Aquest dijous passat el Col·lectiu de la Universitat Jaume I per la Llengua i la Cultura va nomenar el director de VilaWeb, Vicent Partal, soci d’honor en una cerimònia anual del saló de graus de la Universitat castellonenca que porta el nom de Germà Colón. En el transcurs de l’acte van prendre la paraula els professors Jordi Adell i Maria Josep Picó, que es van referir als vessants tecnològic i periodístic de Vicent Partal. L’acte també va gaudir de la interpretació de cançons a càrrec de Xiomara Abelló. En la seua intervenció va reflexionar sobre el paper dels periodistes i els mitjans, tot afirmant que només tenen sentit si serveixen per a fer avinent a la societat del problemes que té i l’animen a solucionar-los. Dejús hi ha la intervenció en vídeo del director de VilaWeb i ací podeu trobar l’acte complet amb totes les intervencions:

Summary: Vicent Partal: ‘El periodisme només té sentit si fa avinent a la societat dels problemes que té’


Ingredients: (per a sis persones) 1 cua de rap d’1,5 kg sal pebre vermell 20 g de mantega 50 mg de llet el suc d’una llimona Per a acompanyar: una mica d’enciam o escarola una poma àcida uns cirerols (tomàquets cherry) una pastanaga ratllada Per a fer la salsa rosa: maonesa 2 cullerades de quètxup 1 cullerada petita de mostassa unes gotetes de conyac 2 cullerades de iogurt natural sal, pebre negre i un raig de llimona Elaboració: Fem treure l’espina del rap a la peixateria. Lliguem els dos lloms del rap amb un cordill. Els salpebrem i els mullem amb un bon raig de llimona. Posem el pebre vermell en un plat i hi arrebossem el rap. En una plata per a anar al forn, hi posem la llet, la mantega a trossets i el rap. Fem coure el rap al forn, a 200º, quatre o cinc minuts per cada banda. Traiem el peix del forn. L’escorrem i el deixem refredar. Quan sigui fred, en traiem els cordills. Amb molta cura, tallem el rap a rodanxes d’un dit i mig de gruix. Col·loquem el rap al mig d’una safata, amb els trossos encavalcats, un sobre l’altre. Al voltant, hi posem l’amanida (escarola, poma, pastanaga i cirerols) i per sobre posem una mica de salsa rosa. La resta de salsa, la posarem en una salsera. I ja podem servir.

Summary: Recepta: Rap allagostat


El nou servei nocturn del metro de València comença a funcionar aquesta nit, amb trens que circularan per la ciutat i l’àrea metropolitana el divendres, el dissabte i la vigília de festius fins a les 2.30. A més, la nit de Cap d’Any, per primera vegada, el servei serà ininterromput. Demà hi haurà una jornada de portes obertes, amb servei nocturn gratuït i actuacions musicals en algunes estacions. Per a cobrir les necessitats de personal, la plantilla dels Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana (FGV) incorporarà 47 treballadors. Justament, aquesta novetat s’escau en un període de vagues convocades pels sindicats de FGV. Freqüències i línies nocturnes fins al febrer El nou servei, anomenat ‘A la lluna de Metrovalència’, oferirà freqüències de pas de 20 a 30 minuts pel centre de la ciutat, a partir de mitjanit, en els trams en direcció a Aeroport, Torrent, Torrent Avinguda i Marítim-Serradora. En direcció a les estacions de Seminari, Paterna i Alboraia els trens circularan cada 60 minuts. Els últims trens en circulació tindran el final de destinació a Picassent, Bétera, Llíria, Rafelbunyol i Riba-roja de Túria. En les línies de tramvia, circularan amb intervals de pas de 60 minuts en totes les línies. Els últims passos per la parada de Benimaclet seran també cap a les 2.30. El metro de València ajornarà l’hora de tancament els dies 14, 15, 21, 22, 28, 29 i 31. La Nit de Nadal el servei es reduirà a última hora, com cada any. Millores previstes a final de febrer El primer trimestre de l’any vinent hi haurà millores, de manera que el metro, a partir de mitjanit, circularà amb una freqüència de pas de 10 a 20 minuts pel centre de la ciutat en direcció a Aeroport, Torrent, Torrent Avinguda, Alboraia i Marítim-Serradora; a les estacions de Seminari i Paterna, cada 40 minuts; i en direcció a Picassent, Bétera, Llíria, Rafelbunyol i Riba-roja de Túria, cada 80 minuts. En les línies de tramvia, els trens circularan amb intervals de pas de 40 minuts en totes les línies. Aquest nou servei és possible gràcies a la subvenció que ha rebut enguany l’Autoritat del Transport Metropolità, de 10 milions d’euros, a repartir amb l’Ajuntament de València i el de Paterna. Es preveu que el 2019 el pressupost de l’estat espanyol hi destinarà els 38 milions que la Generalitat Valenciana reivindica de fa temps.

Summary: València ja té servei de metro nocturn el divendres, el dissabte i la vigília dels festius


La vice-presidenta del Consell i candidata de Compromís a la Generalitat, Mónica Oltra, considera que la injecció de set-cents milions d’euros del Fons de Liquiditat Autonòmica (FLA) al País Valencià converteix els valencians en ciutadans de segona amb un préstec que han de retornar. Oltra ha anat avui a Port de Catarroja, on Compromís ha presentat el manifest ‘Un compromís amb l’Albufera’. Ha lamentat que s’hagi canviat el finançament, que és un dret, per un ‘préstec’, cosa que considera una mesura ‘absolutament vergonyosa’. ‘Imagina’t que estàs un mes treballant i a final de mes, en comptes d’una nòmina, et paguen amb un préstec i et diuen, a més, que l’has de retornar. Això és el FLA’, ha dit. I ha recordat que el govern, d’ençà del començament d’aquesta legislatura, ha reclamat que s’estableixi un calendari del FLA. ‘No pot ser que el FLA depengui de l’humor amb què s’aixeca el ministre o la ministra d’Hisenda’, ha dit. I ha lamentat que s’utilitzin aquests fonts ‘d’acord amb interessos, vés a saber quins, i amb l’agonia de tots els valencians quan no es poden pagar serveis essencials que s’han de pagar’. ‘No pot ser que ens dessagnen amb un deute, inclòs el govern espanyol, que té a veure amb el maltractament que hem patit en aquestes últimes dècades’, ha dit. I ha reclamat com a solució un finançament just. Compromís demanarà també davant al govern espanyol una solució definitiva a la qüestió hídrica del parc natural de l’Albufera, que asseguri prou cabal durant tot l’any. Aquesta proposta inclou una reforma legislativa de l’estat espanyol perquè sigui viable l’ús de les aigües depurades per a usos agrícoles. D’aquesta manera es podria alliberar aigua del riu Xúquer per mantenir els espais naturals. Durant la visita al parc natural, Oltra ha estat acompanyada del batlle de Catarroja, Jesús Monzó, i del regidor de Govern Interior i de la Devesa-Albufera, Sergi Campillo, qui han reivindicat la qüestió hídrica i el sanejament de les aigües com a propostes de desenvolupament econòmic dels pobles de l’Albufera.

Summary: Oltra critica que el FLA converteix els valencians en ciutadans de segona


La jutgessa d’Instrucció número 5 de Palma, Ana San José, ha admès a tràmit una denúncia per presumpta prevaricació de la federació espanyola d’associacions d’habitatges i apartaments turístics (Fevitur) contra Antoni Noguera per la regulació del lloguer turístic a la ciutat, un dels projectes més destacats de Noguera. Aquesta entitat va presentar la querella per prevaricació administrativa el mes de novembre després de la prohibició de la comercialització d’habitatges turístics en edificis plurifamiliars en tot el municipi de Palma acordada pel consistori. Segons l’entitat, aquesta prohibició i la moratòria al lloguer turístic van ser realitzades de forma preconcebuda per part de Noguera. Més diu que la investigació que s’obre a Noguera no impedeix que sigui el candidat a la batllia per aquesta formació. ‘No és en cap cas per corrupció, per la qual cosa no impedeix de cap manera que sigui candidat’ ha dit Neus Truyol, portaveu de Més per Palma. Segons Més, la demanda de Fevitur assenyala el delicte de prevaricació, en un cas on no s’apliquen els dos supòsits que sustenten aquesta acusació: arbitrarietat en la motivació i contravenir una llei amb coneixement de causa. En la seva nota, Més ha defensat que Noguera i el seu equip de govern van complir un acord de plenari davant la proposta presentada com a iniciativa popular per la Federació de les Associacions de Veïns de Palma. ‘La regulació del lloguer turístic que s’ha fet a Palma s’ajusta a la llei aprovada pel parlament que regula aquesta activitat’. La finalitat dels pisos ha de ser per a garantir el dret a l’habitatge, per a viure i no per a especular, ha assegurat Truyol. El ple de l’Ajuntament de Palma va aprovar el mes d’abril la regulació del lloguer vacacional en tot el municipi, prohibint el lloguer d’habitatges plurifamiliars i permetent el de cases unifamiliars, amb el suport de PSOE, MÉS i Podem, i el vot en contra de PP i Ciutadans.

Summary: Un jutjat admet a tràmit la denúncia contra Antoni Noguera per la regulació del lloguer turístic


VilaWeb organitza dimecres 29 de juny un nou acte públic, adreçat als seus subscriptors. Es tracta d’una conversa en forma de debat entre el president de la Generalitat de Catalunya Carles Puigdemont i el diputat de Junts pel Sí i president de la comissió del Procés Constituent Lluís Llach. L’acte tindrà lloc a l’Auditori de l’ONCE a Barcelona (Gran Via de les Corts Catalanes 400, Metro Plaça Espanya) i començarà a 2/4 de 8 del vespre. Al debat poden assistir-hi els subscriptors de VilaWeb, fins que l’aforament de la sala es completi. Les localitats s’adjudicaran per ordre d’arribada de les sol·licituds d’assistència. Posteriorment es podrà visionar el debat en vídeo.

Summary: VilaWeb organitza dimecres vinent un debat entre Carles Puigdemont i Lluís Llach


Gabriel Rufián serà una altra vegada el cap de llista d’ERC a les més que probables eleccions espanyoles del 26 de juny. Hi tornarà a fer tàndem amb Joan Tardà i sembla també bastant clar que no hi haurà cap mena de candidatura conjunta de l’independentisme, tal com pretenia el portaveu de Democràcia i Llibertat, Francesc Homs. En aquesta entrevista, Rufián explica com els republicans encaren les noves eleccions, que considera secundàries per al procés independentista. ‘No hem de fer una campanya d’èpica ni confeti’, respon a CDC. Però vol deixar clar que, malgrat anar en llistes separades, ‘l’adversari no és Convergència, sinó Podem’. —No hi ha hagut trucada de l’Íbex-35 per a evitar eleccions, o no els han fet cas. —O potser sí que han trucat: a Madrid es comenta molt que unes noves eleccions reforçarien principalment el PSOE perquè finalment pactés amb el PP i amb Ciutadans per la unitat de la pàtria i contra l’independentisme. Sigui ara o d’ací a un temps, desgraciadament a l’estat espanyol el bipartidisme encara és molt viu, el PP continua guanyant eleccions i el PSOE continua essent l’esquerra nacional, tal com l’anomenen aquí. —Com encareu aquestes noves eleccions? —En el cas que n’hi hagi, que tot fa pensar que sí, les encararem reivindicant la feina feta. La campanya ha de ser potser molt més normal, en el sentit d’explicar la feina feta. No hem de fer grans mítings per animar ningú a fer res. La gent ja va votar de manera inequívoca, el mandat popular ja el tenim. I aquí som una mena de delegació diplomàtica de Catalunya i només hi som per a defensar les institucions catalanes. No hem de fer una campanya d’èpica ni confeti; cal fer actes en què es pugui parlar molt amb la gent. —Aquestes eleccions no poden ser una oportunitat per a fer veure que l’independentisme és fort i majoritari? —Amb aquest debat, que jo recordo com un debat fratricida, de si hem d’anar amb llista única o llistes separades, l’independentisme va prendre molt de mal. I us puc assegurar que a Madrid n’estaven molt contents, d’aquest debat. Ara tenim un govern estable, vivim un moment dolç del procés, amb un president i uns consellers absolutament decidits a culminar-lo. I cal dir que a Madrid sí que es percep una unitat d’acció. Tenim un pacte al congrés amb els companys de DiL per votar conjuntament tot allò que tingui a veure amb Catalunya i amb el procés. A Madrid això es percep. —I més enllà de Madrid? En unes noves eleccions, els governs i els mitjans internacionals es fixaran també si la primera força a Catalunya és independentista o no. —Nosaltres, amb DiL, hem parlat amb molta gent a Madrid, i amb gent d’altres països. La gent és perfectament conscient que Catalunya porta endavant un procés constituent transversal, independentment de les llistes electorals. I cal dir que el plebiscit ja es va fer, i es va guanyar. Podem cometre l’error de fer veure que som en un continu plebiscit. Jo crec que des de la diversitat ideològica es guanya més, i és important que al congrés es vegin dos grups parlamentaris que defensen les mateixes coses des d’espais ideològics diferents. —No és perjudicial per a l’objectiu d’eixamplar la base independentista que en unes noves eleccions En Comú Podem pugui guanyar i deixar-vos en un segon pla? —L’adversari polític d’ERC, i tots ho tenim clar, no és CDC. Tenim molt clar que ara no es tracta de guanyar entre nosaltres; es tracta de guanyar un país. L’adversari polític és Podem, perquè van guanyar les eleccions espanyoles, perquè la gent va votar en una altra clau i tenien una maquinària mediàtica que és Pablo Iglesias que sortia cada vespre a una televisió. Això vol dir que hem de tenir una càrrega social més gran. I està bé que defensem tots les mateixes coses, però des del nostre espai. I sobta que unes eleccions espanyoles, es-pa-nyo-les , encara obrin aquesta mena de debats. —Per què? —Perquè la gent vota en una altra clau; hi ha gent independentista que no votarà, perquè són unes altres eleccions, són espanyoles, i ja han desconnectat i no en volen saber res. I també hi ha gent que votarà Podem. L’independentisme s’ha de continuar escoltant a si mateix, i la veu de Catalunya és el parlament, no és el congrés dels diputats. —Diu Francesc Homs que us va venir a convèncer de la transcendència d’aquestes eleccions i d’anar junts i que li vau donar carabassa. —Amb ell parlem diàriament, i també amb la resta del grup parlamentari. El debat és sa, i els matisos. No va ser carabassa; ells tenen una opinió, nosaltres una altra… Però en tot allò que té a veure amb Catalunya, amb el procés, amb les institucions, anirem alhora. Ho tenim clar. —Anant separades les dues formacions independentistes poden donar la imatge de desunió entre l’electorat. —Mira, a Madrid ens diuen que tenen enveja que nosaltres anem junts, que nosaltres sí que ens estimem el nostre país. Ens ho diuen diputats del PP i del PSOE. La unitat d’acció que de vegades posem en qüestió a Catalunya es manifesta quan ells veuen Puigdemont i Junqueras passejant somrients pel Pati dels Tarongers i tenen un punt d’enveja. Així ‘off the record’ ens diuen: ‘Vosaltres, que teniu un projecte que no ens agrada gens ni mica, feu tant com cal per tirar-lo per endavant, i nosaltres no en som capaços.’ I és una conversa habitual a Madrid. Sí que és cert que no ho diran mai en públic, però hem de reivindicar l’autoestima. —Sereu el cap de llista. —Doncs no ho sé. Aquest matí alguna cosa m’ha arribat. —Home, ho ha dit el president d’ERC. —Sí, però això ho ha de decidir el partit. Jo valoro molt l’opinió del vice-president Junqueras. I per mi serà un honor. Però ni tan sols n’hem parlat, ningú no m’ha dit res, i els altres companys meus tampoc no en saben res. El més important és el tàndem Tardà-Rufián, i la resta de parlamentaris han fet una feinada… —Esteu a disposició de tornar a ser cap de llista? —Per a mi seria un enorme honor. —No n’heu parlat amb el partit? —Em consta que hi ha moltíssima gent que està molt contenta i que hem fet el que havíem de fer i que els agradaria que tota la llista fos exactament igual. I jo n’estaré encantat de la vida. Al final, Tardà és la cara visible, i jo no puc pretendre competir amb algú que fa tants anys que és aquí i que és un heroi de l’independentisme i fins i tot de l’esquerra nacional. —Com heu vist aquests quatre mesos que han acabat en fracàs? —A Madrid prens consciència que som dos països diferents. L’estat espanyol i Catalunya voten diferent, tenen un parlamentarisme diferent, un periodisme molt diferent, uns partits i una manera de fer política molt diferent. Aquí a Madrid hi ha una mena de concepció de poder; són plenament conscients que són la capital, i t’ho fan saber, de manera contínua. —Com us ho fan saber, que són la capital? —Som la cinquena força política al congrés i pràcticament som al galliner. O bé quan arribes a una conferència de premsa, la meitat dels companys de la premsa se’n van. I durant aquest temps han donat per fet que ERC s’abstindria en la votació d’un suposat govern d’esquerres, però a nosaltres ningú no ens ha demanat res i a més sempre hem dit que, com a mínim, s’havia de donar veu al poble de Catalunya. Són aquesta mena de coses. Però, tot i amb això, penso que hem fet una feinada i que ens hem fet un forat en la política espanyola. —El congrés també queda pràcticament buit quan interveniu. —PP i Ciutadans es van barallar a veure qui era més patriota en un ple dedicat a la unitat de la pàtria. Allà hi eren tots, tots eren molt patriotes. El següent debat era sobre el futur de les pensions, sobre el Pacto de Toledo, que jo crec que això sí que posa en joc la unitat social de qualsevol país. I durant aquest segon debat el banc del PP i el de Ciutadans eren buits. Hi ha un punt d’hipocresia i de teatralitat. I, amb tot el respecte per Alberto Garzón, però ell té dos diputats, i té un focus mediàtic molt més gran, enorme comparat amb nosaltres. I això sorprèn, perquè ERC i també els companys de Democràcia i Llibertat som dos grups parlamentaris més grans i importants. —Us han fet una mena de cordó sanitari? Us han marginat? —Més que marginat, és una actitud infantil per part d’ells, perquè és allò de posar-nos al galliner perquè ‘si no els veig, si no els sento, no hi són’. Però nosaltres continuem guanyant eleccions a Catalunya, on el PP i el PSOE cada vegada són més residuals. Ara, hi ha una mica d’ambivalència, perquè sí que és cert que hi ha gent que ens tracta com aquell grup minoritari de tres diputats una mica sorollós, però ara que som nou ja hi comença a haver una mica de por. Nosaltres hem fet un discurs molt de canvi, de regeneració, molt d’esquerres, que ha sorprès els grans revolucionaris que són Podem. A cada ple els hem de mostrat que el procés d’autodeterminació catalana hi és per a canviar-ho tot. O sigui que, de lliçons de canvi i de revolució, ben poques. —A Madrid ja no preocupa tant el procés independentista? —Sí que preocupa. Preocupa tant que no se’n parla. I de fet la governabilitat a l’estat espanyol no ha estat possible pel procés d’autodeterminació català: hi ha hagut una competició per veure qui és vanagloriava més de no donar la veu a un poble, de no posar les urnes. —Va estranyar una mica que vós fóssiu el cap de llista i que després Tardà fos el portaveu i la cara més visible. —Al final això era un ‘ticket’ electoral. Sí que és cert que jo sóc l’u i ell el dos, però durant la campanya hi va haver moments que era a l’inrevés, i també hi havia Teresa Jordà… A més, crec que som l’únic grup parlamentari en què tothom ha intervingut al congrés. Entenc que és una fórmula innovadora, però és el que volíem fer. I també he de dir que la figura de portaveu té moltes connotacions, no tan sols públiques sinó també privades: de relació contínua amb els parlamentaris, amb la premsa… Joan Tardà té molta feina feta i era de sentit comú que el portaveu fos ell. I les reunions de portaveus i els contactes amb tothom les hem fetes de manera conjunta. —Per tant, aquestes noves eleccions espanyoles són unes eleccions secundàries per al procés català? —Jo crec que sí. Hem de començar a veure si ens creiem que fem aquest procés per fer de Catalunya un país independent. I unes eleccions en un país veí són unes eleccions secundàries. També és veritat que cada vegada que el poble de Catalunya s’enfronta a una urna ha de votar i fins i tot ha de guanyar. Nosaltres desitgem el millor a CDC i confiem que els vagi bé, i una mica millor a nosaltres. —Què us ha sorprès més d’aquests mesos a Madrid? —Aquí hi ha relacions cordials sorprenents i relacions no cordials no sorprenents. Hi ha un punt d’hipocresia i de teatralitat gran. Quan ets al faristol tens aquella sensació que és un teatre, i has de mirar d’interpretar un paper. Nosaltres intentem ser la caixa de ressonància de molta gent. —Us va sorprendre la reacció que hi va haver després del vostre primer discurs a la sessió d’investidura? —No. Desgraciadament, des que vaig començar a Súmate fa un parell d’anys hem tingut molt a sobre aquesta mena d’unionisme més reaccionari. Ciutadans, Societat Civil Catalana, Dolça Catalunya, Crónica Global. Tot aquest món el vam tenir molt a sobre. A mi em van insultar des del primer minut. Sí que és veritat que va tenir molta repercussió i se’n va parlar molt, i em van comparar amb tots els dictadors de la història contemporània; amb tots, tret de Franco. Aquest, sempre el passen per alt. Però això forma part de la seva derrota. A ells els molesta molt que el PP sigui residual a Catalunya. —Us sap més greu quan les crítiques vénen de Lluís Cabrera i de Justo Molinero? —Les he d’entendre. La seva opinió és molt respectable. Moltes vegades penso què faria el meu avi. I el meu avi em fotria un calbot si em fiqués amb el Justo Molinero. Recordo perfectament estar a casa seva escoltant-lo. O sigui que per a mi té tot el respecte. Sí que és veritat que jo la frase textual que vaig dir era ‘jo sóc el que vostès diuen xarnego, i sóc independentista’. No vaig dir que jo era xarnego. Però pensar si ens diuen xarnegos o no, només cal que aneu a Twitter i cerqueu la paraula ‘xarnego’, i veureu que qui l’utilitza és l’unionisme més reaccionari. I, pel que fa al Lluís Cabrera, total respecte i admiració, perquè quan jo era petit ell ja lluitava per moltíssimes coses. Em sap molt de greu i a veure si alguna vegada puc parlar amb ell.

Summary: Gabriel Rufián: ‘El nostre adversari no és Convergència, sinó Podem’


Rússia celebra eleccions parlamentàries aquest diumenge en les quals el partit Rússia Unida que dóna suport a al president, Vladímir Putin, s’imposarà sense sobresalts, tot i que ha experimentat una relativa pèrdua de suport, i amb l’única novetat que per primera vegada es votarà a Crimea i Sebastópol, després de la seva annexió en 2014. En total, estan en joc els 450 escons que componen la Duma, la cambra baixa russa, la meitat dels quals es decidiran de manera proporcional mitjançant llistes amb un llindar mínim del 5% del vot a nivell estatal, i l’altra meitat en circumscripcions uninominals. Precisament, el fet que s’hi hagi recuperat aquest sistema, en què el més votat es porta l’escó, beneficiaria, segons els experts, a Rússia Unida, ja que el partit té una major presència i pot fer un major ús dels mitjans que altres formacions. Últim sondatge Segons l’últim sondatge publicat dilluns pel Centre d’Investigació de l’Opinió Pública (VCIOM), Rússia Unida es faria amb el 41,1% dels vots, dos punts més que la setmana passada però lluny del 45,1% que tenia al juny . Fundat en 2001 després de l’arribada de Putin a la presidència un any abans, el partit va disputar les seves primeres eleccions en 2003, quan malgrat recol·lectar el 38% dels vots es va fer amb dos terços dels escons gràcies al sistema mixt de llistes i circumscripcions úniques. El seu millor resultat fins avui, i que no sembla que vagi a superar en aquesta ocasió, és el de l’any 2007, quan va obtenir el 64% dels vots, mentre que el 2011, quan es van celebrar les últimes eleccions, es va quedar al 49,32% i 238 escons. El segon partit més votat, segons el sondeig, seria sorprenentment el Partit Liberal Democràtic de Rússia (LDPR), del controvertit Vladimir Jirinovski, que arribaria al 12,6% dels vots, relegant al Partit Comunista a la tercera posició amb el 7,4%. Pel que fa a la resta de partits d’oposició fora del sistema, com els descriu en un recent article Andrew Monaghan per al ‘think-tank’ Chathan House, sembla poc probable que puguin aconseguir representació parlamentària, entre d’altres coses perquè, segons explica, ‘estan molt dividits entre ells i manquen d’un ampli suport públic’. En aquest grup entren formacions com Iàbloko o el Partit per a la Llibertat del Poble (PARNAS) de l’exprimer ministre Mikhaïl Kassiànov, que també té el suport d’Alexei Navalni, un dels líders de les multitudinàries protestes que van seguir a les eleccions de 2011. Segons Monaghan, no cap esperar protestes com les viscudes després de les últimes eleccions, entre d’altres coses perquè les autoritats, temoroses que Rússia pugui viure el seu propi ‘Maidan’ com el que va viure Ucraïna en 2014 i que va portar a la renúncia del president Víktor Ianukóvitx, han adoptat mesures per evitar-lo. Així, ha ressaltat que s’han endurit les lleis sobre la llibertat de reunió i assemblea i les forces de seguretat, inclosa la recent creada Guàrdia Nacional s’han estat preparant davant de l’eventualitat d’una ‘desobediència civil’. Votació a Crimea D’altra banda, el principal interès que tenen aquestes eleccions és que per primera vegada es votarà a la península de Crimea i a Sebastòpol, després que els seus habitants decidissin en referèndum el mes de març del 2014 annexionar-se a Rússia. Malgrat que Ucraïna ha expressat el seu malestar per aquesta raó, i diversos països, inclòs els Estats Units, han deixat clar que no reconeixeran el resultat en aquest territori, Moscou ha seguit endavant amb els seus plans que es voti allà. ‘Depèn completament de vosaltres, els ciutadans russos, com serà el futur Parlament’, ha sostingut aquest dimarts el president rus, qui gaudeix d’un suport pròxim al 80%, en un missatge animant als ciutadans a votar. ‘Estic segur que tots nosaltres estem interessats a enviar a la Duma només a persones decents, competents, enèrgiques i honestes capaços d’actuar d’acord amb la voluntat del poble i complir amb les seves expectatives’, ha afirmat. ‘Us animo a anar als col·legis electorals i votar i expressar la vostra posició’, han estat les seves paraules.

Summary: Rússia celebra eleccions parlamentàries amb la victòria assegurada per a Putin


La Diada 2018 ha començat amb l’ofrena al monument de Rafael de Casanova, on al llarg del matí, el president de la Generalitat, consellers, entitats i partits, han fet el tradicional homenatge. A la tarda, prop d’un milió de persones s’han manifestat per la República i l’alliberament dels presos polítics i el retorn dels exiliats a la Diagonal de Barcelona, que ha quedat desbordada. Us oferim un resum de totes aquelles imatges que no et pots perdre sobre la manifestació, així com la seva crònica.  Les imatges més espectaculars de la manifestació a la Diagonal Un any més, la manifestació independentista de la Diagonal ha deixat imatges espectaculars. Enguany, el protagonista n’és el color corall, com les brides de les urnes del referèndum del primer d’octubre. Vegeu el recull fotogràfic . També podreu trobar les fotogràfies més impressionant de la manifestació de la Diada 2018 VÍDEO: Imatges aèries de la Diagonal col·lapsada de manifestants Centenars de milers de persones van col·lapsar la Diagonal de Barcelona molta estona abans de les 17.14, l’hora del començament de la mobilització convocada per l’ANC. Unesimatges es van poder gravar des d’un helicopter: VÍDEOS: Tots els discursos de la manifestació La presidenta de l’ANC, Elisenda Paluzie, ha centrat el seu discurs a criticar les mancances democràtiques de l’estat espanyol per a sufocar l’independentisme, però també ha destacat la força del moviment i l’experiència recollida durant el referèndum: ‘Som capaços de guanyar aquest estat autoritari, ho vàrem fer l’1-O. Vàrem vèncer la por, col·lectivament, com un sol poble’. El vídeo ací: Elisenda Paluzie: ‘En l’1-O trobarem la resposta per fer efectiva la República’ Per la seva banda Marcel Mauri ha fet un discurs on Jordi Cuixart i els presos polítics han estat els grans protagonistes. ‘Us parlo en nom del Jordi Cuixart, orgullós de ser un pres polític per haver defensat els drets i les llibertats fonamentals’, ha dit el vice-president d’Òmnium Cultural, Marcel Mauri, en la seva intervenció en la mobilització de la Diada d’enguany. ‘Ni la presó ni l’exili ni la seva violència no són cap límit per a nosaltres. No posem límits ni a la llibertat ni a la democràcia’. Vídeo ací: Marcel Mauri: ‘No posem límits ni a la llibertat ni a la democràcia’ Qui també ha parlat ha estat l’advocat de la consellera Clara Ponsatí, Aamer Anwar. En el discurs s’ha mostrat molt bel·ligerant envers el govern espanyol i la seva estratègia judicial: ‘El general Franco estaria orgullós d’aquesta Espanya moderna que actua com una dictadura’. El lletrat ha descrit l’executiu de Pedro Sánchez com a ‘corrupte’ i ‘antidemocràtic’ per no haver permès un referèndum d’independència, tal com va passar a Escòcia el 2014, perquè ‘el dret d’autodeterminació és un dret humà fonamental.’ Vídeo ací: El discurs potent d’Aamer Anwar: ‘No esteu sols, no passaran!’ El representant legal del president Carles Puigdemont a l’ONU, Ben Emmerson, també ha participat en la mobilització de la Diada d’enguany. ‘Aquesta jornada passarà a la història com una de les grans jornades en la creació d’aquest estat. Aquesta serà la darrera celebració de la Diada sota el govern espanyol. Catalunya serà una república independent l’any que ve’, ha dit en un parlament fet a l’escenari. El vídeo ací: Ben Emmerson: ‘Catalunya serà una república independent l’any que ve’. Un dels moments més emotius dalt de l’escenari l’ha protagonistat la del membre dels CDR exiliat a Brussel·les, Núria Tarrés. ‘No ens guanyen quan ens empenyen, quan ens empresonen o quan ens exiliem. Ens guanyen quan ens injecten el verí de la por i ens aturem i ens desmobilitzem.’ Amb aquesta contundència s’ha dirigit Núria Tarrés, la mare de l’Adrià Carrasco als manifestants que omplien l’avinguda de la Diagonal. El vídeo ací: Núria Tarrés, mare d’Adrià Carrasco: ‘Quina injustícia, quina vergonya!’ Què diu la premsa internacional de la Diada? La premsa internacional destaca la multitudinària manifestació a la Diada. Us oferim els enllaços a mitjans que n’han parlat. Però per l’altra banda, la premsa espanyola no ha paït bé la manifestació independentista. Tot i la gran assistència –la guàrdia urbana de Barcelona va dir que hi havia prop d’un milió de manifestants–, tres dels quatre diaris espanyols amaguen a la portada portada la imatge que demostra l’èxit de la Diada. I cap no en publica imatges aèries. Ací podreu trobar un recull de les portades dels diaris espanyols. Desintoxicació: La imatge que revela la mentida de SCC sobre la manifestació L’entitat espanyolista Societat Civil Catalana s’ha atrevit a donar una xifra d’assistència a la manifestació independentista de la Diada d’enguany. Segons SCC, hi han anat 220.000 persones i ha estat la mobilització amb menys participació. Segona la Guàrdia Urbana de Barcelona, n’eren vora un milió. Però aquesta imatge compartiva amb la manifestació per la unitat d’Espanya del 29 d’octubre deixa en evidència l’entitat espanyolista. Guia de la manifestació de la Diada 2018

Summary: Diada 2018: Imatges i vídeos de la manifestació


La dreta espanyola ha trobat la manera d’estigmatitzar el nou govern de Pedro Sánchez, que anomena el ‘govern Frankenstein’. És així com s’hi va referir ahir Albert Rivera al congrés en el debat de la moció de censura, i és així com en parla, per exemple, el diari ABC a la portada, amb un titular que diu: ‘El PNB il·lumina Frankenstein i Rajoy no dimiteix.’ Així resolen en una sola paraula tot allò que volen dir: una cosa feta a còpia de pedaços (tots els grups de la cambra que sumaran els vots contra Rajoy), desafiant les lleis de la natura i que pot acabar essent tot un film de terror. Així és com presenta avui la caiguda de Rajoy la premsa espanyola que ha anat acompanyant aquests últims temps la maniobra de la nova dreta representada en Ciutadans. L’estratègia consistia a fer caure Rajoy mitjançant unes eleccions avançades, amb la sentència del cas Gürtel de detonant; i la moció de censura que va presentar Pedro Sánchez havia de ser un pont per a arribar a aquest avançament electoral que, de moment, no ha arribat. Perquè el sí al pressupost de Rajoy del PNB no s’ha traduït en el sí a mantenir Rajoy al poder. ‘El caos tomba Rajoy’, titula La Razón, que diu que Sánchez ‘dibuixa un govern temerari’: el mateix concepte que fa servir El Mundo en el seu titular de portada: ‘Rajoy es nega a dimitir i facilita el govern temerari de Sánchez’ El titular de la portada d’El País no va tan carregat, però sí que retreu a Rajoy el fet de no haver dimitit per facilitar un avançament de les eleccions i evitar que Sánchez sigui president. ‘Rajoy refusa de dimitir per facilitar unes altres sortides de la crisi política.’ Els editorials reflecteixen també el malestar entre els partits del bloc del 155 pel desenllaç que ha tingut la moció de censura. El País i El Mundo coincideixen pràcticament en tot: critiquen Rajoy, que acusen de no haver permès de precipitar unes eleccions amb l’esperança que les guanyés Albert Rivera, catapultat pels grans mitjans espanyols i per (gairebé) totes les enquestes. Diu El País que tant ell com Pedro Sánchez són responsables d’una situació que el diari veu preocupant. ‘Els dirigents dels dos partits que han governat la democràcia mostren que no tenen confiança en si mateixos ni en els seus votants perquè renovin el suport que temps enrere els van donar . Assistim, en realitat, al duel entre dos polítics sense futur; a l’últim impuls, potser, de dos dirigents de dos partits que s’agafen desesperadament l’un amb l’altre contra el vent que els arrossega.’ Allò que més espanta El País és la voluntat expressada de ‘dialogar’ (només això, sense cap concreció ni compromís) amb l’independentisme: ‘Encara preocupa més si és possible el desig expressat pel candidat de ‘bastir ponts’ i ‘dialogar’ amb les forces independentistes catalanes quan se sap que aquest diàleg –com va deixar molt clar Tardà i va ratificar després Iglesias– només pot ser sobre el com i el quan es farà una consulta sobre la independència de Catalunya.’ I El Mundo: ‘Calia apel·lar al sentit d’estat del líder del Partit Popular, el qual, si més no com a últim servei a la nació i per patriotisme –un valor tan en desús com digne dels millors servidors públics–, havia d’haver assumit que aquest temps polític ha conclòs i haver presentat la renúncia al càrrec. S’hauria desactivat així la votació amb què aquest migdia conclou la moció de censura, en què Podem i les formacions sobiranistes ja han anunciat que donaran suport a Sánchez. I estaríem en un escenari que ens conduiria aviat a unes eleccions, avui més necessàries que mai.’ En canvi, La Razón fa pinya amb Rajoy, li disculpa no haver dimitit. ‘Rajoy hauria pogut dimitir i blocar la moció, tal com es va rumorejar, però no era aquesta la qüestió. No és res més que un intent dels socis de Sánchez de dissimular la seva enorme responsabilitat de convertir en president algú que no ha guanyat cap elecció i que ha portat el PSOE al seu nivell més baix . Rajoy no es mereixia aquest final. I no solament per la part personal, sinó per haver d’assistir a l’escena de veure com el PSOE rebia el vot dels partits independentistes, inclosos els pro-etarres de Bildu, com tots van repetir el mateix discurs i, sobretot, com Sánchez destrossava el pacte constitucional a Catalunya per a aconseguir el suport dels partits independentistes que van protagonitzar un autèntic cop d’estat a la legalitat.’ Aquesta tensió, aquesta agror expressada per aquests diaris reflecteix la batussa que s’ha vist al congrés espanyol ahir i avui entre els partits del 155. El bloc del tripartit que va pactar la suspensió de l’autonomia de Catalunya s’ha esberlat –amb baralles entre partits–, cosa que aboca la situació política a una incertesa i inestabilitat perllongades.

Summary: La reacció irada de la premsa de Madrid: ‘Frankenstein’ avorta el pla Rivera


La mort sobtada aquest cap de setmana passat de dos corredors a la Marató Vías Verdes de Ojos Negros, a l’Alt Palància, ha causat un gran impacte en el món de l’esport al nostre país. Eren Paco Amat, un alacantí de cinquanta-set anys, que es va desplomar mentre feia la prova, i Juan Barros, de quaranta-cinc anys, veí de Vilafranca del Penedès, que es va trobar malament un cop ja era a l’hotel. Aquests últims anys hem conegut casos de més esportistes que havien tingut una mort sobtada. I, en casos com els d’aquest cap de setmana, ressorgeix de manera recurrent el debat sobre si hi ha una prevenció òptima per part dels esportistes que posen el cos al límit en proves d’alt nivell. Quina relació hi ha entre la pràctica de l’esport i la mort sobtada? Quants casos d’esportistes que perden la vida per aquesta causa hi ha al cap de l’any? Què origina una mort sobtada en esportistes i quins mecanismes mèdics hi ha de control i prevenció? A quants esportistes afecta la mort sobtada? Saber la quantitat de casos de mort sobtada que hi ha entre la gent que practica esport al país no és pas fàcil, perquè els registres que es fan tenen diverses limitacions i, alhora, la incidència varia segons el sexe, l’edat, la raça i la intensitat de l’exercici físic. No obstant això, podem fer-nos una idea de quin n’és l’abast tenint en compte què diu un document de consens (pdf) sobre l’afectació i la prevenció de la mort sobtada cardíaca en els esportistes elaborat el 2012 per una quinzena de cardiòlegs i especialistes en medicina de l’esport del Principat. Segons aquest estudi, ‘la incidència de mort sobtada associada a l’esport se situa entre 0,5 i 3 de cada 100.000 persones per any’. El document també apunta que ‘la mort sobtada és la que es produeix de forma abrupta i inesperada en menys d’una hora des de l’inici dels símptomes’, i quan afecta els esportistes joves ‘té un efecte especialment devastador i significa un repte per al concepte de l’esport com una eina beneficiosa des del punt de vista de la salut càrdio-vascular’, atesa la gran alarma social que suscita. Les cardiopaties desencadenants La cardiòloga de l’Hospital Germans Trias i Pujol de Badalona Teresa Oliveras explica a VilaWeb que el 80% de casos de mort sobtada tenen un origen cardíac i que la cardiopatia isquèmica (popularment coneguda per infart) és la causa principal de mort sobtada a la població general. No obstant això, si ens centrem exclusivament en els esportistes, la causa principal de mort sobtada entre els més grans de 35 anys també és la cardiopatia isquèmica. En canvi, en els més joves són unes altres cardiopaties majoritàriament de tipus genètic, és a dir, hereditàries. D’aquestes, la més freqüent és la miocardiopatia hipertròfica, en la qual el múscul cardíac presenta un gruix més gran de l’habitual sense una causa aparent, seguida de la displàsia aritmogènica, la malaltia cardíaca que tenia el futbolista del Sevilla Antonio Puerta, mort l’agost del 2007. Entre les causes, hi ha també patologies més infreqüents com ara les anomalies de l’origen de les artèries coronàries, algunes valvulopaties, o bé les canalopaties. Aquestes últimes, a diferència de la resta, presenten l’estructura del cor normal però amb alteracions en el sistema de la conducció elèctrica del cor. Tanmateix, ‘si bé per mecanismes diferents, totes aquestes malalties cardíaques congènites tenen més susceptibilitat de presentar arítmies ventriculars malignes que poden causar la mort sobtada’, diu la cardiòloga. L’exercici n’és un desencadenant? Així doncs, l’esport origina aquestes arítmies causants d’una mort sobtada? ‘L’esport per si sol no causa la mort sobtada –respon Oliveras–, però sí que és cert que l’exercici físic pot actuar com un estímul desencadenant d’arítmies malignes en persones afectades d’una malaltia càrdio-vascular.’ L’augment de la demanda hemodinàmica o de la descàrrega adrenèrgica durant l’esforç pot originar arítmies malignes, especialment en certes patologies, com és el cas de la miocardiopatia hipertròfica o bé més específicament de la taquicàrdia ventricular catecolaminèrgica. Per això en moltes d’aquestes patologies cardíaques l’exercici físic intens és desaconsellat. Això no obstant, la mort sobtada no sempre es presenta durant la pràctica esportiva pròpiament, sinó que d’acord amb el tipus de cardiopatia de base també pot aparèixer en repòs. Es pot prevenir? En un moment en què l’afecció a córrer o a participar en proves esportives de tota mena és creixent, hi pot haver molta gent que es demani quina és la millor manera de fer-ho. Tot plegat comença pel sentit comú; és a dir, per no sotmetre el cos a esforços sense haver-se entrenat i preparat adequadament, tal com recorda a VilaWeb Joan Ramon Barbany, professor de fisiologia de l’exercici a la Universitat de Barcelona. La prevenció bàsica, segons Oliveras, requereix una revisió mèdica que consisteix en una bona història clínica (cal determinar especialment la presència de factors de risc càrdio-vasculars i d’antecedents familiars de mort sobtada o de cardiopatia, i alhora detectar possibles símptomes d’origen cardíac), una exploració física completa i un electrocardiograma. Amb això es poden sospitar bona part de les principals cardiopaties causants de la mort sobtada, si bé és cert que no totes. Per aquest motiu, en els casos d’esportistes professionals, en els que practiquen esports de risc o màxima exigència física i en els esportistes més grans de 35 anys (que és quan comença a augmentar el risc de cardiopatia isquèmica especialment en homes), seria òptim de completar l’estudi amb una prova d’esforç i si es considera oportú una ecocardiografia. La realitat diària és que a la majoria de maratons i ultramaratons que es fan al nostre país es demana un certificat mèdic per a poder-hi participar, i en alguns casos un electrocardiograma en repòs. També n’hi ha que aconsellen de fer, a més, una prova d’esforç, però en molt poques avinenteses s’arriba a exigir. Resumint, segons Oliveras, el consell indispensable és almenys comentar sempre amb un metge quina mena d’exercici es fa o es pretén fer per tal que, un cop enllestides la història clínica i l’exploració física, valori les proves complementàries que considera convenients en cada cas. D’una altra banda, el professor Barbany rebla: ‘Hi ha una cosa important a tenir en compte, que és que l’organisme dóna senyals de fatiga. Al marge de tenir aquesta mena d’estudi previ, quan algú nota que realment la situació de fatiga és excessiva, para i ja està. La fatiga té un símptoma objectiu, i sobretot subjectiu, que ens indica que no podem anar més enllà.’

Summary: A quins esportistes pot afectar la mort sobtada i com es pot prevenir?


El Consell de Política Fiscal i Financera va aprovar ahir situar al 0,6% l’objectiu de dèficit de les comunitats autònomes per al 2017, rebaixar-ho fins al 0,3% al 2018, i assolir l’equilibri pressupostari el 2019, en què el dèficit hauria de ser del 0%. El límit del 0,6% per a l’any vinent implica que les comunitats disposaran d’una dècima més de marge del que el ministeri espanyol havia comunicat als consellers d’Economia el més d’abril, però queda lluny de les peticions de la Generalitat, que reclamava situar el dèficit a l’1,18%. Catalunya, el País Valencià i les Illes han estat els únics territoris que han votar en contra, mentre que les zones governades per socialistes s’han abstingut. Així mateix, el govern espanyol també ha comunicat als territoris el seu acord amb el PSOE per augmentar un 8% el Salari Mínim Interprofessional (SMI) fins a situar-lo als 707,6 euros mensuals. En la roda de premsa posterior a la reunió del CPFF, el ministre d’Hisenda espanyol, Cristóbal Montoro, va celebrar que l’acord entre el govern espanyol i la majoria de comunitats sobre els nous límits de dèficit públic mostren que s’obre ‘una nova etapa i una nova manera de fer política, amb una voluntat d’acord per establir els objectius’. Pel ministre, que només ‘tres comunitats’ s’hagin oposat al topall de dèficit indica que hi ha ‘molt bon clima’ a la reunió. Montoro va explicar que el vice-president del govern, Oriol Junqueras, havia expressat la voluntat de la Generalitat de convocar un referèndum sobre la independència de Catalunya, però el titular d’Hisenda va afegir que el CPFF no és el ‘fòrum de debat’ per aquestes qüestions.

Summary: Catalunya, el País Valencià i les Illes voten juntes contra el sostre de dèficit proposat per Montoro


La batllessa de Barcelona, Ada Colau, ha enviat una carta al president de la Comissió Europea, Jean Claude Junker; del Parlament Europeu, Antonio Tajani, i del Consell Europeu, Donald Tusk, per a mostrar la seva preocupació pel judici contra el procés. ‘Representa el fracàs de la política, entesa com un espai de diàleg i de negociació, i la delegació de la solució d’un problema eminentment polític a instàncies judicials’, diu. En la missiva enviada aquest divendres, a la qual ha tingut accés Europa Press, ha alertat que, si el judici acaba en sentències condemnatòries, difícilment servirà per a reconduir el problema, reforçarà la polarització, i no servirà per a construir una sortida negociada, i també ha assegurat que l’extrema dreta espanyola utilitza el judici contra el procés independentista com a altaveu per a difondre el seu ideari d’odi i obtenir rèdits electorals. Colau subratlla que la presó provisional dels presos polítics suposa una vulneració dels drets de les persones encausades a preparar una defensa efectiva, i que els delictes que s’imputen són desproporcionats, i ha aprofitat per a remetre la Declaració Institucional aprovada en el consistori en la qual s’exigia un judici just i imparcial. També ha informat que el 20 de febrer ha convidat a un grup de membres del Parlament Europeu a fer un seguiment del judici a Madrid, i finalitza la seva carta recordant que les conseqüències del judici són d’interès per al conjunt de les institucions europees.

Summary: Colau avisa els dirigents europeus del fracàs de la política del judici contra el procés


El president del Futbol Club Barcelona, Josep Maria Bartomeu, ha rescindit el contracte amb l’empresa I3 Ventures, especialitzada a crear estats d’opinió a través de comptes a les xarxes socials. L’objectiu d’aquests ha estat, segons uns informes a què la Cadena Ser diu haver tingut accés, protegir la reputació del president del club, així com de la seva junta directiva, i erosionar la imatge de la institució. En un discurs a la cerimònia d’entrega dels premis Manuel Vázquez Montalbán, Bartomeu ha reconegut que la junta va contractar l’empresa, però nega que fos per a desprestigiar ningú. També ha anunciat que el club hi rescindeix el contracte, atès que ha quedat provat que diversos perfils a les xarxes socials que han fet ‘comentaris inadequats’ estaven vinculats a l’empresa. Noves proves demostren la implicació del Barça en la guerra bruta a la xarxa Els perfils haurien atacat persones com Pep Guardiola, Leo Messi, Gerard Piqué, i fins i tot, polítics com Carles Puigdemont, Quim Torra i Oriol Junqueras. Segons que diu la Ser, la junta de Bartomeu, a través de l’empresa, també usava comptes de Facebook i Twitter com Sport Leaks, Alter Sports, entre d’altres, per a minar l’estat d’opinió de certs personatges de l’entorn blaugrana, com Víctor Font, Joan Laporta, Agustí Benedito o Jaume Roures, o polítics i entitats independentistes com l’ANC, Òmnium Cultural o el Tsunami Democràtic. El cost, dels serveis hauria estat inferior al milió d’euros dividits en sis contractes diferents. Vegeu ací les declaracions de Josep Maria Bartomeu: .@jmbartomeu nega que el FC Barcelona hagi encarregat cap servei per "desprestigiar persones o institucions a través de les xarxes socials" pic.twitter.com/TbZMVSlgen — FC Barcelona (@FCBarcelona_cat) February 18, 2020

Summary: Bartomeu reconeix ‘comentaris inadequats’ de perfils vinculats a I3 Ventures però nega que la contractés per ‘desprestigiar’


El 29 de novembre s’escaurà un trist aniversari: farà exactament quatre anys del tancament dràstic de Canal 9 i Ràdio 9. Quan això va passar, ja feia dos anys que el País Valencià romania sense el senyal de TV3 i Catalunya Ràdio. Però aquest mateix 29 de novembre tindrà, enguany, un caràcter de mirada endavant: les universitats públiques valencianes i Acció Cultural del País Valencià (ACPV) faran un acte conjunt a l’aula magna de la Universitat de València amb el títol ‘Necessitem mitjans en la nostra llengua. Defensem la pluralitat informativa’. ‘Vivim un moment de compte enrere per a la recuperació dels mitjans públics en valencià –expliquen des d’ACPV–: la ràdio ja està pràcticament en marxa, ja la comencem a sintonitzar; la televisió, afirmen que està preparada per a emetre el 2018. Pensem que és necessari visibilitzar la demanda social, tant pel que fa a Àpunt com per al retorn de TV3 i Catalunya Ràdio. Per a reparar el mal que va fer aquella manera de governar tan poc respectuosa amb la pluralitat informativa, i que actuava tan d’esquena a la llengua i la cultura del poble valencià.’ En l’acte hi participarà el vice-rector de Cultura de la Universitat Jaume I de Castelló de la Plana, Wenceslao Rambla; el vice-rector de Planificació de la Universitat Miguel Hernández d’Elx, Fernando Borràs; i la vice-rectora de Responsabilitat Social de la Universitat Politècnica de València, Rosa Puchades. Hi intervindran la vice-rectora d’Estudis i Política Lingüística de la Universitat de València (UV), Isabel Vázquez; el vice-rector de Cultura de la Universitat d’Alacant, Carles Cortés; la professora d’Economia Aplicada de la UV, Rosa Maria Yagüe; el catedràtic de Comunicació Audiovisual i Publicitat i membre de la Comissió Interuniversitària en Favor d’una Radiotelevisió Pública Valenciana Javier Marzal; i el president d’ACPV, Joan Francesc Mira. D’una altra banda, ja hi han confirmat l’assistència el president del Consell Rector de la Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació (CVMC), Enrique Soriano, i la directora de la CVMC, Empar Marco. A les intervencions, s’hi abordaran els diversos aspectes de la reivindicació: la importància dels mitjans de comunicació de masses per al desenvolupament normal de la llengua pròpia; la importància pel que fa a l’estímul econòmic, amb la creació d’ocupació al sector audiovisual, i per a la pluralitat informativa; la necessitat de tenir mitjans públics de proximitat, que informin de la realitat del País Valencià i que ajudin també a crear o consolidar espai simbòlic: ‘Els mitjans radicats a Madrid confonen informació de Madrid amb informació estatal –raonen des d’ACPV–: la manifestació massiva a favor del finançament just del passat 18 de novembre, per exemple, no va eixir enlloc. Encara que fóra una mobilització tan important. Com que va ser a València i no a Madrid, no la tenen en compte. I els valencians no podem permetre que continue aquesta invisibilització mediàtica.’ Es tracta, expliquen els convocants, ‘de la satisfacció d’una demanda necessària per raons de llengua, autogovern i llibertat i pluralitat informativa, i de suport social i institucional’. I recorden, a més, que tant la posada en funcionament dels mitjans pública valencians com la subsegüent reciprocitat amb TV3 i IB3 són reivindicacions que compten amb un amplíssim suport social i, alhora, compromisos assumits pels partits i els grups parlamentaris que donen suport al govern valencià. El conveni de reciprocitat, de fet, es va signar, i es va aprovar després a les Corts Valencianes, en temps del darrer president del PP, Alberto Fabra. Ara, per tant, recorden, ‘tan sols caldrà fer efectiu un acord que ja ha estat pres’.

Summary: Parlen les universitats valencianes: ‘Necessitem mitjans en la nostra llengua’


La Generalitat, el govern espanyol, l’Ajuntament de Barcelona i la PAH han acordat crear un grup de treball de caràcter tècnic per trobar reallotjaments dignes a les persones desnonades. Aquest és el principal resultat de la reunió que les quatre parts han mantingut aquest dilluns a la seu de l’Agència de l’Habitatge, després que la PAH ocupés el consistori barceloní el passat dijous. Les tres administracions han coincidit en apuntar que no es pot permetre que hi hagi sis-centes famílies a Barcelona, 1.300 a Catalunya, provinents de desnonaments que estan reallotjades en pensions. El grup de treball es reunirà la propera setmana i tractarà diferents possibilitats, entre les que hi ha pisos de la Sareb.

Summary: La PAH força la creació d’un grup de treball tècnic per trobar reallotjaments dignes a persones desnonades


El govern té la determinació de fer el referèndum sobre la independència de Catalunya la segona quinzena de setembre, a tot estirar. I els preparatius ha són prou avançats per a convocar-lo abans, si la situació política ho aconsellés. Ara que té garantit l’aval (crític) de la CUP al pressupost, hi ha via lliure per a acabar d’enllestir el referèndum i activar el procés constituent. I és això que comunicarà avui el president, Carles Puigdemont, al cos consular acreditat a Catalunya. Serà en la recepció que es fa cada any al Palau de la Generalitat, acompanyat del conseller d’Afers Exteriors, Raül Romeva. Puigdemont ja va oferir aquesta recepció als cònsols l’any passat, quan feia ben poc que era president. ‘La independència s’acosta, tindreu feina’, els va dir aleshores. I aquest últim any ha tingut vint-i-set reunions públiques amb cònsols o ambaixadors a l’estat espanyol, la majoria dels quals de països de la UE; però també de fora, com ara els Estats Units. A més, Puigdemont s’ha reunit amb alguns ambaixadors privadament, a petició dels diplomàtics. L’interès de la representació diplomàtica de molts països pel procés independentista va créixer, el 2016, i les peticions d’informació i d’entrevistes amb el president es van intensificar des del moment que es va decidir de fer el referèndum i es va aclarir el full de ruta, segons que expliquen fonts de presidència. La recepció arriba en un moment políticament transcendental: hi ha via lliure per a encarar la recta final cap al referèndum, després del vist-i-plau de la CUP al pressupost, i d’aquí a quatre dies començarà el judici pel 9-N, amb Artur Mas, Joana Ortega i Irene Rigau encausats. L’acció i la repressió han coincidit aquesta setmana, i també l’acció diplomàtica, amb la conferència sense precedents que van fer Puigdemont, Junqueras i Romeva a Brussel·les la setmana passada i l’article de la presidenta del Parlament, Carme Forcadell, al New York Times denunciant la persecució judicial que fa l’estat espanyol del debat polític a Catalunya. A més, justament demà Forcadell es trobarà amb corresponsals internacionals a Madrid, per explicar-los tant la seva situació processal per haver permès el debat de les conclusions del procés constituent al parlament l’any passat com la dels altres encausats. S’intensifica, doncs, la batalla diplomàtica, condicionada pels nombrosos tentacles de què disposa l’acció exterior espanyola, a mesura que s’acosten les dates decisives del camí cap a la independència.

Summary: El govern intensifica l’acció diplomàtica en l’etapa final cap al referèndum


Les obres de reparació del pont entre Blanes i Malgrat de Mar, que va col·lapsar durant el temporal Gloria per desbordament de la Tordera, costaran uns 8,5 milions d’euros, tenen un termini d’execució d’uns deu mesos. Els treballs consistiran en cimentar els pilars de la nova infraestructura a uns quaranta metres de profunditat per donar-los més solidesa i es guanyarà en altura per poder evitar l’afectació de futures crescudes del riu. En una reunió tècnica on també hi havia representants de Renfe, Generalitat i Ajuntament de Blanes han reclamat que s’aprofitin les obres per doblar la via del tren entre aquesta localitat i Arenys de Mar. Des d’ADIF, però, es va descartar d’entrada aquesta opció perquè faria endarrerir la reconstrucció del pont, no només per qüestions constructives sinó perquè no encaixa amb el concepte d’emergència pel temporal. Tot i això, el representant de la companyia es va comprometre a traslladar la petició i estudiar aquesta possibilitat amb més dades. Adif ja té data de finalització dels treballs per construir el nou pont entre Blanes i Malgrat de Mar que substituirà el que va col·lapsar la matinada del 22 de gener passat durant el temporal Gloria. Si tot va sobre el previst, entrarà en funcionament durant la primera quinzena de desembre. En un comunicat, l’Ajuntament de Blanes recorda que la construcció d’una segona via entre Arenys de Mar i Blanes és una assignatura pendent que es remunta a finals del segle passat. El que es voldria seria escurçar la durada del trajecte i transportar més viatgers, tal com es va poder fer durant la dècada dels vuitanta amb els trems semi-directes. Segons el consistori, els vint-i-dos quilòmetres de via que separen Arenys de Mar i Blanes van formar part d’un projecte de desdoblament de la via del tren que va anunciar fa uns anys el Ministeri de Foment. Estava inclòs al Pla de Rodalies 2008-2015, on es va elaborar un estudi al respecte. Uns anys més enrere, el 1980, el Consell de Ministres ja havia aprovat un projecte anterior que no va fer-se realitat. Reclamen millores en la connexió amb autobús L’Ajuntament de Blanes també va reclamar que es millorés la freqüència dels autobusos-llançadora que supleixen el servei de tren entre Blanes i Malgrat de Mar interromput des del temporal Gloria pel col·lapse del pont. Segons dades de Renfe, actualment utilitzen aquest servei una mitjana de 2.000 viatgers al dia, a raó de sis autocars/hora i amb una connexió entre les dues poblacions cada deu minuts. Des de Blanes s’ha suggerit també que els autobusos facin el trajecte fins a Santa Susanna per reduir la durada del recorregut que han de fer per arribar a Barcelona. També es va remarcar la necessitat que els horaris del tren coincideixin millor amb els serveis d’autobús per evitar esperes que s’afegeixen a la incomoditat d’haver de combinar tren i autobús per arribar a la destinació. Així mateix, es va demanar a Renfe que hi hagi busos-llançadora adaptats per poder atendre usuaris amb mobilitat reduïda. Per últim, s’està treballant amb les diferents empreses de transports per incrementar els serveis per arribar fins a Barcelona o fins i tot crear-ne un de nou que vagi directament Blanes amb la ciutat comtal, reforçant l’oferta que hi ha actualment. La trobada tècnica d’ahir dimarts es va fer a les oficines de Renfe-Adif de Barcelona a petició del consistori blanenc, representat pel seu batlle, Àngel Canosa, i acompanyat del primer tinent de batllia de Promoció de la Ciutat i Mobilitat, Jordi Urgell, així com pel regidor de batllia, Albert Sanz. La petició es va fer a la directora de Rodalies Renfe a Catalunya, Maite Castillo.

Summary: Adif preveu de tenir reconstruït el pont entre Blanes i Malgrat en deu mesos


La diputada de la CUP al Parlament de Catalunya, Anna Gabriel, ha assegurat que en les mobilitzacions que les entitats sobiranistes preparen per a l’Onze de Setembre es veurà de manera clara i multitudinària la reivindicació d’un referèndum unilateral d’independència (RUI): ‘Pot significar que l’Onze de Setembre és el començament de la campanya popular i institucional al voltant al referèndum.’ En una entrevista d’Europa Press, ha dit que la idoneïtat de fer un referèndum és indubtable i que els resultats de les eleccions espanyoles i el debat d’investidura que es fa a Madrid signifiquen una acumulació de força i voluntat entorn d’aquest desig. ‘M’estranyaria molt que el carrer demanés una cosa diferent; per tant, ja podem aprofitar l’Onze de Setembre per començar la campanya que hem de fer –ha dit–. No hi ha motius per a dilatar més la resolució democràtica del conflicte.’ A parer seu, la campanya pel referèndum ha de ser popular, però també l’han de fer les institucions, els partits, les entitats i donar arguments per a votar sí o no. La diputada de la CUP ha volgut donar valor al fet que, al marge de les cinc mobilitzacions que convoca l’ACN i Òmnium a Catalunya i de les manifestacions de l’esquerra independentista, enguany En Comú Podem (ECP) també hagi convocat un acte, a Sant Boi de Llobregat. Quant a la CUP, repartirà els efectius parlamentaris, els nuclis i els membres territorials entre els diversos punts on convoquen les entitats sobiranistes i l’esquerra independentista. L’assistència de Colau Per a Gabriel, que la batllessa de Barcelona, Ada Colau, assisteixi a la manifestació convocada per ANC i Òmnium a Barcelona és una ‘bona notícia, com ho serà que hi assisteixi el líder d’ECP al congrés espanyol, Xavier Domènech, el tinent batlle Gerardo Pisarello i el regidor Jaume Asens. ‘Que la batllessa o l’equip de govern de l’Ajuntament de Barcelona, o que el candidat d’En Comú Podem a les eleccions estatals surtin al carrer l’11 de setembre és molt important en el terreny simbòlic i en el polític’, ha dit. Sobre el paper que ha de tenir ECP en el procés, creu que ha de començar a reivindicar el referèndum unilateral, i s’ha mostrat confiada que es trobaran amb ells en la reivindicació de l’exercici de la democràcia.

Summary: Anna Gabriel: ‘La Diada és el començament de la campanya popular i institucional pel referèndum’


El congrés espanyol ha pres en consideració tramitar la modificació de la disposició addicional primera de l’estatut valencià, que vincula inversions de l’estat al pes poblacional del País Valencià. En concret, que la inversió, exclòs el Fons de Compensació Interterritorial, serà equivalent al pes de la població per un període de 7 anys. La modificació ha estat presentada després de ser aprovada el 2011 i ajornada pel PP valencià fins a 4 vegades. Han defensat la reforma els portaveus de PSPV i Compromís a les Corts, Manuel Mata y Fran Ferri, i el vice-portaveu del PP, Jorge Bellver. La proposta defensada aquest dimecres pels tres ponents designats per Les Corts Valencianes ha superat el debat a la totalitat i serà admesa a tràmit. Tots els grups han manifestat el seu vot a favor, a excepció d’UPyD. L’admissió a tràmit ha comptat amb 317 vots a favor i 5 en contra. A la sessió no s’hi ha presentat cap membre del govern espanyol. De fet, dels 350 escons que hi ha, només setanta han estat ocupats per diputats. Tampoc hi ha anat el secretari general del PSOE, Pedro Sánchez. Sí que hi ha assistit el president valencià Ximo Puig i la vice-presidenta Mónica Oltra, el president de les Corts Valencianes i portaveus parlamentaris. El síndic de Compromís, Fran Ferri, ha intervingut a l’hemicicle per defensar la reforma tot indicat que els valencians ‘som pobres però paguem com a rics’. Ferri ha indicat que ‘el maltractament’ en inversions cap al País Valencià, amb inversions inferiors a la mitjana i al pes poblacional, ‘ha passat amb governs de tots els colors’ però que els valencians ‘ens hem cansat de pagar i callar’. El següent ponent en intervenir ha estat el socialista Manuel Mata, que ha remarcat que els valencians es troben ‘en una tempesta econòmica perfecta que pot provocar la nostra aniquilació com a poble’. Mata ha lamentat l’ajornament fins a quatre vegades de la defensa de la reforma i ha recordat que el darrer ponent designat pel PP, Rafael Blasco, es troba actualment en presó. ‘No volem ser desiguals entre iguals, volem ser iguals que les altres autonomies però som més pobres’, ha dit Mata, que ha remarcat que els valencians estan 13 punts per sota de la mitjana en inversions. El portaveu socialista ha dit que ‘els pobles que se resignen ho perden tot i nosaltres com a valencians i socialistes no ens resignem’. El portaveu del PP, Jorge Bellver, ha defensat la reforma indicant que es tracta d’un text ‘reivindicatiu i lleial amb Espanya’. Bellver ha dit que el text no busca impossibles ‘senzillament busca que les inversions siguin equivalents al pes poblacional’. El diputat popular ha criticat la manca d’inversions al País Valencià durant l’etapa socialista i ha remarcat que ha estat el PP valencià qui va impulsar la reforma estatutària el 2011. Aquesta és la intervenció del diputat de Compromís, Fran Ferri: I aquesta és la intervenció del diputat de PSPV, Manolo Mata: A continuació podeu veure la intervenció del diputat de Compromís al congrés, Joan Baldoví: La reforma afecta tan sols la disposició addicional primera de l’estatut amb aquest text: ‘La inversió de l’estat a la comunitat valenciana, exclòs el Fons de Compensació Interterritorial, serà equivalent al pes de la població de la comunitat valenciana sobre el conjunt de l’estat per un període de set anys.’ Després de gairebé cinc anys, la reforma serà defensada a Madrid pel diputat del PP Jorge Bellver, el síndic de Compromís, Fran Ferri, i el síndic socialista, Manolo Mata, com a representants de les Corts. Per més que la tramitació s’hagi aprovat, quedarà aturada: no podrà tirar endavant perquè aquesta tardor es dissoldran les corts espanyoles arran de les eleccions del mes de desembre. A més, el PP no farà cas del contingut de la reforma perquè al pressupost estatal del 2016 assignarà al País Valencià un percentatge d’inversió del 8%, i no pas del 10,8% com li correspondria pel pes de població. La majoria absoluta del PP al congrés tomba totes les esmenes que presenta l’oposició als comptes del 2016 per a millorar el percentatge d’inversió. El president de la Generalitat, Ximo Puig, ha demanat repetidament al PP que actuï en conseqüència: que si aprova la tramitació, aprovi també les esmenes presentades pels socialistes, Compromís i EUPV per a augmentar la inversió al País Valencià fins a l’11%. Cinc anys d’espera La reforma va ser presentada pel govern valencià l’any 2010 i aprovada per les Corts Valencianes el març del 2011. El debat s’havia de fer al congrés espanyol el 12 d’abril de 2011, però el 8 d’abril es va informar que les corts es dissolien per la convocatòria d’eleccions autonòmiques i es va demanar d’ajornar-lo. El 2013 i el 2014 les corts, aleshores amb majoria del PP, també van demanar que el punt es retirés de l’ordre del dia. El nou govern valencià, amb PSPV i Compromís, ha decidit de tramitar la reforma amb la màxima urgència possible. A final de juliol, el president de la cambra, Enric Morera, va enviar un escrit al president del congrés espanyol, Jesús Posada, amb què li comunicava l’acord sobre la designació dels tres diputats que defensarien la reforma de l’estatut. Així mateix, manifestava la voluntat de les corts que la presa en consideració d’aquesta iniciativa s’inclogués en una de les primeres sessions del nou període ordinari, que s’ha reprès aquest setembre.

Summary: El congrés espanyol aprova la reforma de l’estatut valencià


El viceministre de l’Interior bolivià, Rodolfo Illanes, suposadament assassinat pels cooperativistes miners que el tenien segrestat durant una protesta, va ser ‘flagel·lat en una acció brutal’ abans de morir. La ‘causa bàsica’ de la seva mort es deu a un doble vessament al cap i el tòrax, segons els resultats inicials de l’autòpsia revelats pel fiscal de La Paz, Edwin Blanco. ‘Estem esperant l’informe final per tenir certesa de les dades. La causa de la mort ha estat bàsicament per vessament cerebral tenim traumatisme cerebral i toràcic; tenim també costelles fracturades. Ha estat una escena molt dura, hi ha hagut una flagel·lació’, ha puntualitzat Blanco. El cos del viceministre serà vetllat al palau de govern, segons ha informat la ministra de Comunicació, Marianela Paco. Les seves restes seran traslladades a Palau en les pròximes hores i es quedaran fins que la família ho disposi, segons declaracions recollides per l’Agència Boliviana d’Informació. ‘La vetlla serà al palau i dependrà de la família a quina hora ho porten i fins a quin moment estarem aquí, serem respectuosos envers els seus sentiments i de les decisions que puguin prendre’, ha afirmat.

Summary: L’autòpsia inicial revela que Illanes va ser ‘brutalment flagel·lat’ i va morir per hemorràgia interna


Joan Majó (1939) és l’enginyer que va fer el primer ordinador de l’estat espanyol, va ser batlle de Mataró pel PSC, ministre d’Indústria sota el govern Felipe González i va acabar treballant a la Comissió Europea portant afers de telecomunicacions, informàtica i televisió. El senyor Majó, actualment, escriu articles d’opinió al diari Ara. Fa un any, va anunciar que es donava de baixa del PSC, el seu partit de tota la vida, pel suport de Miquel Iceta al 155. En aquesta entrevista, explica la seva evolució política i professional i raona per què, tot i no ser independentista, potser votaria ERC, no s’enfrontaria a un independentisme majoritari i es veu incapaç de defensar ara per ara l’unionisme. També explica per què l’1-O va votar que sí a la independència. Majó enraona de manera afable i estructurada. —Vau ser l’enginyer que va fer el primer ordinador de l’estat espanyol. —Sí, senyor. I heu tocat un tema sensible. Avui és al Museu de la Tècnica de Terrassa. El primer ordinador va ser el P. ‘P’ de primer. De P en vam fer molt pocs. El Q no el vam fer perquè la Q no m’agradava. Després vam fer l’R, l’S, que ja va ser el bonic. Ja es veia com un ordinador. La resta semblaven més una màquina d’escriure, i l’ordinador quedava amagat en un armari. —No us fa por que les màquines acabin manant damunt nostre? —Dependrà de nosaltres. Si ho fan, serà culpa nostra i dels qui dirigeixen la política. Hi ha qui diu que els robots han de treballar i pagar impostos. I jo dic que si els robots substitueixen les persones, serà perquè tenen més productivitat. Perfecte. Ara, si creem més riquesa, s’haurà de repartir. Perquè ara la riquesa només se la queden uns quants. —Quin ordinador feu servir? —Tinc un Lenovo, de l’antiga IBM. No he tingut mai Apple. Per mi és massa un cercle tancat. Si tens ordinador Apple, has de fer servir tots els accessoris Apple. Però a casa tinc molts fills, gendres i néts. Convisc amb Apple, codi obert i el que calgui. —Molts fills, quants són? —Sis. Dues noies i quatre nois, tots quatre enginyers. Una noia arquitecta i una noia biòloga. Jo sempre els deia que si no tenien clar el què, la carrera d’enginyer servia una mica per a tot. Explico sempre la mateixa anècdota. Vaig fer una carrera de vuit anys. I a tots els exàmens la qüestió era resoldre problemes. Ens deixaven tenir els llibres al costat. No s’havia de memoritzar res. T’ensenyaven a enfrontar-te a un problema. I això és molt útil en qualsevol cas. —També a la política? —Crec que sí. La política ha d’analitzar un problema i trobar-hi solucions. —Però la política i les campanyes electorals també es basen molt en les emocions. —És una de les coses que ens passa, sí. I a mi m’agrada analitzar els problemes. Una vegada el cor et diu què vols, el cap ha de posar-hi racionalitat. —Per exemple. El 20 d’octubre de 2017 us vau donar de baixa del PSC. Us en penediu? —No. I per una raó. Em vaig donar de baixa perquè, tot i que Miquel Iceta va dir clarament que estava contra el 155 i contra la DUI perquè era un error de les dues parts, em va saber greu que al final el PSC no s’abstingués. Que és el que va fer el president José Montilla. Crec que el PSC es va equivocar donant suport al 155. Per això vaig dir prou. Jo continuo pensant que el partit que representa millor allò que penso és el socialisme democràtic. La socialdemocràcia. I des del punt de vista del cas català, el PSC abans era del tot raonable. —I ara? —Ara crec que el PSC està molt condicionat per les coses que passen a Madrid. La manera com Sánchez enfocava les coses fa un temps, a mi, em semblava suficientment acceptable, sense que fos la meva línia. Però ara està massa espantat per la possible reacció de la dreta espanyola. —Miquel Roca deia: ‘M’he quedat sense partit.‘ Us passa igual? —La veritat és que no sóc a cap partit. I a l’hora d’anar a votar tinc clar que o bé continuo votant socialista o bé votaria aquests que són a mig camí entre la socialdemocràcia i un socialisme més clàssic. Entre l’unionisme i l’independentisme radical, jo necessitaria un entremig. El dubte que tinc és votar PSC, comuns o potser ERC, que veig que últimament s’acosta a les coses que penso. En el sentit de moderació. A veure, jo no sóc independentista. I no ho sóc per una raó molt més profunda que la qüestió catalana. Al món hi ha uns problemes globals tan importants que només es poden resoldre globalment. Si no, no es resoldran. A Brussel·les havia vist moltíssimes vegades com el ministre grec s’aixecava, demanava una cosa, i es feia o no es feia. Però quan s’aixecava el ministre alemany i demanava una cosa que interessava l’estat de Baviera, es feia immediatament. La qüestió és la influència que tens amb aquest veí més gran, que és la Unió Europea. I encara avui, Espanya té molta més influència que no pas pugui tenir una Catalunya independent. —Paradoxal. No sou independentista i potser acabeu votant un partit independentista com ERC. —Estic absolutament convençut que per un camí unilateral serà molt difícil d’arribar a la independència. Aquesta ximpleria de la via eslovena, per exemple. A veure, per què la via eslovena va anar bé? Perquè Alemanya la volia. I perquè estaven en una situació en què els qui no la volien venien de l’època iugoslava. Tenien el 90% de la població a favor de la independència. No és com aquí. Fins i tot el papa la defensava! Dir que això ho podem aconseguir amb un 47%, o fins i tot un 60%, em sembla difícil. No ho aconseguirem pas a còpia de ser més bonics. Espanya ho és molt més. Té moltes més armes. Exèrcit, jutges, lleis, policia, relacions internacionals. Em dèieu que puc arribar a votar un president independentista. Un independentisme que ho vulgui aconseguir des de la via de la negociació, a mi em semblaria molt bé. No faré grans esforços per la independència, perquè no crec que sigui la solució. Però tampoc no la impediré. Ara, segur que no defensaré l’unionisme. —Per què no? —Per què en el moment que hi hagi una bona majoria catalana a favor de l’independentisme deixarà de ser radical. Hi estaria d’acord si s’aconseguís amb aquesta majoria. —Joaquim Nadal em va dir: ‘Acabaré essent un independentista.‘ Veig que no és el vostre cas. Però deixeu clar que tampoc sereu pas un antiindependentista. —No. Depèn molt quina sigui la reacció espanyola i quina sigui la proposta independentista. I un independentisme que tingués el 65% o el 70% de suport no seria pas radical. I, per tant, no seria unilateral. —Els independentistes guanyen unes eleccions amb el 65% o el 70%, i declaren la independència. No seria unilateral? —Si hi hagués una DUI, crec que serviria de molt poc, com va passar fa un any. La raó és que no tindria les eines que necessitaríem ni els reconeixements internacionals, que són fonamentals. Avui, l’actitud de la Unió Europea és clau. I no oblidem que Europa és un club d’estats. Fa dos anys, notava que el posicionament oficial era dir que això era un problema intern espanyol, però en privat deien que ens comprenien, sobretot perquè érem pacífics, i que el govern espanyol era molt extrem. Ara he notat que diuen una altra cosa. —Quina? —Que tant els uns com els altres tenim posicionaments intransigents. —Sí? —Sí, perquè els uns i els altres anem per la via de l’enfrontament. Fa un parell d’anys, érem els bons. I partim d’una base. Les independències com l’eslovena eren, de fet, la sortida d’una dictadura. Nosaltres no podem dir que volem sortir d’una dictadura. L’estat espanyol té molts defectes, però és una democràcia homologable a Europa. —He llegit que vau anar a votar el primer d’octubre. Com el recordeu? —L’1-O vaig dir a Artur Mas que jo considerava que allò no era cap referèndum. Que era una manifestació de força. La meva intenció era anar a votar dient a tots plegats que estaven fora de lloc, perquè allò no servia de res. La intenció era votar nul. I vaig votar que sí quan, al matí, vaig veure les patacades de la policia. Per demostrar una actitud en contra del govern central. Vaig votar a Argentona, on era aquells dies. Per mi va ser una manera de defensar que volíem un canvi. —Canviant de tema. L’economista Francesc Cabana em va dir que ja no creia en el capitalisme. Impressionant. Us he llegit alguns articles en què us hi mostreu molt crític. Molt. —Jo sóc socialdemòcrata. Cosa que vol dir que crec en el mercat lliure i no crec en la dictadura del proletariat. Crec en la llibertat, inclosa l’econòmica, i per tant, crec en el mercat. Ara, el mercat ha d’estar regulat, i per evitar abusos, hi ha d’haver, a més, un procés de redistribució fiscal de la riquesa creada. El meu credo és la llibertat de mercat, la regulació del mercat i la redistribució fiscal. Per tant, no crec en el capitalisme actual. No crec en aquest mercat desregulat i no redistribuït. Ara creix la riquesa, i al mateix temps creix la desigualtat. —I per què creieu en una cosa que s’ha de controlar tant? No és com tenir un gos que mossega constantment? Val la pena? —La primera raó del mercat lliure és mantenir la llibertat personal. No pot ser que et donin les coses decidides. Has de poder decidir què compres i què no. I els preus han de baixar en funció de la demanda. I la segona raó és que el mercat permet que funcioni la competència. Però el mercat està desregulat, camina cap al monopoli i no hi ha competència. Avui, la desregulació s’ha fet en paral·lel a la globalització, i s’han acabat desregulant dues coses que es poden posar en forma de bits. —Quines són? —La informació i el capital. Som en un capitalisme financer mundial i uns poders polítics esmicolats. Qui mana? El mercat financer. Per això deia allò de la independència i de la impotència dels petits estats. El mercat va molt amb compte amb els xinesos i amb els americans. Amb els petits, hi passa per sobre. —Potser vivim un fenomen doble. Cada any, més països són independents. I aquests països s’ajunten. Per exemple, la Unió Europea. Més països que mai. I tots dins la UE. Paradoxal, però cert: independència i unió poden anar de la mà. —Això va ser així durant els anys de Delors. Tot això passava. I anava creixent el procés de construcció de la Unió Europea. Ara, després de Maastricht, es va dir que la unió monetària havia de portar la unió fiscal i la unió econòmica. I això no ha passat. No pot ser que el pressupost de la Unió Europea sigui l’1% del PIB europeu. A Washington, que és el govern central, és gairebé un 20% del PIB. Les autoritats de la Unió Europea no poden fer res amb un 1%. —Quins idiomes parleu? —Anglès i francès. Francès molt bé. Amb la dona vam viure a París i a Brussel·les un temps. I anglès, perquè vaig viure una època a Nova York. Gairebé mig any. Molt al començament de la meva carrera. Als anys seixanta. Jo vaig fer-me home al Bronx. A l’empresa, el director era un immigrant polonès. —Voleu afegir res? —Per mi, la cosa més preocupant és que aquesta deriva del capitalisme, o del mercat lliure i desregulat, ens porti cap a un procés en què tant si hi ha crisi com si hi ha recuperació, creixin les desigualtats. És l’aspecte més perillós de l’actual conflicte social. Ara tenim entre un 10% i 15% de desocupació, però també tenim entre un 5% i un 10% de gent que té feina i és pobra. Això provoca una indignació que comprenc perfectament. Els qui poden posar-hi remei no n’hi posen. Jo torno a la meva idea: regulació del mercat i redistribució fiscal. Doncs les mesures han estat les contràries: desregulació i regressió fiscal.

Summary: Joan Majó: ‘L’1-O vaig votar que sí quan vaig veure les patacades de la policia’


Kepa Junkera ofereix un homenatge a la música de tots els territoris de parla catalana amb el doble disc Fok, un recorregut, a través de 36 cançons, a Catalunya, el País Valencià, les Illes Balears i l’Alguer, que presentarà dijous 8 de febrer a l’Auditori de Barcelona a la sala 1 a les 21h i comptarà amb músics convidats (Marina Rossell, el Pont d’Arcalís o la Cobla Sant Jordi Ciutat de Barcelona, entre d’altres). Tal com promet Junkera, la trajectòria del qual supera els trenta anys, el concert emocionarà amb diferents composicions populars catalanes a les quals el músic, “amb tot el respecte”, ha incorporat la seva estimada trikitixa, la pandereta o la txalaparta, instruments que dialoguen amb la tenora o el flabiol, entre d’altres. Com el desig que crema i aconsegueix la suspensió (momentània) de les pors, amb Fok el trikitilari -mestre de la trikitixa o acordió diatònic- de Bilbao proposa una nova mirada a les músiques populars dels territoris de parla catalana, tot accentuant els llaços que uneixen la música d’arrel. Els lectors de Tornaveu podran obtenir entrades amb descompte (14 € cada entrada) introduint el codi de descompte AL074 al web de l’auditori, fent clic aquí. Està molt animat. Contagia entusiasme. Arribar fins a Fok ha estat apassionant. He contactat amb tants amics per realitzar el projecte, que tinc una felicitat enorme. Em sento part de la cultura catalana. Crec que vivim en un món en què hi ha mobilitat, però no tenim temps per conèixer-nos, tot és tan superficial com una fotografia que només parla d’un instant. Amb Fok m’he capbussat a la cultura catalana; la música et permet viatjar d’una manera molt intensa. Podríem situar la primera espurna de Fok en la col·laboració amb l’arpista català Josep Maria Ribelles, com a productor i intèrpret, al disc Enllà, publicat el 2017? Sens dubte, tot i que des del principi de la meva trajectòria he viatjat per tota la península Ibèrica, sempre gaudint de tot el que compartim i el que ens diferencia. He compartit escenaris i he col·laborat amb diferents grups, i pel que fa a la música catalana, sempre hi he tingut un lligam molt estret. Fok comparteix amb el disc Galiza  la voluntat d’un apropament a una altra cultura de la península; un projecte que continuarà amb un tercer disc del qual no puc avançar gaire. Els tres discs conformaran una trilogia que celebra la riquesa cultural . Crec que estem pagant el desconeixement entre diverses cultures, i descobrir-les és una meravella. Llegeix l’entrevista sencera a Tornaveu fent clic aquí

Summary: Kepa Junkera: “M’apassiona la música d’arrel, perquè t’ubica en el món”


El ministre d’Afers Estrangers espanyol, Josep Borrell, va aprofitar la primera entrevista d’ençà que va assumir el càrrec per deixar anar una frase que, tal com la va pronunciar, semblava prou preparada: ‘Catalunya és al caire de l’enfrontament civil’, va dir, mentre li demanaven per l’acostament dels presos. L’entrevistadora, Ana Pastor, li va respondre que aquella frase portaria cua, i òbviament, n’ha portat. Borrell, assidu a les manifestacions de Societat Civil Catalana i darrerament una de les cares més visibles, passa per alt que és en concentracions d’aquesta entitat de caire unionista on es registren agressions violentes. La presidenta de l’ANC, Elisenda Paluzie, assenyalava la contradicció en què cau Borrell: ‘SCC i una part de l’unionisme a Catalunya amb què ha col·laborat Josep Borrell ha cercat aquest enfrontament civil; amb aquests grupuscles amb què ells col·laboren, que participen en les seves manifestacions i que provoquen incidents i agressions. Això ho utilitzen per dir que és una minoria però després l’unionisme, representant per Borrell amb aquestes paraules, ho utilitza per a dir que hi ha confrontació civil.’ Un usuari de Twitter ha aplegat en un fil algunes de les agressions que hi ha hagut en manifestacions unionistes, com ara Societat Civil Catalana. Són aquestes: Manifestantes por la unidad de España, dan una paliza a un independentista. En manada, como mejor saben: pic.twitter.com/GCUvr077zO — Danidovich de Cádizgrado ☭🎗 (@DanidovichCz30) June 9, 2018 "unionista" insulta y agrede a un viandante que le recriminó la retirada de lazos. No podía faltar el insulto de "maricón": pic.twitter.com/40W9Z46soz — Danidovich de Cádizgrado ☭🎗 (@DanidovichCz30) June 9, 2018 Energúmenos quemando una estelada al grito de "España una, grande y libre": pic.twitter.com/xQlLHHhoj9 Pero no les llaméis fascistas, que los totalitarios son otros. — Danidovich de Cádizgrado ☭🎗 (@DanidovichCz30) June 9, 2018 Agresión contra dos miembros de la CUP por pegar carteles contra el 155: pic.twitter.com/E8Iylwx0V0 — Danidovich de Cádizgrado ☭🎗 (@DanidovichCz30) June 9, 2018 Periodista alemana explica cómo tuvo que salir por patas cuando un puñado de "unionistas" la confundieron con periodista de TV3: pic.twitter.com/ATY1Vn01zV — Danidovich de Cádizgrado ☭🎗 (@DanidovichCz30) June 9, 2018 Acoso e intimidación a periodista en una marcha "unionista" en Sabadell: pic.twitter.com/LeKM3g99dZ — Danidovich de Cádizgrado ☭🎗 (@DanidovichCz30) June 9, 2018 Agresión a un hombre durante una marcha por la "unidad" de España, con presencia de C´s, PSOE, y SCC: pic.twitter.com/YJ1W2C1TJk — Danidovich de Cádizgrado ☭🎗 (@DanidovichCz30) June 9, 2018 "O dices viva España o te reviento el coche": pic.twitter.com/GeWREmINs4 #Libertad Qué majos, que solo quieren "libertad". Otra cosa es PARA QUÉ. — Danidovich de Cádizgrado ☭🎗 (@DanidovichCz30) June 9, 2018 Un macho español agrede e increpa a periodista y luego se señala sus partes: pic.twitter.com/WmvWoqdHCh — Danidovich de Cádizgrado ☭🎗 (@DanidovichCz30) June 9, 2018 Agresión a un inmigrante durante una marcha por la "unidad": pic.twitter.com/4ml45yMX0V — Danidovich de Cádizgrado ☭🎗 (@DanidovichCz30) June 9, 2018 Agresión a periodista catalán por parte de un "españolista" durante una marcha convocada por Sociedad Civil Catalana: pic.twitter.com/0JNNFeDT0r — Danidovich de Cádizgrado ☭🎗 (@DanidovichCz30) June 9, 2018 "Españolista" propina un puñetazo a un hombre que gritaba : pic.twitter.com/hStncZ1Fkr — Danidovich de Cádizgrado ☭🎗 (@DanidovichCz30) June 9, 2018 Agresión en el Metro de Barcelona a un inmigrante por parte de quienes iban a acudir a una marcha convocada por SCC: pic.twitter.com/fWCY2nB7mU Quedaos con la cara del que lleva la camiseta de España, sale en el próximo vídeo haciendo el saludo nazi. — Danidovich de Cádizgrado ☭🎗 (@DanidovichCz30) June 9, 2018 Saludo nazi en manifestación convocada por SCC: pic.twitter.com/Wloq3hMQc6 y secundada por C´s: https://t.co/Wloq3hMQc6 Ahí tenemos al del Metro. — Danidovich de Cádizgrado ☭🎗 (@DanidovichCz30) June 9, 2018 Agresión a periodista de TV3 en manifestación "españolista" secundada por PP, PSOE y C´s: pic.twitter.com/IEiqkoQIGp — Danidovich de Cádizgrado ☭🎗 (@DanidovichCz30) June 9, 2018 Paliza a un fotógrafo durante una marcha convocada por Sociedad Civil Catalana en Barcelona: pic.twitter.com/XY9MGxJk93 — Danidovich de Cádizgrado ☭🎗 (@DanidovichCz30) June 9, 2018 Manifestantes "españolistas" apedrean ventanas que lucen esteladas: pic.twitter.com/WchKG5kFhR — Danidovich de Cádizgrado ☭🎗 (@DanidovichCz30) June 9, 2018 Y este último es INDIGNANTE. Multitud de "Españolistas", profieren insultos machistas a una periodista rusa que cubría una manifestación "unionista": pic.twitter.com/UGd1fRP8UE — Danidovich de Cádizgrado ☭🎗 (@DanidovichCz30) June 9, 2018

Summary: La violència ultra de què no parla Josep Borrell, en divuit vídeos


Avui hi ha prevista a Barcelona una manifestació unitària per a denunciar el judici contra el procés, que va començar dimarts. Amb el lema ‘L’autodeterminació no és delicte’, la intenció dels organitzadors és aconseguir una manifestació tan multitudinària com les de les diades. Qui la impulsa? La manifestació la convoquen les entitats i partits sobiranistes: l’Assemblea Nacional Catalana, Òmnium Cultural, JxCat, ERC, la CUP, Catalunya en Comú, la Crida Nacional, Acció Escolta, l’Associació Catalana pels Drets Civils, l’Associació de Municipis per la Independència, el CIEMEN, la Confederació d’Associacions Veïnals de Catalunya, el Consell Nacional de la Joventut de Catalunya, Escoltes Catalans, FemCat, Irídia, Lafede.cat, la FAPAC, els Minyons Escoltes i Guies, Novact, la Plataforma per la Llengua, Unió de Pagesos, la Intersindical i la USTEC. Quan comença i quin recorregut farà? La marxa començarà a les cinc de la tarda a la plaça d’Espanya i omplirà la Gran Via fins a la plaça de la Universitat, on s’instal·larà un escenari per a fer-hi parlaments. Com que aquesta vegada no s’ha fet organització per trams, els organitzadors demanen als manifestants que es reparteixin per tota la Gran Via. També han recomanat de dur el mòbil amb bateria. Siguem murs humans contra la repressió. Vine a la manifestació!📅 Avui⏰ 17 h📍 Gran Via (de pl. Espanya a pl. Universitat)🚇 Metro: Espanya, Rocafort o Urgell🔋 Porta el mòbil amb bateria Estiques atent a les properes accions al nostre WhatsApp 👉🏻 https://t.co/byZ7duHhik pic.twitter.com/CvzstUeXAG — Òmnium Cultural (@omnium) February 16, 2019 Com afectarà el trànsit? Segons que ha informat la Guàrdia Urbana de Barcelona, hi haurà les següents afectacions de trànsit: Prohibició d’estacionaments De les 7.00 i a les 20.00, es prohibeix l’estacionament (fins i tot als vehicles de dues rodes a les voreres) a: Diputació – Casanova (xamfrà Llobregat – mar). Plaça de la Universitat (tota la plaça / banda mar de la calçada). Circulació A partir de les 10.00, es tallarà el trànsit de: Gran Via de les Corts Catalanes (calçada central) – Aribau: es deixaran lliures ambdues calçades laterals de la Gran Via, i el trànsit es desviarà pel carrer d’Aribau. En cas que sigui necessari, es faran desviaments als carrers de Casanova, Comte d’Urgell i Entença. A partir de les 16.00, es tallarà el trànsit de: Plaça d’Espanya: romandrà aïllada a la circulació, i el trànsit es desviarà per la Gran Via – Sant Germà (calçada central / possible ocupació de la plaça d’Espanya) o bé el carrer de Mèxic (iniciada la manifestació), Creu Coberta – Moianès, Tarragona – Consell de Cent. Pel que fa a l’avinguda del Paral·lel, durant la concentració, el trànsit es desviarà pel carrer d’Entença i una vegada començada la manifestació, a l’altura del carrer de Lleida. Avinguda Reina Maria Cristina: romandrà tallada en tota l’extensió, i el trànsit es desviarà per l’avinguda de Francesc Ferrer i Guàrdia. Plaça de les Drassanes: no es permetrà l’accés a la calçada de la banda Besòs de l’avinguda del Paral·lel. Avinguda del Paral·lel (calçada descendent): s’impedirà l’accés de la circulació a les vies ascendents, i els vehicles es desviaran cap a la plaça de les Drassanes. Ronda de Sant Antoni – plaça de la Universitat (costat Llobregat): no es permetrà l’accés cap al carrer d’Aribau, i el trànsit es desviarà pel carrer de Pelai. Gran Via de les Corts Catalanes, entre la plaça d’Espanya i el carrer de Balmes (recorregut): la circulació de totes les vies en sentit descendent es desviarà a l’altura de Diputació. Les ascendents, per Sepúlveda i per l’avinguda del Paral·lel. Carrer de Mèxic: tots dos carrils seran de baixada per facilitar el desviament de la Gran Via de les Corts Catalanes. Línies de bus afectades Les línies de bus afectades per aquests talls (es desviaran o se’n limitarà el recorregut) seran: D20, D40, D50, H10, H12, H14, H16, V5, V7, V9, V11, V13, V15, 7, 13, 21, 24, 27, 46, 52, 54, 55, 59, 63, 65, 67, 78, 79, 91, 106, 115, 120, 121, 150 i el bus especial del servei del funicular de Montjuïc. Com es podrà seguir en directe? VilaWeb oferirà un seguiment en directe de la manifestació, amb un minut-a-minut i un vídeo en directe, a través d’aquest enllaç. Com podeu anar-hi? Les parades de metro recomanades per anar a la manifestació són Espanya, Rocafort i Urgell. Algunes assemblees territorials de l’ANC han llogat autocars per assistir a la manifestació de Barcelona. Qui vulgui comprar bitllets pot posar-se en contacte amb la territorial que tingui més a prop. Heus ací el mapa dels autobusos que s’organitzen, creat pel canal l’Alerta: Hi haurà més mobilitzacions? Després de les mobilitzacions de dimarts i la manifestació d’avui, encara es faran més accions per a denunciar el judici contra el procés. La Intersindical-CSC ha convocat una vaga general el 21 de febrer, que la pot fer tothom, al marge dels sindicats convocants. Qui hi pot participar, en la vaga general del 21 de febrer? Les claus principals de la mobilització A més, és previst que el 16 de març es faci una manifestació unitària a Madrid. Començarà a les sis de la tarda, però el recorregut encara no ha estat definit. Manual de mobilitzacions per a denunciar el judici contra el procés

Summary: Guia de la manifestació del 16 de febrer pel judici contra el procés


El coordinador de règim intern de CDC, Francesc Sánchez, ha anunciat que es té previst que demà els associats puguin votar el nou nom del partit. ‘És evident que demà aquest partit tindrà nom’, ha afirmat. A parer seu la comissió està treballant a bon ritme i demà les propostes seran sotmeses votació el plenari. De moment, ‘Junts per Catalunya’, ‘Partit Nacionalista Català’ i ‘Partit Demòcrata Català’ són algunes de les propostes que han prosperat. ‘MésCatalunya’ i ‘Catalans Convergents’, proposats ahir per la direcció, no han assolit el suport mínim del 60% de la comissió. Sánchez ha reconegut que ahir la direcció es va equivocar amb les propostes i la manera com es van comunicar. Tanmateix, ha volgut deixar clar que l’objectiu del congrés va més enllà del ‘canvi de nom’.

Summary: CDC preveu votar demà el nom definitiu del nou partit


Facebook i Instagram han patit aquesta tarda una caiguda a Europa i als Estats Units. Al país, segons l’indicador Facebook Down, la caiguda més pronunciada ha estat a a ciutat de Barcelona, tot i que diversos usuaris no han notat que les dues xarxes socials hagin deixat de funcionar. La caiguda també afecta alguns països d’Amèrica del Sud i del sud-est asiàtic, tot i que els principals problemes es registren al continent europeu i a l’Amèrica del Nord. Ara per ara, no s’han explicat els motius dels problemes de funcionament.

Summary: Facebook i Instagram cauen a Europa i als Estats Units


El govern espanyol en funcions ha sol·licitat al Tribunal Constitucional espanyol (TC) que declari la nul·litat dels decrets de la Generalitat que recullen el canvi de denominació de la conselleria d’Exteriors i l’adscripció de la secretaria d’Exteriors i de la UE a l’estructura d’aquest departament. Al plec de noves al·legacions que ha presentat al TC –a les quals ha tingut accés l’ACN–, s’indica que, amb independència de la denominació que utilitzen els decrets, mantenen invariables les funcions atribuïdes a la nova conselleria. A parer del govern espanyol, doncs, ‘incompleixen també materialment’ la suspensió cautelar de les competències de la conselleria d’Exteriors. L’estat espanyol recorda que el decret del govern estableix que ‘mentre el Tribunal Constitucional mantingui la suspensió’ la conselleria d’Exteriors passa a denominar-se ‘Departament d’Afers i Relacions Institucionals i Exteriors i Transparència’ i atribueix a aquest departament les competències sobre acció exterior previstes a l’Estatut. Afegeix encara que les declaracions del conseller Raül Romeva ‘que consten a la pàgina web de la Generalitat’ indiquen que aquest canvi de denominació del departament ‘no afecta la denominació del càrrec de conseller, ni les funcions inicialment previstes per a aquest departament’. El govern espanyol també assegura que el decret publicat al Diari Oficial de la Generalitat ‘determina l’adscripció de la Secretaria d’Afers Exteriors i de la Unió Europea al Departament d’Afers i Relacions Institucionals i Exteriors i Transparència’, i conté una motivació ‘idèntica’ al decret anterior.

Summary: El govern espanyol demana al TC que també anul·li el decret sobre el canvi de nom de la conselleria d’Exteriors


BARCELONA, 6 (EUROPA PRESS) Els Mossos d’Esquadra han detectat 33 intents de segrest virtual des de començament d’any, un més que en tot el 2015, amb un repunt en els últims 11 dies. Des del 25 de juny hi ha hagut 15 casos d’aquest tipus, en els quals es contacta amb la víctima per telèfon per fer-li creure que s’ha segrestat un familiar per cobrar un rescat. En declaracions aquest dimecres a Rac1, el cap de la Unitat Central de Segrestos i Extorsions dels Mossos, Enric Martínez, ha assegurat que els delinqüents fan trucades ‘aleatòries’ i busquen víctimes de la zona alta de Barcelona. Martínez ha detallat que les trucades solen procedir de Xile, amb el prefix 056, i el delinqüent no deixa que la víctima pengi el telèfon: ‘Et fan creure que t’estan vigilant’. La policia catalana va rebre aquest dimarts una denúncia de la primera víctima de Catalunya que ha pagat: va enviar 1.200 euros a Xile a través d’un locutori pel presumpte segrest de la seva filla.

Summary: Els Mossos d’Esquadra detecten 33 segrestos virtuals aquest any, més que en tot el 2015