanya contemporània’, retirada de la fira Arco de Madrid, s’exposarà al Museu de Lleida a partir d’aquest vespre a les 18.00. Tatxo Benet, que la va comprar en assabentar-se de la censura, va acordar amb el museu exposar-la perquè la vegi tanta gent com sigui possible i serveixi per a reflexionar sobre la llibertat d’expressió. L’obra, que va ser retirada de l’esdeveniment d’art contemporani a petició d’Ifema (la Fira de Madrid), inclou 24 fotografies en blanc i negre de rostres pixelats de presos polítics a l’estat espanyol, entre els quals hi ha el vicepresident Oriol Junqueras, el president d’Òmnium Cultural Jordi Cuixart i l’ex-president de l’ANC Jordi Sànchez. També inclou els rostres d’activistes del 15-M, dels joves detinguts a Altsasu per una baralla amb guàrdies civils fora o dels titellaires de Madrid, entre altres. Les fotografies van acompanyades d’un breu text explicatiu que, sense dir cap nom, permet identificar les persones retratades. L’artista espanyol Santiago Sierra ha exposat en importants museus i centres d’art i galeries de tot el món. L’any 2010 va ser guardonat amb el Premi Nacional d’Arts Plàstiques d’Espanya. Sierra va rebutjar el guardó l’endemà d’haver-li estat concedit a través d’una carta adreçada a la ministra de Cultura, en què criticava l’estat espanyol. Més informació: La Fira Arco de Madrid censura l’obra que denuncia l’existència de presos polítics a l’estat espanyol L’empresari Tatxo Benet compra l’obra sobre els presos polítics censurada per Arco

Summary: L’obra censurada a Arco arriba al Museu de Lleida


La negociació de darrera hora entre Podem i PSOE es fa sota el focus mediàtic en tot moment, amb declaracions dels uns i els altres a les ràdios i televisions i la difusió de documents de treball. Unides Podemha fet una darrera oferta amb una vice-presidència ‘de drets socials i igualtat’, i tres carteres ministerials més. Tanmateix, la resposta dels socialistes ha estat la mateixa: no. Segons el document, la vice-presidència tindria ’competència per a reformar el sistema de cures i dependència, assegurar la igualtat retributiva entre homes i dones i els permisos de paternitat i maternitat iguals i intransferibles.’ Una vice-presidència que s’ocuparia també de temes de ‘memòria democràtica’. També demanen el ministeri de Sanitat i de Consum, el de Treball i el de Ciències i Universitats. Poc abans d’això, la portaveu de Podem Ione Belarra havia dit a RNE que les negociacions entre les dues formacions per a la investidura de Pedro Sánchez eren ‘trencades‘. Belarra ha culpat els socialistes de la situació per haver propiciat una ‘negociació caòtica’ sense ‘cap proposta sobre la taula’ i on el PSOE els ‘vol de decorat’. ‘No hem creat una força política partint de res per acabar essent el cor del PSOE’, ha afegit. ‘El PSOE ens ha dit que no a tot i ha posat excuses per no formar un govern de coalició’, ha declarat Belarra, que considera que Podem ha provat de facilitar ‘fins a l’últim moment’ aquestes negociacions el PSOE ha tancat la porta o ha fet ‘propostes buides’ a les demandes de Podem. ‘No sembla lògic que si vols construir alguna cosa, no donis absolutament res a canvi’, ha sentenciat. Guerra de filtracions La Moncloa va donar anit per trencades les negociacions amb Podem si la formació de Pablo Iglesias ‘no rectifica i entra en raó’. Segons el PSOE, ‘les exigències de Podem són inassumibles, i no s’han mogut d’elles.’ El xoc final es va produir després de la conversa telefònica que van mantenir els líders de les dues formacions i que ha filtrat a la premsa Podem. Segons el el partit d’Iglesias, el candidat a la investidura va tancar la porta a cedir a Podem competències en les àrees que demanava Iglesias: Treball, Hisenda, Transició Ecològica i Igualtat. Fonts de Podem van acusar el PSOE de no haver cedit en cap de les àrees socials que reclamava la formació morada. Per la seva banda, el PSOE va contraatacar donant a conèixer les exigències que Unides Podem havia posat sobre la taula. Demanava de controlar una vice-presidència de Drets Socials i Mediambientals de la qual havien de penjar cinc ministeris: Drets Socials, Igualtat i Economia de les Cures; Treball, Seguretat Social i Lluita contra la precarietat; Transició Energètica, Medi Ambient i Drets dels Animals; Justícia Fiscal i Lluita contra el Frau, i Ciència, Innovació, Universitats i Economia Digital. Votació no abans de les 14.25 h Sánchez s’enfronta a la segona votació 48 hores després del fracàs del primer intent –tal com estableixen la constitució i el reglament del congrés- en una sessió que començarà a les 13.30. A diferència de dimarts, on Sánchez necessitava la majoria absoluta de la cambra (176 vots), en aquesta ocasió només ha de rebre més vots a favor que en contra per a ser investit. El ple començarà amb un debat amb temps limitat. Sánchez només disposarà d’una intervenció inicial de deu minuts i els portaveus de cada grup faran una rèplica de cinc minuts cadascú de major a menor –tret del PSOE, que parlarà l’últim- per fixar la seva posició. Un cop hagin parlat el president i tots els representants dels partits, i mai abans de les 14.25, la presidenta del congrés cridarà a votació. Els diputats emetran el vot de forma pública i per crida del seu nom. Ho faran per ordre alfabètic a partir d’un cognom elegit a l’atzar, i en últim lloc votaran els membres del govern que són diputats i la mesa de la cambra.

Summary: El PSOE refusa l’última proposta de Podem: una vice-presidència, Sanitat, Treball i Ciències


Bou, Vila, Costa, Font, Barceló, Fontarnau, Pujals, Sendra, Soler, Berenguer, Solà i Puigdesens. Josep Bou es vanta als quatre vents de tenir dotze cognoms catalans. Un argument que en un altre context, molts titllarien d’etnicista i identitari, ell l’utilitza per a remarcar la seva espanyolitat. Aquell argument de ‘sóc tan espanyol com català’. El recurs dels dotze cognoms l’utilitza d’ençà que es va anunciar que seria el candidat del PP a la batllia de Barcelona i que substituiria Alberto Fernández Díaz, qui per cert, no té tant pedigrí, si atenem els mateixos arguments de Bou. El flamant candidat del PP a Barcelona, Josep Bou, té una veritable obsessió amb el tema identitari. Per deixar clar que és molt català, ha dit que farà cagar el tió, ballarà sardanes, cantarà "el noi de la mare" i posarà el caganer al pessebre. Ah, tot el discurs en castellà. pic.twitter.com/oNnoLpbB11 — Miquel Strubell fill 🎗 (@miquelstrubell) December 16, 2018 I és que Bou, nascut a Vic –com també li agrada de recordar per a demostrar les arrels catalanes–, ja fa temps que parla dels seus dotze cognoms. En aquesta entrevista del 2015 ja en parlava i ara sí, en un argument plenament identitari, assegurava ser ‘més català que molts dels que volen separar-se d’Espanya’. D’això ja fa temps, i llavors encara no era polític i no havia de preocupar-se per l’hemeroteca. Observant la seva presentació com a candidat, la falta de bagatge polític es fa palesa perquè fa uns discursos abrandats, histriònics i aixeca el to de veu d’una manera desmesurada, molt allunyada dels cànons polítics actuals. Sembla un polític fet a l’antiga –fet a si mateix, com es diu de vegades–, a qui plau de parlar pel broc gros, gesticulant molt, i trepitjar carrer. I tant que l’haurà de trepitjar si vol capgirar els sondatges que no assignen cap diputat al PP. Si el 2015 Fernández Díaz va aconseguir el 8,7% dels vots, ara estudis com el baròmetre d’opinió Barcelona els assignen només un 0,6%. Ciutadans i l’efecte Manuel Valls han restat potencial al PP, que podria trobar-se sense representació al consistori barceloní per primera vegada d’ençà del 1983. Per això la direcció del PP, en cerca d’un revulsiu, s’ho jugarà tot amb un perfil més populista com el de Bou. Però el fet és que el coneix poca gent. Fins ara la seva exposició pública s’havia limitat a la presidència d’Empresaris de Catalunya, un grup de pressió econòmic de caràcter unionista. ‘L’objectiu és donar veu als empresaris i professionals de l’empresa que desitgem alertar de les conseqüències negatives que portaria el procés secessionista català per a l’activitat econòmica de Catalunya’, diuen a la seva web. Tanmateix, aquesta funció ja la cobreix Foment del Treball i la influència de Josep Bou –a vegades també es fa dir ‘Jose’– com a representant d’Empresaris de Catalunya s’ha limitat a fer de tertulià al programa ‘La Marimorena’, de 13TV. Fonts de Foment del Treball expliquen a VilaWeb que aquesta patronal sempre havia estat més a prop de Ciutadans i Societat Civil Catalana. De fet, si mirem el compte de Twitter personal de Bou, gairebé no hi trobem piulets del PP, el partit pel qual ha fitxat ara. En canvi, sí que n’hi ha molts de Ciutadans, amb missatges d’admiració pels líders d’aquest partit. Gracias Cs por intentarlo, el tiempo pondrá a cada cual en su lugar. El sentir de la mayoría de votantes de Podemos no es la separación de CAT de ESP. https://t.co/Ke10mOAdi7 — Josep Bou Vila (@josebouvila) January 9, 2018 Buch o tus órdenes son sectarias, o se te están insubordinando tus comisarios.Cs el partido político catalán más votado no puede ser tratado como extremista o indigente político. https://t.co/EDowR6JsKK — Josep Bou Vila (@josebouvila) September 11, 2018 La fugida del Sàhara Si Bou té poc bagatge polític, és perquè és empresari, concretament, empresari flequer. Ha fet fortuna amb l’empresa Jaime Bou S.A, que va fundar el seu pare i que té tretze forns repartits per tot el Principat. Això sí, sí que havia flirtejat amb la política de ben jove. Segons que va destapar ahir Tot Barcelona, Bou va militar al partit d’extrema dreta Fuerza Nueva a final dels anys setanta. També va estar integrat a la Legió Espanyola, la força militar de què havien format part generals com Millán Astray, el dictador Franco o Juan Yagüe. Es desconeix des de quan en va formar part, però sí que ha explicat ell mateix que el 1975 va formar del grup de legionaris espanyols que no va defensar el Sàhara Occidental i va lliurar-lo al Marroc durant la Marxa Verda. Espanya tenia el compromís amb l’ONU d’organitzar-hi un referèndum, però es va estimar més d’incomplir aquest acord i abandonar el poble del Sàhara, una decisió que molts van titllar de covarda. Tot i aquest fracàs internacional, Bou recorda amb orgull aquella etapa de la seva vida. Fins no fa gaire encara duia un anell al dit petit en record de la Legió. D’ençà que ha fitxat pel PP, ja no el duu, segurament per consell del partit. ‘Vox: dreta dura’ Antiindependentista confés, ha demanat que el procés no entri en la batalla per Barcelona. Tanmateix, s’hi refereix tothora, de vegades amb propostes eixelebrades, com quan, fa uns quants dies, va prometre que si era escollit batlle, escalaria la façana de l’ajuntament i arrencaria el cartell de ‘llibertat presos polítics’ i el llaç groc. O ahir, que va amenaçar de presentar una querella contra Torra si els CDR ‘impedien d’alguna manera el consell de ministres’. El seu discurs s’assembla com més va més al de Pablo Casado i, com ell, tampoc no ha volgut qualificar Vox de ‘extrema dreta’. Va dir que era un partit constitucional, de dreta pura i dura: ‘No cal espantar-se’, afegia. Ara, potser faria bé de preocupar-se, almenys una mica, perquè Vox podria passar-li la mà per al cara.

Summary: Josep Bou, un legionari amb dotze cognoms catalans per a representar el PP


La Comissió Europea ha presentat la seva proposta de pressupostos pel període 2021-2027, que assolirà els 1,2 bilions d’euros, el que equival a un 1,1% del PIB europeu. Es tracta dels primers comptes sense el Regne Unit, arran del Brexit, i incorporen una novetat: Brussel·les es reserva el dret de retallar o suspendre els fons europeus als països que vulnerin l’estat de dret. ‘La Unió Europea podrà suspendre, reduir o restringir l’accés al finançament de la UE de manera proporcional a la naturalesa, la graveta i l’abast de les deficiències’, diu la proposta de la CE, que indica que es podrà invocar la normal si es constata una ‘deficiència generalitzada a l’estat de dret d’un estat membre’. El pressupost europeu que proposa la Comissió Europea és de 1.279,4 bilions d’euros, amb una despesa de 187.000 milions en el mercat únic, la innovació i el mercat digital, de 442.000 milions en cohesió i valors, de 378.000 milions en recursos naturals i medi ambient, de 34.900 milions per immigració i gestió fronterera, 27.500 milions per seguretat i defensa, 123.000 milions per política de veïnatge i 85.300 milions en administració pública europea. La proposta de pressupostos inclou una retallada del 5% en la Política Agrícola Comuna, un dels baluards dels comptes europeus, i d’un 7% en els fons regionals. Aquestes dues partides representaven, fins ara, prop del 70% de la despesa europea. ‘El nou pressupost ens dóna l’oportunitat de donar forma al futur d’una nova i ambiciosa Unió de 27, units entre nosaltres en solidaritat’, ha dit el president de la Comissió Europea, Jean-Claude Juncker. Segons ell, el pressupost és un ‘pla pragmàtic’ per a fer ‘més amb menys’, una referència a la pèrdua dels 14.000 milions d’euros que es calcula que es deixaran d’ingressar per culpa del Brexit. Juncker també ha dit que el nou mecanisme de control de l’estat de dret, que vincula alguns pagaments a les bones pràctiques dels països, ‘implica actuar de manera responsable amb els diners dels contribuents’. La Comissió Europea envia així un toc d’alerta a estats com Polònia o Hongria, que ja estan en el seu punt de mira per les reformes judicials que han promogut i per la interferència política als tribunals. De fet, el desembre passat la CE ja va començar el procediment per aplicar a Polònia l’article 7 dels tractats, que entre d’altres mesures pot implicar la suspensió del poder de vot d’un estat membre. El Parlament Europeu havia demanat a la Comissió uns pressupostos que representessin un 1,3% del PIB de la UE, un percentatge que no s’assoleix amb la proposta actual de Brussel·les. Alguns grups, com els Verds, s’han mostrat decebuts per aquest fet, i fins i tot el president, Antonio Tajani, ha indicat que hagués volgut alguna ‘dècima més’ en els comptes. Tot i això, el grup del partit popular europeu ha dit que els pressupostos presentats per Juncker són ‘un bon punt de partida’. L’eurodiputat d’ICV, Ernest Urtasun, ha lamentat que els comptes donin ‘prioritat’ de despesa a partides com les de ‘seguretat, defensa i protecció de les fronteres’, mentre que no són tan ambiciosos en ‘medi ambient, cohesió i política de veïnatge i solidaritat’. ‘Aquest pressupost és una nova oportunitat perduda’, ha dit l’eurodiputat català. Però els estats membres, especialment els que, proporcionalment, han de contribuir més als comptes, han estat crítics. El primer ministre de Dinamarca, Lars Lokke Rasmussen, ha lamentat a través d’una piulada a Twitter la proposta de la Comissió. ‘La CE ha presentat un pressupost de la UE per a 28 estats membres. Però ara només hi ha 27 estats membres per finançar-lo. Una UE més petita hauria de voler dir un pressupost més petit!’, ha assegurat. En la mateixa línia, el primer ministre holandès, Mark Rutte, ha dit que la proposta ‘no és acceptable’ pel seu país, i que cal un pressupost ‘més ajustat’. ‘Calen retallades de la despesa i una modernització més ambiciosa. A més, el pes del finançament del pressupost no es reparteix de manera justa’, ha insistit. La proposta de la Comissió Europea ara l’hauran de debatre els estats membres i, finalment, haurà de rebre l’aval del Parlament Europeu. En les anteriors negociacions, les converses es van allargar més d’un any i mig. Aquest cop, Brussel·les espera tenir els comptes llestos abans dels comicis europeus previstos per d’aquí un any.

Summary: Brussel·les vol retallar els fons europeus als estats que vulnerin l’estat de dret


El govern de Bèlgica es reorganitza sense els ministres flamencs de l’N-VA. Avui al matí el primer ministre, Charles Michel, ha formalitzat la nova composició de l’executiu per via de reial decret després d’haver-se reunit amb el rei, Philippe. Ahir a la nit els ministres de l’N-VA van retirar el suport a la coalició quadripartida al govern, perquè van refusar que Bèlgica s’adherís al Pacte per la Migració de l’ONU. Tanmateix, Michel s’ha mantingut a ratificar-lo i se’n va a Marràqueix (Marroc) per a signar el pacte per una migració ‘ordenada i regular’ en nom de Bèlgica. Els quatre partits que formaven la coalició eren la Nova Aliança flamenca (N-VA), els Liberals i Demòcrates Flamencs (Open Vld), el Moviment Reformador (MR) i els Demòcrata-cristians i Flamencs (CD&V), dels quals només és való l’MR. L’NV-A és el primer partit al parlament federal belga, on el nou govern no té majoria. Tanmateix, en una entrevista a la televisió RTL-TVI, Michel ha dit: ‘D’un punt de vista constitucional, no he de demanar la confiança al parlament en aquestes circumstàncies.’ Considera que la substitució dels ministres pels secretaris d’estat no implica cap crisi de govern. Tot i governar en minoria d’ara endavant, Michel ha dit que vetllarà per ‘garantir la continuïtat i l’estabilitat’ del govern. Les eleccions al parlament belga eren previstes el maig de l’any vinent. Nous ministres Segons que informa el diari belga Le Soir, el rei ha acceptat la dimissió dels ministres de l’N-VA Jan Jambon (Interior), Johan Van Overtveldt (Finances), Sander Loones (Defensa) i dels secretaris d’estat Theo Francken (Immigració) i Zuhal Demir (Lluita contra la Pobresa i Igualtat) i ha nomenat ministres Philippe De Backer (Open Vld) i Pieter De Crem (CD&V), fins ara secretaris d’estat, tots dos flamencs i membres de la coalició que governa Flandes amb l’N-VA. Mitjans belgues apunten que el ministre d’Afers Estrangers, Didier Reynders (MR), assumirà també Defensa; i que la de Salut, Maggie De Block (Open Vld), es farà càrrec de les competències d’Immigració; Alexander De Croo (Open Vld), de Finances; Pieter de Crem Interior i De Backer, de Telecomunicacions, que fins ara tenia De Croo. La N-VA, com tots els partits flamencs, han mostrat un gran suport als exiliats catalans d’ençà que van arribar a Bèlgica ara fa un any. Michel anirà a Marràqueix El primer ministre s’ha compromès a participar en la conferència intergovernamental de Marràqueix, on és previst que s’aprovi el Pacte Mundial per una Migració Segura, Ordenada i Regular. Promogut per les Nacions Unides, és el primer acord sobre un enfocament ‘comú’ per la migració internacional en totes les dimensions. Tot i l’oposició de l’N-VA, aquesta setmana el parlament belga va avalar l’adhesió al pacte de Marràqueix.

Summary: Crisi de govern a Bèlgica: els ministres flamencs de l’N-VA deixen l’executiu


Benvolgut Jordi: VilaWeb em demana que t’escrigui una carta, que parli de tu. Ets d’aquells polítics que desmunta per complet la teoria que diu que els polítics no són propers, no són accessibles i que només miren pels interessos propis. Aquesta teoria, que malauradament plana per l’ambient social des de fa molts anys, queda ben lluny de la realitat. Almenys, queda ben lluny amb tu. Vaig entrar a formar part del moviment No Vull Pagar, moviment que neix quan en Josep Casadellà fa viral un vídeo en què denuncia les irregularitats en tot el procés concessionari. Accedir a tu, Jordi, va ser una de les fites més senzilles. Ens vas atendre des del primer dia. Aquí va ser on vaig conèixer aquella política de què molts parlaven però que semblava ben utòpica. La manera de fer política que sedueix, que meravella i per la qual val la pena dipositar un vot. Vas aconseguir que em parés a pensar si allò que jo mateixa escopia sobre els polítics era just i real. I en general, no ho era. Tu, la teva proximitat, la teva predisposició, sempre, a ajudar i col·laborar, la teva generositat, la teva incansable força per a continuar treballant, la teva capacitat d’aglutinar i fer equip, la teva destresa davant qualsevol tema, la teva prudència, també la teva fermesa i seguretat i, sobretot, el teu inqüestionable compromís, tot això va fer que de mica en mica entengués la política de manera diferent com l’havia entesa els darrers anys, intoxicada per sobreinformació. ‘Nogueras, calma. Compta fins a deu, primer’, em dius sempre. Recordo una de les primeres vegades que vaig anar al parlament. Havia demanat hora per a veure’t. ‘Però de què vols parlar?’, em deies. ‘Doncs de noves tecnologies, Diputat Turull’, et vaig contestar. Vaig arribar amb un ‘manual’ absolutament casolà sota el braç, que havia fet jo a casa, titulat ‘Bàsics per a ser a Twiter’ (no recordo el títol exacte, però era un manual bàsic de com començar a treure el nas a Twitter). Em vas mirar molt rar quan te’l vaig ensenyar. ‘Heu de tenir tots Twitter, senyor Turull. No podeu fer errades ortogràfiques, heu de ser clars, heu d’interactuar, en la mesura del possible, heu d’aprofitar aquest extraordinari altaveu perquè la societat pugui veure realment com sou i tot el que feu, més enllà dels titulars dels mitjans convencionals….’. Avui, tens desenes de milers de seguidors. Jo en tenia molts més que tu, i encara recordo el dia que em vas passar. Vam riure molt recordant aquella escena al parlament en què et donava lliçons de xarxes socials. Avui tu ets un dels grans influencers a les xarxes socials. Una de les coses que més m’agrada és que ets d’aquells polítics que sempre diu que SÍ. ‘Jordi, pots venir a un sopar que volem fer a Cardedeu?’, ‘Jordi, t’aniria bé venir a un sopar que farem a Mataró?’ ‘Jordi, la colla dels Cada11CadaMes ens demanen si podries anar a Terrassa’. Sempre, sempre, sempre tens temps per a la gent. Fa uns anys, tenia una percepció dels polítics no massa bona. M’agrada revisar els escrits d’abans del 2012 i els actuals. L’evolució de la meva opinió de la política i els polítics ha evolucionat molt en pocs anys; de fet, conèixer polítics de la teva talla va fer que confiés de nou en la política, que l’estimés i que la percebés com una eina imprescindiblement positiva per a canviar el món. Te’n recordes? Vas ser tu la persona que em va traslladar la decisió del partit de proposar-me per anar a llistes a les eleccions generals del desembre del 2015. Em vas convocar al teu despatx al parlament i de manera directa, sense embuts, em vas dir: ‘Voldries anar a les llistes per Convergència, el desembre?’ Sense tu, sense el teu suport i expertesa, mai hauria pogut dir que SÍ. Ets un mestre de la política, un enamorat del país, de la teva gent i la teva família. La Laura, la Marta i la Blanca, les teves tres dones. Sempre les tens a la boca. De fet, quan escoltes les teves filles, t’adones de la potència que transmets… Són el teu reflex. I la Blanca, la teva dona, ferma, dolça, potent, forta, intel·ligent, decidida, preciosa. Quan veus qui t’envolta, entens com ets. He viscut moments d’una potència política escandalosa al teu costat, bons i no tan bons. Però si alguna cosa he après de tu, és gestionar aquells moments durs i amargs de la política, de la vida. Desitjant tenir-te lliure, Míriam Nogueras

Summary: ‘Desitjant tenir-te lliure’, carta de Míriam Nogueras a Jordi Turull


Google ha millorat Street View amb un motor renderitzat i més facilitat per recórrer el món, també en la seva aplicació mòbil, novetats inclouen millors transicions, càrrega d’imatges de manera més ràpida i eficaç i més facilitat en el control tàctil pels carrers. Google ha anunciat els canvis en el seu bloc de desenvolupadors, on es mostren exemples de la millora de les transicions. Ara inclouen més quadres d’animació i no es produeixen salts en moure’s entre les zones. A més, les millores inclouen un nou processador amb imatges de menor resolució mentre es carrega i l’animació es converteix en un procés més suau i fluid en girar. A més des de Mountain View també han prestat atenció a la resolució dels objectes. Amb el nou processador es té en compte totes les perspectives possibles fins en edificis de gran altura o en plans inclinats, per exemple, corregint els objectes i redreçant-los en el cas que calgui. Google Map també ha millorat el suport mòbil des de web, permetent que gairebé no calgui l’ús de l’aplicació. El servei abandona l’antic processador, en què es mostraven les imatges com ull de peix i ara es mostren tal com es veuen en la realitat. No només milloren les imatges sinó el suport tàctil en la versió mòbil dels mapes, que permeten pessigar per fer zoom o fer el doble tap per seguir, abandonant els botons + i – de l’antic suport utilitzat.

Summary: Google millora Street View


Espanya va rebre ahir una estirada d’orelles a l’Examen Periòdic Universal (EPU) del Consell dels Drets Humans de Nacions Unides. Una vintena d’estats –Alemanya, Itàlia, Suïssa, Bèlgica, els Països Baixos, Islàndia, Canadà, Luxemburg, els Estats Units, la República Txeca, Xipre, Colòmbia, Costa Rica, Mèxic, el Japó, Veneçuela, Rússia, l’Iran, Ghana i l’Irac– van retreure a Espanya les mesures repressives contra els ciutadans, especialment les restriccions dels drets de llibertat d’expressió, manifestació i reunió. En total, 117 estats van fer preguntes i recomanacions a l’estat espanyol. Ara el Consell de Drets Humans de l’ONU farà un informe recollint totes les aportacions. Probablement, aquestes recomanacions no arribaran fins al juny. El govern espanyol no està obligat a acceptar-les ni a prendre mesures. Tanmateix, la importància de l’EPU és cabdal per a l’opinió internacional i pel prestigi i la imatge d’Espanya, ja malmesa aquests darrers anys. Espanya, sotmesa a un examen sobre l’incompliment dels drets humans a les Nacions Unides L’EPU es fa cada cinc anys per avaluar el grau de compliment dels drets humans dels estats membres de l’ONU. Les organitzacions internacionals poden presentar els anomenats ‘informes ombra’ perquè els estats facin preguntes a la delegació espanyola. Enguany, se n’han presentat 89 sobre les vulneracions d’Espanya, tres vegades més que l’EPU del 2015 (27) i sis vegades més que el 2010. La delegació espanyola va esquivar les crítiques sobre les violacions de drets fonamentals i les preguntes sobre detencions arbitràries, els empresonaments amb incomunicació i tortura i totes les referències al cas català. L’encarregat de defensar la posició espanyola va ser Fernando Valenzuela Marzo, secretari d’estat d’Afers Estrangers espanyol. Va explicar que les lleis espanyoles garantien els drets de reunió i manifestació i va negar que la llei mordassa vulnerés la llibertat d’expressió. Catalunya, el franquisme i la llei mordassa ‘Hi ha preocupació de l’ONU i la comunitat internacional sobre la vulneració de drets humans a l’estat espanyol’, va valorar l’advocat Olivier Peter, de l’equip de defensa de Jordi Cuixart, després de l’EPU. I és que els estats del Consell de Drets Humans de l’ONU havien posat l’accent en la pervivència del franquisme, la llei mordassa i la situació de Catalunya. Espanya va rebre una allau de recomanacions respecte de la violència policíaca, el risc del dret de llibertat d’expressió i també del dret de manifestació. En total, 117 estats –de 192 que podien fer-ho– van intervenir a l’EPU, formulant preguntes al representant espanyol i emetent recomanacions. L’ANC, que hi va assistir, va dir que s’havien constatat vulneracions de drets fonamentals, civils i polítics. Els Estats Units i Alemanya van posat l’accent en la llei mordassa i van instar Espanya a garantir els drets de la ciutadania. A banda de la violència policíaca denunciada per l’Irac, Rússia i Itàlia, la majoria d’estats van insistir en la protecció dels drets de llibertat d’expressió i reunió, a més de les crítiques per l’abús de la detenció amb règim d’incomunicació, com van fer Àustria, la República Txeca, Suïssa, Països Baixos i Malta. El Canadà, Islàndia, Suècia i Suïssa van expressar preocupació per la llei mordassa i van demanar un canvi de legislació. Aquesta llei és un dels punts més polèmics i que ja va suscitar crítiques a l’EPU del 2015, quan el govern de Mariano Rajoy encara no l’havia aprovada. Els Estats Units van centrar la intervenció en la defensa de la llibertat de premsa i l’obligació d’Espanya de protegir els periodistes en l’exercici de la seva feina. Finalment, Armènia va exigir una investigació pel que fa a l’existència de crims d’odi a l’estat espanyol. Tanmateix, els estats més durs amb Espanya van ser Bèlgica, el Japó i Suïssa. Tant els belgues com els japonesos van demanar quin era el seguiment que l’estat espanyol donaria a les resolucions del Grup de Treball de Detencions Arbitràries, que exigia l’alliberament dels presos polítics i en denunciava l’arbitrarietat de l’empresonament, mentre que Suïssa i França van renyar Espanya per no haver fet net amb el franquisme. Veneçuela va fer una referència directa a Catalunya i va instar Espanya a trobar una solució política al conflicte per mitjà del diàleg. Vegeu els vídeos de les intervencions dels representants de Bèlgica, els Estats Units, Suïssa, el Japó, Mèxic i Veneçuela.

Summary: Les vulneracions de drets humans d’Espanya, en evidència a les Nacions Unides


La portaveu del govern, Elsa Artadi, ha explicat que la Generalitat i la Moncloa havien acordat un comunicat breu en què constaten l’existència d’un conflicte polític a Catalunya i comparteixen la defensa d’un diàleg efectiu que vehiculi una proposta política acceptada àmpliament per la societat catalana. També diuen que potenciaran espais de diàleg per a avançar i donar una resposta democràtica a les demandes catalanes ‘en el marc de seguretat jurídica’. Artadi ha explicat que s’han emplaçat a una nova reunió al gener i que han parlat de la taula de diàleg entre la Generalitat i les forces parlamentàries catalanes que han decidit de participar-hi. També ha dit que no havien parlat del pressupost general de l’estat ni d’hipotètics indults pels presos polítics. Així mateix, Artadi ha reivindicat una solució que acabi la repressió i un referèndum d’autodeterminació acordat. La ministra espanyola de Política Territorial i Funció Pública, Meritxell Batet, ha dit que la sortida del conflicte polític ha de ser dins de l’ordenament jurídic: ‘Estem convençuts que podem caminar cap a una solució política dins l’estatut i la constitució.’ Segons que ha dit, no s’ha parlat de l’aplicació de l’article 155. Llegiu el comunicat pactat entre tots dos governs. «Comunicat conjunt dels governs català i espanyol després de la reunió de Pedralbes: Després de la reunió d’avui entre el president del govern espanyol i el president de la Generalitat de Catalunya i membres d’ambdós governs, s’assenyala que: Coincideixen en l’existència d’un conflicte sobre el futur de Catalunya. Malgrat que mantenen diferències notòries sobre l’origen, la naturalesa i les vies de resolució, comparteixen, per sobre de tot, la defensa d’un diàleg efectiu que vehiculi una proposta política que compti amb un suport ampli en la societat catalana. Per això, i amb l’objectiu de garantir-ne una solució, s’han de continuar potenciant els espais de diàleg que permetin d’atendre les necessitats de la societat i avançar en una resposta democràtica a les demandes de la ciutadania de Catalunya, en el marc de la seguretat jurídica. La via del diàleg requerirà l’esforç de totes les institucions, dels actors polítics i dels ciutadans. Tots dos governs es comprometen a treballar per fer-ho possible.» Cimera a Pedralbes El president de la Generalitat, Quim Torra, i el president del govern espanyol, Pedro Sánchez, s’han reunit al Palau de Pedralbes. Sánchez ha estat rebut enmig de crits d’independència dels manifestants, convocats per Arran, que han arribat una hora abans de la reunió. El recinte ha estat blindat pels Mossos d’Esquadra. S’han fet dues reunions paral·leles. Una, entre Torra i Sánchez, i una altra entre Aragonès i Artadi amb Calvo i Batet. En acabar, els dos executius s’han fet una fotografia conjunta. Després de la reunió, Sánchez i Torra han anat cap al sopar que organitza Foment del Treball.  Torra i Sánchez se saluden a l’acte de Foment del Treball https://t.co/jMp7Xjsz7g pic.twitter.com/VyqN6oNmGD — VilaWeb (@VilaWeb) 20 de desembre de 2018

Summary: El comunicat dels governs català i espanyol esquiva la constitució i posa com a marc la ‘seguretat jurídica’


El líder d’ERC al congrés espanyol, Gabriel Rufián, ha allargat la mà a Catalunya en Comú per a aliances futures a Catalunya: ‘Tothom sap que la meva opinió, i la de part del meu partit, és que el futur d’aquest país passa per coalicions d’esquerres i passa per l’espai autodeterminista dels comuns’. ‘Estem condemnats a entendre’ns, passi el que passi’, ha subratllat el republicà en un debat sobre el futur de l’esquerra de la Universitat Progressista d’Estiu a la seu de CCOO a Barcelona, en el que també han participat la líder dels comuns al parlament, Jéssica Albiach; el primer secretari del PSC, Miquel Iceta, i la diputada de la CUP Maria Sirvent. Davant de la pregunta de si ERC prioritzarà governs netament independentistes o governs d’esquerres, ha respost: ‘Sense obviar l’espai de centredreta liberal conservador català, el futur d’aquest país passa per coalicions d’esquerres. Però per a mi és un èxit que la dreta, en aquest país, parli de forma inequívoca del concepte de república (…) Moltes vegades de forma buida, però parlen’. ’Respecto molt i, per a mi, són dels nostres, gent com Jordi Turull, amb qui tinc una distància ideològica, social i política enorme, però que és company de repressió contra l’estat’, ha continuat. Després d’aquesta afirmació, Albiach ha recollit el guant i li ha replicat que, si ERC manté la seva aposta actual per ‘esquerra, diàleg i referèndum’, l’acord serà possible. Això no obstant, ha avisat que l’acord només serà factible ‘si les paraules i els fets són coherents’, tant en el pla social com en el nacional. ‘Necessito ser clara perquè hem vist que ERC ha anat fent batzegades’, ha criticat. Amb tot, la líder parlamentària de Catalunya En Comú Podem ha afegit que, per als comuns, la millor opció seria un ‘tripartit‘ que inclogués ERC i PSC; una fórmula que ha recordat que ja van intentar sense èxit a Barcelona.

Summary: Rufián defensa de fer ‘coalicions d’esquerra’ entre ERC i comuns


El màxim responsable de l’operadora Parlem Telecom, Ernest Pérez, ha denunciat que el govern espanyol afavoreix ‘l’oligopoli de sempre’ de les tres grans operadores de telecomunicacions amb l’estat d’alarma decretat en el marc de la crisi del coronavirus. Concretament, ha fet referència a la suspensió de la portabilitat fixa i mòbil –l’opció de canviar de companyia– durant l’estat d’alarma, mesura recollida en el decret de mesures econòmiques aprovat pel govern espanyol. Segons Parlem, aquesta mesura ‘perjudica greument el lliure mercat de la competència i beneficia a Movistar, Orange i Vodafone, que han perdut aquest 2020 un total de 111.000 línies de fix i que en els últims dies han vist incrementar significativament el número de baixes a causa de les cancel·lacions dels esdeveniments esportius’. Ha advertit que la suspensió de la portabilitat pot implicar la pèrdua de 20.000 llocs de treball a tot l’estat espanyol per la seva afectació als ‘call centers’, instal·ladors i personal de logística. Per això, l’operadora, que aquest 2020 ha sumat més de mil altes per setmana entre línies de fix i mòbil, considera aquesta mesura ‘incoherent’, ja que al seu judici no servirà per a reduir els contagis de Covid-19. A més, ha posat de manifest que aquesta mesura no s’ha dut a terme a cap altre país, tampoc a Itàlia, i l’ha considerat ‘innecessària’ especialment en el cas de les línies de mòbil, ja que les targetes SIM es lliuren per correu o missatgeria. 🛑 L’Estat Espanyol ha suspès les portabilitats dels números de telèfon fix i mòbil amb una mesura que no atura el coronavirus i que només beneficia les grans companyies de telecomunicacions, mentre duri l’Estat d’Alarma. 🎥 Aquí t’ho explica el nostre CEO, @Eperezmas pic.twitter.com/HqE8RDDYT6 — Parlem Telecom (@parlem_telecom) March 18, 2020 La mesura recollida al decret del govern espanyol suspèn totes les operacions de portabilitat de serveis de telecomunicacions, tant en telefonia mòbil com fixa, mentre duri l’estat d’alarma. L’objectiu és el d’evitar els desplaçaments dels ciutadans als establiments de les companyies i dels tècnics d’instal·lació als domicilis dels clients. El text diu que, per tal d’evitar que els ciutadans hagin de desplaçar-se a centres d’atenció presencial a clients dels operadors o que aquests hagin de fer intervencions físiques a domicili, s’estableixen ‘determinades limitacions a la subscripció de serveis de comunicacions electròniques que requereixin portabilitat numèrica’. ‘Mentre estigui en vigor l’estat d’alarma, no es faran, per part dels proveïdors de serveis de comunicacions electròniques, campanyes comercials extraordinàries de contractació de serveis de comunicacions electròniques que requereixin la portabilitat de numeració’, detalla. El decret també assenyala que se suspendran totes les operacions de portabilitat de numeració que no estiguin en curs, excepte en casos excepcionals de força major. La mesura del govern espanyol també diu que els operadors han de mantenir els serveis de comunicacions electròniques disponibles al públic contractats pels seus clients, ‘de manera que no podran suspendre’ls o interrompre’ls, encara que consti aquesta possibilitat en els contractes de serveis subscrits entre operadors i consumidors’. A més, s’estableixen determinades mesures per a garantir la prestació del servei universal de telecomunicacions. En particular, en aquest període, el proveïdor de serveis de comunicacions electròniques designat per a la prestació del servei universal (Telefònica) garantirà la prestació dels elements que integren el servei. Haurà de mantenir ‘com a mínim’, el conjunt de beneficiaris actuals, així com la qualitat de la prestació del conjunt de serveis que conformen aquest servei universal. El conseller de de Polítiques Digitals i Administració Pública, Jordi Puigneró, ha dit que l’executiu català prendrà mesures per a revertir la prohibició de canviar de companyia de telèfon durant l’estat d’alarma. Puigneró reacciona així a la denúncia pública de parlem. A través de Twitter, Puigneró ha admès que el govern és conscient de la complexitat del moment, però ha afegit que no es pot ‘permetre que es limiti la competència dels serveis digitals’. Conscients de la complexitat del moment, però no podem permetre que es limiti la competència dels serveis digitals. Anuncio que prendrem mesures per garantir la portabilitat i revertir aquesta iniciativa de Pedro Sanchez. https://t.co/iqp9iQYw0M — Jordi Pu1gnerO (@jordiPuignero) March 18, 2020

Summary: Parlem denuncia que el govern espanyol afavoreix l’oligopoli de les grans operadores amb l’estat d’alarma


Els governs de Catalunya, el País Valencià i les Illes han acordat amb els rectors de les universitats i l’executiu espanyol d’ajornar la selectivitat pel coronavirus 2019. De moment, no s’ha fixat cap nova data. Les proves es mantenen, però es decidirà quan es fan una volta hagi passat la crisi sanitària. EN DIRECTE: L’última hora sobre la crisi sanitària de la Covid-19 La mesura s’ha pres en una reunió telemàtica entre els ministeris espanyols d’Educació i Universitat amb els responsables educatius dels governs dels Països Catalans, els rectors de les universitats i els representants de les altres comunitats autònomes de l’estat.

Summary: Catalunya, el País Valencià i les Illes ajornen la selectivitat pel coronavirus


Francisco Roura es va morir abans de l’estiu, amb noranta anys. En feia seixanta-un que era el masover de Can Magarola (Alella, el Maresme), una masia esplèndida del segle XVIII. Va arribar al poble amb la dona, Rosa Arumí. La parella encara era jove i amb els anys va tenir cinc fills. En Francisco era pagès. Tota la vida en va ser i l’experiència li va proporcionar una gran cultura rural, la mateixa que les darreres dècades s’ha perdut d’una manera tan intensa. Per això amb ell desapareix, inexorable, una porció de cultura pagesa, de la poca que en resta: viure d’allò que dóna la terra que conrees, entendre-la, entendre el cel, els núvols, el clima, conèixer el calendari de la sembra, el comportament de la natura segons les estacions, els seus colors, els noms, el vincle de la terra amb la lluna… ‘Sóc fill de Collsacabra’, li agradava de dir. Havia nascut a l’Esquirol. A deu anys ja el van enviar a fer de vaquer a la muntanya i després es va posar a treballar de mosso en diverses cases de pagès. Va passar por durant la guerra, amb un ensurt que li va quedar gravat, però no va passar gana. Va arribar a Alella el 1957, un poble molt petit llavors. Ens explicava que tot això que ara són pins, quan ell va arribar era vinya: ‘En aquell temps, a la primavera sortien dos camions petits carregats de pèsols, els que es feien entre les vinyes. I a l’estiu hi havia els horts i els camions sortien carregats de verdura. Eren els recaders que s’encarregaven d’anar al Born. Tot l’any sortia verdura d’Alella cap a Barcelona. Per això ara ho veus tot tan perdut. Però no és a Alella només que passa, és arreu.’ Li demanàvem sobre el viure de pagès a Can Magarola i explicava: ‘Jo vivia d’allò que collia. Cent quarteres de terra hi havia a Can Magarola’ –quatre quarteres corresponien a una hectàrea o gairebé. ‘De casa cap avall tot eren tarongers i, de casa cap amunt, tot vinya. Ara no en queda res. Els tarongers es van substituir per l’horta i les vinyes es van perdre i ara hi ha pins. L’ofici de pagès no ha estat mai apreciat per ningú. I els pagesos avui pràcticament han desaparegut.’ La pagesia, certament, no ha estat mai prou valorada i només ara, quan la tenim tan precària, ens adonem de tot allò que perdem cada vegada que es mor un pagès vell, com en Francisco Roura.

Summary: S’ha mort un pagès


València es convertirà durant cinc dies en la seu de la conferència internacional més important sobre relativitat general i gravitació. És la primera vegada que el país acull aquest congrés, en el qual se citaran un miler d’investigadors i científics de l’àrea de l’astronomia, l’astrofísica i la física de més de cinquanta països que participaran en alguna de les més de sis-centes conferències científiques programades. Del 8 al 12 de juliol coincidiran les dues trobades més importants sobre gravitació: la 22nd International Conference General Relativity and Gravitation & 13th Edoardo Amaldi Conference on Gravitational Wave. Aquest congrés, organitzat per la Universitat de València (UV) i el CSIC i gestionat per la Fundació ADEIT, ajudarà a crear noves sinergies en el camp de la gravitació i, especialment, en l’àmbit de la física d’ones gravitatòries i les seves múltiples implicacions. Així ho han explicat els organitzadors del congrés a València, José Antonio Font, catedràtic d’Astronomia i Astrofísica, i José Navarro, catedràtic de Física Teòrica, tots dos de la Universitat de València. Les ones gravitatòries obrin una nova finestra a l’exploració detallada de l’univers i seran clau per a respondre als molts enigmes del macrocosmos i, segurament, també del microcosmos. Al seu torn, durant els dies del congrés, a través de les diferents sessions paral·leles i plenàries, es donarà resposta a molts dels interrogants que Stephen Hawking va plantejar sobre els forats negres i l’origen de l’Univers. Hawking ha sigut un dels científics que més ha investigat sobre l’origen de l’univers i sobre la teoria de la relativitat, i la seva figura serà homenatjada. Companys, investigadors i amics de Hawking repassaran la seva extensa trajectòria professional. A més del programa científic del congrés, també estan programades dues ponències de caràcter més divulgatiu. D’una banda, una taula redona el dimarts 9 de juliol en el MuVIM a les 19.30 hores sobre ‘Dones en la ciència’, en la qual diferents científiques debatran sobre la igualtat de gènere i l’apoderament de les dones en els camps de STEM. I, per una altra, la conferència ‘Einstein, forats negres i ones gravitacionals’, a càrrec de Gabriela González, professora en la Universitat de Louisiana i membre de l’observatori de detecció d’ones gravitatòries americà LIGO. S’impartirà en castellà el dimecres 10 de juliol a les 19.30 hores. La inauguració del congrés serà el dilluns 8 de juliol, a les 9.00 hores i a les 9.30 hores s’oferirà la primera gran ponència del congrés en l’àmbit científic que portarà per títol ‘Stars askew in the heavens: the centenary of Eddington’s eclipse expeditions’, a càrrec de Clifford M. Will.

Summary: València serà la capital internacional de la gravitació amb un congrés amb mil científics de més de cinquanta estats


El líder de Ciutadans, Albert Rivera, ha assegurat en una entrevista a Telecinco que els tres regidors de Ciutadans ‘que són militants’ no oferiran gratuïtament cap suport a Ada Colau que en faciliti la investidura perquè ‘és independentista, té un llaç groc a l’ajuntament i l’1 d’octubre va facilitar les urnes’. Rivera ha fet així la distinció entre els regidors del grup municipal que són del seu partit dels altres tres —Manuel Valls, Celestino Corbacho i Eva Parera—, que són independents. Rivera ha dit que, abans de Colau, prefereix el candidat a la batllia del PSC, Jaume Collboni. Sobre si Ciutadans es va equivocar en ajudar a bastir la plataforma que lidera Manuel Valls, Rivera ha considerat que ‘es va fer el correcte’ a fi d’aglutinar el vot espanyolista en una candidatura, si bé ha admès que el problema va ser ‘créixer menys del que esperaven’. I per això, ha dit, ‘farem oposició i estarem vigilants al que faci el futur alcalde de Barcelona’, perquè al nacionalisme no cal donar-li ‘ni aigua’.

Summary: Rivera es distancia de Valls i diu que els regidors de Ciutadans no donaran suport a Colau


El ministeri d’Afers Estrangers espanyol ha advertit JxCat que el vice-president del Parlament Catalunya, Josep Costa, estava obligat a informar oficialment del seu viatge a Islàndia el passat mes de gener, conforme amb la llei espanyola d’Acció i Servei Exterior. Aquest recordatori, que representa el primer xoc per l’activitat exterior de la Generalitat amb la ministra Arancha González Laya, forma part d’una resposta parlamentària a la portaveu de JxCat al congrés espanyol, Laura Borràs, a la qual ha tingut accés Europa Press. L’ambaixada espanyola ‘s’ha autoconvidat’ a una reunió de Josep Costa amb el president del parlament d’Islàndia El passat 17 de gener, Borràs va preguntar per escrit al govern espanyol per què l’encarregada de negocis d’Espanya a Islàndia s’havia sumat a les reunions que Costa tenia programades a Reykjavík i també ‘a través de quins canals’ s’havia assabentat la Moncloa sobre ‘una reunió a la qual no estaven convidats’. Segons l’executiu espanyol, les autoritats islandeses van informar-lo sobre l’activitat de Costa, tot i que considera que hauria d’haver estat ‘a través de la Generalitat o del mateix parlament’, que té l‘‘obligació’, segons la Llei d’Acció Exterior de 2014, de mantenir informat el ministeri d’Afers Estrangers ‘de les propostes sobre viatges, visites, intercanvis i actuacions amb projecció exterior’. Tot això, prossegueix, amb la finalitat que el ministeri pugui ‘informar i, si escau, emetre recomanacions motivades’ sobre si les iniciatives són adequades a les ‘directrius, finalitats i objectius de la política exterior fixada pel govern espanyol’. En el seu viatge a Reykjavík, Costa es va reunir amb el president del parlament islandès i amb el director general de Comerç Exterior del Ministeri d’Afers Estrangers. Des d’allà va denunciar a les xarxes socials que l’Ambaixada espanyola s’hi havia ‘autoconvidat’, un gest que li semblava ‘poc diplomàtic’ i que això no variaria el seu missatge de ‘denunciar la repressió’.

Summary: El govern espanyol adverteix el vice-president Costa per la visita al parlament d’Islàndia


La Unió Europea es proposa de reduir d’un 30% el consum d’energia provinent del carbó abans de l’any 2030. Ahir a Brussel·les es va anunciar un nou conjunt de mesures per a promoure l’energia neta. El pla consta de mil pàgines i, segons el diari britànic The Guardian, té per objectiu complir els compromisos climàtics de la cimera de París de l’any passat, com ara reduir el consum elèctric a la llar, fomentar les energies renovables i limitar l’ús de les insostenibles (com el carbó o el petroli). En concret, la Comissió Europea estableix tres objectius fonamentals per al 2030: reduir d’un 40% les emissions de gasos d’efecte hivernacle (en relació amb els nivells de l’any 1990), aconseguir una quota del 27% d’energies renovables i arribar a un 27% de millora de l’eficiència energètica. El comissari europeu del clima, l’espanyol Miguel Arias Cañete, explicava ahir en una conferència de premsa que l’eix central d’aquestes mesures és millorar l’eficiència energètica per reduir les importacions d’energia, però també crear ocupació i reduir les emissions de diòxid de carboni. ‘Europa es troba a la frontera d’una revolució cap a l’energia neta’, va dir. I va fer una crida perquè tots els estats treballessin conjuntament. Segons la UE, per a atènyer aquests objectius s’ha de garantir una energia assequible per a tots els consumidors, augmentar la seguretat del subministrament energètic a tota la Unió, reduir la dependència d’importacions energètiques de l’exterior (per exemple, de Rússia) i afavorir el creixement econòmic i la creació d’ocupació. Alhora, una economia poc basada en el carbó aportaria beneficis per a la salut i el medi i contribuiria a frenar el canvi climàtic.

Summary: Reduir el consum de carbó, principal objectiu energètic de la Unió Europea


La líder del Partit Verd Europeu, Ska Keller, va fer aquesta setmana un discurs molt crític amb la decisió dels caps d’estat i de govern de la UE d’expulsar fins a Turquia tots els refugiats que arribin a Grècia. En el vídeo de la seva intervenció al Parlament Europeu, que s’ha fet viral a la xarxa, es veu com Keller diu que ‘el consell dels 28 de dilluns va ser el consell de la vergonya’. També va assenyalar que la decisió dels 28 significa ‘trencar la llei internacional, la llei europea, i el que és pitjor, els principis bàsics de la humanitat’. I va afegir: ‘Esteu plantejant expulsar refugiats de tornada a Turquia, d’on podrien ser retornats a Síria o Iraq. Esteu tancant les fronteres a gent que necessita protecció internacional. Esteu posant fi al dret de buscar i sol·licitar asil.’ La dirigent dels verds europeus va acabar la intervenció amb aquesta pregunta final: ‘I jo em pregunto, i això va per a tots els caps d’estat i de govern: ‘Com podeu dormir a la nit?‘ Vegeu el vídeo íntegre del seu discurs: Todavía esperamos respuesta. Posted by PlayGround on dijous, 10 / març / 2016

Summary: Ska Keller diu als caps de govern sobre els refugiats: ‘Com podeu dormir a la nit?’


‘Visca Catalunya lliure’. Aquestes han estat les últimes paraules del president de la Generalitat, Quim Torra, en l’al·legat final que ha tancat el judici contra ell al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya. Abans, el president havia atacat directament el tribunal per la seva parcialitat: ‘Aquest no és un tribunal imparcial. I ara acaben de rebutjar un altre dret que tinc, que el meu cas sigui avaluat pel TJUE’, ha dit en referència a les qüestions pre-judicials que ha sol·licitat el seu advocat Gonzalo Boye i que el president del tribunal ha decidit de tombar immediatament. Torra també ha dit que no renunciaria mai a ‘defensar els drets civils i polítics dels catalans’ i que un tribunal no podia alterar les decisions dels parlaments: ‘A mi em va escollir el parlament i és l’únic a qui dec obediència. I aquest judici vol alterar aquella votació. Lamento dir-los que en aquest país ens regim democràticament i els presidents s’escullen al parlament.’

Summary: El president Torra fa un al·legat final a l’atac: ‘Aquest no és un tribunal imparcial’


La fiscalia del Tribunal Suprem espanyol ha demanat que no s’admeti a tràmit el recurs que va presentar el president de la Generalitat, Quim Torra, contra la sentència del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, que el va condemnar a un any i mig d’inhabilitació per desobediència per haver-se negat a treure els llaços grocs de la seu de la Generalitat en període electoral. L’escrit, signat per la fiscal Pilar Fernández Valcarce, demana que no s’estudiïn els arguments que la defensa de Torra va esgrimir davant la sala penal del Suprem. En cas que el tribunal admeti el recurs, la fiscal demana que sigui refusat sense fer ni tan sols la vista oral. Si la sala dóna el vist-i-plau a la petició del ministeri públic espanyol, el recurs ja no s’hauria de resoldre i, per tant, la sentència contra Torra esdevindria ferma abans d’un mes, de manera que el president de la Generalitat quedaria inhabilitat per ser president molt abans que no es preveia.

Summary: La fiscalia espanyola demana al Suprem que condemni Torra sense ni tan sols escoltar-lo


Els futbolistes del FC Barcelona es rebaixaran el seu sou un 70% mentre duri l’estat d’alarma, tal com els havia demanat la directiva del club. Així ho ha anunciat Leo Messi que també ha explicat en un comunicat que els jugadors realitzaran aportacions extres perquè els empleats del club puguin cobrar el 100% del seu sou mentre duri aquesta situació. El Barça ha reaccionat poc després amb un altre comunicat en el qual agraeixen a les plantilles dels esports professionals del club i ‘la majoria de l’equip de bàsquet’ per haver acceptat una reducció del sou. El club tambéposarà en marxa aquesta setmana un ERTO que afectarà els treballadors no esportius. Per això els jugadors del primer equip de futbol masculí faran aportacions perquè aquests percebin el 100% del sou. Cal tenir en compte que quan s’activa un expedient de regulació temporal els treballadors deixen de cobrar el salari i passen a percebre una prestació per desocupació que durant els 180 primers dies serà del 70% de la base reguladora del sou brut. pic.twitter.com/FkN4oSsKgQ — FC Barcelona (des de 🏠) (@FCBarcelona_cat) March 30, 2020

Summary: Messi anuncia una rebaixa del 70% del sou de la plantilla del Barça mentre duri l’estat d’alarma


El diputat de Junts pel Sí Lluís Llach va anar ahir al vespre a Palafrugell perquè la delegació d’Òmnium l’havia convidat a un acte. A la sessió, a la qual van assistir més de quatre-centes persones, Llach es va mostrar convençut que el dia 1 d’octubre es podria votar a tot Catalunya. També va dir que si l’estat espanyol impedia les votacions del referèndum al parlament no li tremolarien les cames per a declarar la independència. A més, va recordar als assistents que els dies que mancaven per al referèndum serien molt durs i difícils i que calia encarar-los amb determinació i sense perdre el to que del moviment independentista. ‘Necessitarem tota la mobilització de la gent’, va dir el diputat independentista. Va denunciar la involució democràtica de l’estat espanyol i el fet que encara mantingués la mentalitat i les pràctiques del franquisme. ‘Són neofranquistes’, va dir. Va assenyalar que no era un problema del PP sinó de l’estat espanyol –’que està podrit’–, i que això ho demostrava la posició del PSOE en relació amb les vulneracions de drets i llibertats d’aquests dies i amb l’aplicació del 155 de manera encoberta. Amb tot, Llach va demanar que l’actitud mostrada fins ara no es perdés, i també va exigir molta vigilància i una actitud ferma davant dels atacs als principis més elementals de la democràcia. Va donar tres consignes als assistents per als dies que manquen: Seguir fonts fiables Llach va demanar als ciutadans que utilitzessin fonts fiables per a informar-se de l’actualitat d’aquests dies, però també de les crides a la mobilització que es poguessin fer. Com a fonts fiables, va esmentar especialment els canals oficials a les xarxes socials i als mitjans de comunicació de referència del procés d’autodeterminació del govern i dels grups parlamentaris que donen suport al referèndum. Llach va recomanar de no creure qualsevol cosa que fos publicada pels mitjans que es dediquen a torpedinar l’exercici de la democràcia a Catalunya. A més, va aconsellar de no seguir consignes ni crides que corressin per WhatsApp i les xarxes si no es tenia la seguretat que hi havia les entitats sobiranistes al darrere. A més, va alertar que es feia ús dels rumors intencionats per a fer caure els independentistes al parany. Mantenir-se connectats El diputat independentista va demanar que tothom estigués tan connectat com fos possible amb les seves xarxes d’activisme i mobilització. Va explicar que caldria mobilitzar-se per defensar les urnes, els drets bàsics, i les llibertats de premsa, d’informació, d’expressió, de reunió… Llach va dir que ara més que mai caldria tenir una connexió fluïda amb Òmnium, amb l’ANC, amb AMI i amb totes les entitats de referència. Segons Llach, la connexió i la mobilització seran decisives durant les pròximes jornades per raons polítiques, però també per a pal·liar els efectes de la por en la població menys implicada i més vulnerable. Irradiar Llach va donar una última consigna als assistents d’ahir a Palafrugell. Va demanar-los de fer arribar la il·lusió, els arguments i la determinació a les capes menys actives i menys conscienciades dels seus entorns familiars, laborals, veïnals i d’amistat. ‘Irradiar’ va ser el verb escollit per Llach, conscient dels efectes multiplicadors d’una actitud positiva, lluminosa i alegre. Segons el diputat de Junts pel Sí cal que no es quedi ningú a casa el dia 1 d’octubre perquè ‘el vot, les butlletes i les urnes seran la derrota de l’atac a la democràcia de Rajoy i l’estat espanyol.’ Llach va cridar a irradiar tothora i en totes direccions per guanyar la llibertat.

Summary: Les tres consignes de Lluís Llach per als dies que manquen abans del referèndum


L’ex-president de la Generalitat Artur Mas ha proposat que Unides Podem cedeixi als socialistes el nombre just de diputats necessaris per fer possible la investidura de Pedro Sánchez i que la resta s’hi abstinguin. Aquesta és la fórmula que, segons ha dit, serviria per desencallar la situació davant la posició ‘enrocada’ de Sánchez. En una entrevista a Los Desayunos de TVE, Mas ha instat el secretari general de Podem, Pablo Iglesias, a ‘convertir-se en un líder’. Pel que fa a la valoració de la Diada, l’ex-president ha tret importància a la xifra de manifestants argumentant que no és el més principal. En canvi, ha posat l’accent en la persistència. ‘Quina ciutat europea durant 8 anys ha mobilitzat quantitats ingents de gent?’, ha preguntat. Mas ha qualificat ‘d’escandalós i al·lucinant’ que els dos partits d’esquerres espanyols no es posin d’acord després de passar-se la campanya demanant el vot per evitar el tripartit de la dreta. En aquest context, ha lamentat que la cultura del pacte està absent en la vida política espanyola. Davant la situació ‘d’enrocament’ de Sánchez, Mas creu que el desbloqueig passa per Iglesias. ‘Ha d’escollir entre ser un polític més o convertir-se en un líder i un estadista’, ha afegit tot defensant que cedir una part dels diputats no és donar un xec en blanc. Un cop facilitada la investidura, l’ex-president ha apuntat que s’hauria de negociar llei a llei. Mas ha tret importància a la xifra de manifestants a la Diada argumentant que no li sembla el més cridaner ni el principal. En aquest sentit, ha recordat que els ciutadans s’han manifestat durant vuit anys consecutius per la Diada i s’ha preguntat quina altra ciutat o territori europeu ha mobilitzat durant 8 anys ‘quantitats ingents’ de gent. D’altra banda, ha assenyalat que les 600.000 persones que ahir es van manifestar, segons dades de la Guàrdia Urbana, equivaldria a una manifestació de 4 milions de persones tenint en compte la població de l’estat espanyol. Sobre si es tornarà a presentar a la presidència de la Generalitat, Mas ha insistit que personalment no ho vol però que, políticament, dependrà del ‘sentit de responsabilitat’ tenint en compte les circumstàncies del moment. Així i tot, ha volgut deixar molt clar que el seu desig és que hi hagi una altra persona ‘amb menys tradició política’ que pugui assumir el lideratge. No ha volgut concretar quina persona podria ser, però ha dit que té algun nom al cap.

Summary: Mas demana a Unides Podem que faciliti la investidura de Sánchez


El líder del PSOE, Pedro Sánchez, ha trucat el president del govern espanyol, Mariano Rajoy, per mostrar la seva ‘oposició al referèndum il·legal que pretén fer el govern de la Generalitat.’ En aquest sentit, ha expressat que el PSOE sempre defensarà la legalitat i la constitució espanyoles davant de qualsevol ‘intent de trencar-les’. Ambdós líders han parlat abans que Rajoy participés en una cimera amb el president portuguès, Antonio Costa. Segons fonts del PSOE, la conversa ha estat ‘fluida i normal’, malgrat que el president espanyol s’ha negat a telefonar el líder socialista per felicitar-lo per la seva victòria en les primàries.

Summary: Sánchez tanca files amb Rajoy contra el referèndum


Podem no ha inclòs la proposta de convocar un referèndum vinculant a Catalunya en el seu programa electoral per a les eleccions espanyoles del 20-D. Això es pot comprovar en el document programàtic que s’ha penjat a la pàgina web del partit. Al document hi ha un apartat dedicat al dret de decidir, que parla d’obrir ‘un ampli debat ciutadà sobre el reconeixement i les formes d’exercici del dret de decidir en el marc del debat sobre el canvi constitucional’. I afegeix: ‘Reconeixerem constitucionalment la naturalesa plurinacional d’Espanya, com també assegurarem el dret dels governs autonòmics a fer consultes a la ciutadania sobre l’encaix territorial del país.’ Així mateix, parla de recuperar ‘el respecte com a fonament bàsic de les relacions entre els governs i els parlaments de tots els nivells territorials’ de l’estat espanyol. Però no s’esmenta en cap moment la proposta de convocar un referèndum perquè els ciutadans de Catalunya decideixin el seu futur. Simplement, es limita a dir que impulsarà ‘un procés de canvi constitucional orientat a resoldre, entre més, els problemes d’estructuració territorial de l’estat’ i que avaluarà i debatrà les experiències del Regne Unit i el Canadà. Les paraules de Pablo Iglesias sobre el referèndum El líder de Podem i cap de llista del partit a les eleccions espanyoles, Pablo Iglesias, va assegurar després del 27-S que permetria la convocatòria d’un referèndum a Catalunya. Ho va dir en el cara a cara amb Albert Rivera a La Sexta: ‘A mi no em fa gens de por, la democràcia. No vull que Catalunya se’n vagi d’Espanya. Però nosaltres ens comprometem no únicament a permetre el referèndum sinó a promocionar-lo, i demanarem al referèndum el sí a construir un projecte comú i que Catalunya continuï com una nació dins Espanya. Seduir-los no és prohibir-los de votar i dir-los que trencaran Espanya, sinó dir-los “voteu”. I qualsevol referèndum és vinculant. Després ja veurem com es pot articular això constitucionalment. Però no tinc gens de por que els catalans votin’, va reblar. Vegeu el vídeo d’aquest cara a cara amb Albert Rivera:

Summary: Podem no inclou el referèndum vinculant en el programa electoral del 20-D


El líder del PSC a Barcelona, Jaume Collboni, ha explicat que els socialistes votaran en contra de penjar un llaç groc o una pancarta de suport als presos polítics a la façana de l’ajuntament. En declaracions a TV3, dos dies després de la investidura d’Ada Colau com a batllessa de la ciutat, Collboni ha defensat que seria un error penjar símbols al balcó de l’ajuntament que no tinguin l’ampli consens del consistori. D’altra banda, el cap de llista del PSC ha situat ERC com a objectiu principal amb qui buscar enteses per governar la capital: ‘Estem obligats a buscar acords, i en principi mirarem cap a ERC’. Després que Colau es mostrés partidària de tornar a penjar el llaç groc a la façana, Collboni ha subratllat avui que el PSC hi votaria en contra a la reunió de la Junta de Portaveus. ‘L’juntament és la casa de tots, i ha de ser neutral des del punt de vista partidista i polític’, ha asseverat. El regidor socialista ha qualificat el llaç groc de ‘símbol divisiu’. Collboni també ha lamentat les ‘escenes molt desagradables’ que es van viure dissabte a la tarda a plaça de Sant Jaume durant el ple d’investidura del consistori. El líder del PSC també ha explicat que va parlar amb el regidor de JxCat Quim Forn, actualment empresonat a Soto del Real, i que es va interessar pel seu estat de salut i d’ànim. ‘El vaig trobar correcte’, ha exposat. El regidor del PSC també ha valorat que s’hagi consensuat amb BComú el nom de Sara Berbel com a gerent de l’ajuntament, i que ja té l’aprovació de les dues organitzacions. Collboni, de moment, assegura que no està decidit si serà ell el primer tinent d’alcaldia, com tampoc ha volgut concretar res sobre la possibilitat que sigui president de la Diputació de Barcelona.

Summary: El PSC votarà en contra de penjar un llaç groc a l’Ajuntament de Barcelona