El ministeri d’Hisenda espanyol diu que desblocarà abans d’octubre els 4.500 milions d’euros de les bestretes del 2019 que deu a les comunitats autònomes, malgrat que fins ara havia dit que no podia fer-ho. Així ho ha avançat avui el diari El País en una informació que ha causat indignació per part de diverses forces polítiques. Per part del govern català, han reaccionat el president Quim Torra i el vice-president Pere Aragonès. Torra ha donat a entendre que és una estratègia de propaganda del PSOE de cara a les eleccions espanyoles del 10 de novembre, mentre que Aragonès ha dit que això demostra que la Generalitat tenia raó en denunciar el govern espanyol per retenir irregularment el finançament corresponent a Catalunya. ‘Mantindrem la demanda presentada fins que no arribi fins a l’últim euro’, ha afegit. Engany rere engany. Ministres que afirmen tenir informes que no tenen; xantatges perquè “fins que no hi hagi Govern” no poden pagar; i ara apareix una escletxa!, miraculosament, en començar la campanya electoral. Vergonya, cavallers, vergonya. https://t.co/C9s8BrLore — Quim Torra i Pla (@QuimTorraiPla) September 21, 2019 Es demostra que teníem i tenim raó en denunciar el govern espanyol per retenir irregularment el que ens correspon. Mantindrem la demanda presentada fins que no arribi fins a l’últim euro.https://t.co/8GTG7hdOSB — Pere Aragonès 🎗 (@perearagones) September 21, 2019 El PSPV, satisfet El secretari d’Organització i diputat del PSPV-PSOE a Les Corts, José Muñoz, ha afirmat que ‘la ministra d’Hisenda María Jesús Montero ha complert amb els compromisos adquirits amb el president Ximo Puig‘. Mitjançant un comunicat, Muñoz ha explicat que aquesta decisió ‘permetrà que la tresoreria de la Generalitat tingui una pilota d’oxigen important.’ Segons el diputat, aquesta quantitat ‘suposa una embranzida important per a tots els valencians i valencianes.’ L’anunci del govern espanyol és una ‘molt bona notícia per a la Comunitat, que porta anys sofrint el maltractament de governs de la dreta, que ha castigat amb infrafinançament a la nostra Comunitat Valenciana’, ha insistit Muñoz. I ha recordat que la reunió del passat dilluns entre la ministra i el president Puig ‘ha tingut els seus fruits i aquí es demostra.’ Muñoz ha expressat que ‘després de molts anys d’abandonament del Partit Popular, ja era hora que un govern es preocupés pels problemes dels valencians i les valencianes.’ ‘Escletxa legal’ L’advocacia de l’estat impedia de lliurar aquests fons per a no restar marge de maniobra al següent executiu, però el govern de Pedro Sánchez diu haver trobat ara una escletxa legal per a actualitzar el finançament de les comunitats sense saltar-se aquest dictàmen, que impedeix el pagament de les quantitats per estar en funcions. La Moncloa argumenta que la repetició d’eleccions permet fer-ho perquè no hi haurà govern fins a finals del 2019 -com a mínim- i Hisenda considera que, d’aquesta manera, no es condicionarà el proper govern. Els deutes de l’estat espanyol amb els governs dels Països Catalans pugen a més de mil quatre-cents milions d’euros. La major part del deute, 874 milions, correspon al Principat; el País Valencià en reclama 450 milions i les Illes, 99. Cal recordar, a més, que l’estat espanyol deu uns altres 13.053 milions d’euros en concepte de deutes històrics. L’executiu espanyol deu més de tretze mil milions d’euros als governs dels Països Catalans

Summary: La intenció del govern espanyol de pagar ara els deutes del finançament indigna la Generalitat


David Bonvehí va arribar a la presidència del PDECat al juliol, amb l’encàrrec de negociar l’encaix amb la Crida i de recosir els dos grans sectors en pugna dins el partit per evitar un trencament. Encara hi treballa. Ho fa amb els presos polítics del PDECat i amb Míriam Nogueras. La previsió és d’enllestir una proposta perquè les bases del partit decideixin què fer després del 19 de gener, quan la Crida es constituirà formalment. En aquesta entrevista, també parla sobre l’enduriment de Pedro Sánchez envers l’independentisme, de les darreres actuacions dels Mossos d’Esquadra, de l’actitud de Quim Torra amb els CDR i de la incomoditat que causa en el PDECat el to d’algunes mobilitzacions. —Pedro Sánchez va deixar clar al congrés que seria molt contundent amb Catalunya si es vulnerava la legalitat espanyola i que no descartava de traslladar-hi forces de seguretat de l’estat si considerava que els mossos no compleixen les seves funcions. S’hi pot dialogar, amb un govern espanyol com aquest? —Pedro Sánchez es va equivocar. El discurs de dimecres no té res a veure amb el de fa cinc mesos, quan va fer la moció de censura i l’independentisme li va donar suport. En aquell moment, l’independentisme li va fer costat perquè mai més no es produís un discurs com el que dimecres va fer. Per tant, crec que es va equivocar. Pedro Sánchez ha de decidir si vol mantenir aquest discurs, que podria subscriure perfectament la dreta espanyola més feixista i recalcitrant, o si s’entén amb els demòcrates de l’estat espanyol i els independentistes catalans, que era el que nosaltres esperàvem. Ha tirat cap a la primera via. Si continua en aquesta línia, té els dies comptats com a president del govern espanyol. —Això complica encara més que el PDECat puguin avalar el pressupost espanyol? —Sí. El vam fer president i l’única cosa que li vam demanar és que posés sobre la taula una solució política, que comencéssim a parlar, que tingués en compte la situació d’anormalitat democràtica que tenim a Catalunya. No ha estat capaç de complir el mínim que li vam demanar. El nostre no al pressupost ja era ferm i, des d’ahir, doblement ferm. —Si hi ha eleccions espanyoles, el PP podria governar amb Cs i Vox. Això no empitjoraria les possibilitats de trobar una via negociada? —Una de les decisions que ha de prendre l’independentisme és si li interessa més un govern del PSOE amb Podem a Espanya o un govern de dretes espanyol. Mesos enrere, vam decantar-nos per la primera opció. Ens semblava que era més democràtic, que l’independentisme podria millorar. Però després del discurs de Sánchez tenim pocs arguments per a dir que el govern progressista és molt diferent que l’altra opció. —Si es tanca la via de la negociació, l’independentisme ha d’optar per la unilateralitat o esperar i acumular forces? —L’independentisme sempre ha de continuar cercant el diàleg a Espanya. Ha de continuar governant les institucions pròpies de manera excel·lent, construint república des dels ajuntaments i la Generalitat, i això vol dir fer canvis profunds en l’administració de la Generalitat. Ha de continuar internacionalitzant el conflicte i convencent més gent de Catalunya, parlant a les ciutats de l’àrea metropolitana i al poble més petit d’alta muntanya del país. Ha de parlar amb els independentistes i amb els que no ho són; a aquests els ha de convèncer perquè siguem més. —Acumular forces per tornar-ho a intentar més endavant, per tant. —Sí, l’objectiu de la independència ja no se n’anirà. En cap cas, o almenys al PDECat, no hi ha ningú que no vulgui la independència. És un objectiu irrenunciable. —Això vol dir que es mantenen les condicions que en l’anterior legislatura van portar a actuar de manera unilateral però amb la renúncia a intentar exercir el control efectiu del territori? —En l’anterior legislatura, no es va fer pròpiament una declaració unilateral d’independència. Es van aprovar unes lleis al parlament, unes lleis per majoria democràtica, i no hi havia ni control efectiu del territori ni violència, ni es volia imposar la independència per la força, sinó per la via democràtica. Aquesta és la via que vam seguir. Vam veure que ens portava a declarar la independència però és veritat que, per a fer-la efectiva, no n’hi havia prou. Per a fer efectiva la independència, hem d’explorar vies diferents. —La via eslovena que ha defensat Torra, aleshores, no pot servir d’exemple per a Catalunya? —Hem d’analitzar qualsevol país que ha estat independent. Però, després d’estudiar moltes vies, hem de trobar la pròpia. En diem via catalana, i és diferent de les altres. Potser el cas que més s’assembla a Catalunya, o en el que sempre ens hem emmirallat més, és l’escocès, però també hi ha una diferència substancial, que és que l’estat espanyol no vol fer de Regne Unit i per tant és una via que a hores d’ara no es veu factible. —Sánchez ha instat els partits independentistes a fer una nova proposta d’encaix a Espanya que compti amb el suport de tres cinquenes parts del parlament. —Ja n’hem fetes moltes. Vaig entrar de diputat el 2010. Vam fer una proposta de pacte fiscal amb cent diputats. Hi ha hagut majories àmplies al parlament en molts moments i recordem que l’estatut mateix que en va sortir no té res a veure amb el que al final va acceptar Espanya. No ens cansarem de buscar grans consensos. Hi ha un consens elevadíssim que la gent no vol ni la monarquia espanyola ni institucions caduques, tampoc la repressió de què són víctimes els nostres presos… La gent vol el dret de decidir o d’autodeterminació. El senyor Sánchez hauria de saber que més de tres cinquenes parts de Catalunya volen el dret d’autodeterminació. —El batlle de Montblanc, Josep Andreu, d’ERC, ha anunciat que s’afegia a la vaga de fam en suport dels quatre presos que en fan. Heu pensat a fer un dejuni o a afegir-vos a la vaga? —Com a partit, vam donar suport als dejunis i intento anar cada tres dies o quatre a comprovar l’estat de salut dels nostres companys a la presó. Estic molt preocupat pel seu estat de salut. En tot moment, com a partit, fem el que ells ens demanen. La vaga de fam és de les poques opcions que tenen de denúncia, i ens demanen que nosaltres, des de fora, intentem arribar a acords amb l’independentisme i que tirem endavant per governar bé aquest país. —El fet que el consell de ministres espanyol es reuneixi divendres que ve a Barcelona és una provocació? —Tothom té el dret de reunir-se, només faltaria, i de prendre les seves decisions, però venir-se a reunir a Barcelona no és políticament intel·ligent. —Si es repeteixen algunes imatges de manifestants llançant tanques, la imatge de l’independentisme en pot sortir perjudicada? —Si fem les coses bé, i la manifestació i la reivindicació és unitària i l’organitza de manera correcta la societat civil, no hi haurà aquestes imatges. Ja hem après que hem de tenir una actuació impecable. En la manera de manifestar-nos, ens hem equivocat molt poques vegades, i per tant estic segur que divendres no es produirà això. —Què us van semblar les càrregues dels Mossos d’Esquadra? —Sempre defenso els Mossos d’Esquadra. És una policia exemplar a escala europea. Com a partit sempre hem cregut que una de les coses més importants que tenim els catalans és la seguretat i, per tant, total suport als Mossos. És veritat que alguna imatge em va sorprendre, alguna actuació concreta d’algun agent, i espero que s’investigui. Sempre que els Mossos intervenen, tenen el meu respecte. Confio molt en la seva professionalitat. —El president Quim Torra va fer un ultimàtum de quatre dies al conseller Miquel Buch per a fer canvis a la cúpula dels Mossos. Això va originar una petita crisi. Després, van decidir que no hi hauria canvis, almenys de moment. Vau donar suport a Buch a Twitter. Es podia considerar que qüestionàveu el president. —No ho vaig fer per això. No sóc al govern i no sé si aquest ultimàtum va ser en aquests termes o no. En tot cas, parlant amb el president Torra i el conseller Buch, crec que en tot moment han intentat anar coordinats i que estaven preocupats per algunes imatges que havien vist. Però no tinc la sensació que això hagi originat cap crisi de govern ni entre ells dos. En cap cas el PDECat no ha qüestionat l’actuació dels Mossos d’Esquadra, ni del conseller Buch, ni del president Torra, tampoc. —Torra no té un partit ni cap suport orgànic al darrere i compta amb un nucli de confiança molt petit. Està sol? —No m’atreviria a dir-ho d’aquesta manera. Té una majoria bastant sòlida, molt diversa, i ell és una figura molt transversal, fruit d’aquesta varietat de l’independentisme. Només puc parlar pels diputats del PDECat, però sempre vam dir que, des de la seva investidura i fins al final, li donaríem suport. Juntament amb els grups al congrés i al senat, tenim trobades amb ell, coordinem l’estratègia. És veritat que de vegades amb punts de vista diferents. No és cap secret tampoc. Però, en tot cas, la paraula ‘sol’ no és la més adient. —Torra ha tingut una actitud de comprensió amb les actuacions dels CDR i va dir que havien de pressionar. Artur Mas va afirmar a Catalunya Ràdio que no és funció dels polítics dir això. Ho compartiu? —Comparteixo tot el que diu el president Mas, sempre. És veritat que són moments molt complexos i en què el llenguatge és important. Hem de ser conscients que ens miren amb lupa i que qualsevol frase és malinterpretada. Coincideixo bastant amb el president Mas que un president de la Generalitat segurament ara no ha de donar ordres ni ha d’alimentar segons quines actuacions quan són tan mirades amb lupa. —El PDECat l’incomoden algunes actuacions dels CDR? —Ens incomoda la gent que va amb la cara tapada, que crema contenidors, que són uns brètols. Ens molesta la gent que llança tanques. No ho compartim. Els CDR, com a organització, són diversos i no puc malparlar-ne en cap cas. Sí d’aquestes actuacions concretes, que de vegades han reivindicat alguns CDR. —La desobediència civil per mirar d’avançar en la consecució de la República, què us sembla? —Sempre que sigui pacífica, mesurada, i serveixi per a avançar, no l’acostumo a descartar. Sempre que sigui compartida per molta gent per a poder canviar coses i sempre que no perjudiqui terceres persones. —Quan es fa una mobilització contundent és molt difícil que no hi hagi terceres persones afectades. Per exemple, els comerciants ja diuen que les mobilitzacions del 21-D els poden perjudicar a les portes del cap de setmana més important de la campanya de Nadal. —Sí, però crec que la societat catalana, el dia 21, actuarà d’una manera perquè els comerciants no en resultin gaire afectats. Segur que trobarà la manera de fer-ho. Hem de fer les coses d’una manera que els perjudiqui tan poc com sigui possible. —I quan s’aixequen barreres de peatge o es tallen carreteres durant hores? —Com a David Bonvehí, ara això no ho faria. No ho comparteixo. —Com ha de ser l’encaix del PDECat amb la Crida? —Tothom ha vist què ha passat aquests últims mesos a la Crida. Continuem essent l’únic partit que li dóna suport explícit i esperem a veure si la Crida accepta que un partit com el PDECat hi pugui col·laborar. Si ho permet, m’he compromès, davant la militància i la direcció, a trobar-hi un encaix. Nosaltres som els de la unitat, els de la transversalitat, sempre hem estat un partit obert. —Fins ara la Crida ha refusat la incorporació orgànica de tot el partit i ha prioritzat l’adhesió individual dels militants. I això de moment no ha canviat. —D’acord, però jo tinc un mandat de l’assemblea que diu que he d’encaixar el partit a la Crida. Espero a saber com puc encaixar-lo. —Globalment? —Aquest és el meu mandat, independentment que hi hagi gent que individualment s’hagi fet de la Crida. Ho respecto i n’estic content. —Això podria ser una coalició electoral? —No és pas sobre la taula així, però alguna forma de col·laboració haurem de trobar perquè aquest país i aquest espai polític necessiten unitat. —Si la Crida es constitueix com a partit, hi ha el problema que els estatuts del PDECat no permeten la doble militància. Una solució seria reformar-los? —Totes les meves forces van destinades a encaixar globalment el PDECat dins la Crida. Espero a veure com la Crida s’acaba constituint i si és possible o no. Què acaba essent la Crida i com acaba configurant-se. —La Crida va deixant de banda l’electorat més moderat del PDECat, heretat de l’antiga CDC? —No ho sé. No sé com s’acabarà configurant, ni el programa ideològic. L’única cosa que puc dir és que el PDECat, dins aquest espai de centre, ha procurat tenir gent més moderada, que venien fins i tot de l’antiga CDC, i un nou independentisme més desacomplexat. Hi han tingut cabuda i espero que en el futur també n’hi tinguin. —Us fa por que, per la falta d’entesa, hi hagi una escissió? Que una part dels associats se’n vagin a la Crida i a una altra es quedi? —Internament, no ho noto. Sí que noto que la gent té ganes de sumar, que no té ganes de partir-se més i que, quan vagi a unes eleccions, trobi una butlleta potent que representi la majoria del sobiranisme. —La Crida diu que es dissoldrà quan s’aconsegueixi la independència. El PDECat podria hivernar fins llavors? —Un partit polític només pot sobreviure si fa política. La paraula ‘hivernar’ no la contemplo. —I la dissolució encara menys… —Ja vaig dir que no ho faria. Mentre sigui president, no ho faré, això. —Una de les conseqüències de les dificultats d’aquest encaix és que encara no tenen cap de llista per Barcelona ni per a les eleccions europees. Per Barcelona, ho ha de ser Neus Munté? —Del PDECat, segur que n’ha de ser la cap de llista, i té l’encàrrec de fer una llista transversal. Si ella opta per no anar de número u, li ho respectaré, però ha de ser una decisió seva. Neus Munté continua essent la nostra referència a Barcelona. —Què us sembla que Ferran Mascarell vulgui ser el candidat? —Tothom és lliure de fer allò que consideri convenient. Ve d’una tradició de partits diferents del PDECat. En els últims anys ha col·laborat molt amb nosaltres i jo sempre havia pensat que acabaria formant part d’aquesta llista transversal que fem a Barcelona. Si opta per no venir amb nosaltres, respecte total. —Podria ser un bon candidat per a tot aquest espai? —Ho hauria de decidir Neus Munté i ja vaig dir que a mi em semblava que, després de tot el que ha passat, Neus Munté és més bona candidata. —Qui hi posarà ordre si els actors no es posen d’acord? Hi ha qui diu que Puigdemont haurà de decidir o que tot es desencallarà si Joaquim Forn fa el pas per a ser candidat. —Mantinc reunions amb tres persones que faran que tot això vagi perfectament: Jordi Sànchez, Joaquim Forn i Neus Munté. Estic molt tranquil. No crec que tinguem problemes a Barcelona. Trobaran la solució. —Al PDECat aviat faran primàries per a les eleccions europees. —Sí, i anem mirant quina coalició és la millor. Fins a l’últim moment intentarem una coalició independentista amb ERC, però cada vegada es veu més difícil. Estem pendents també de llistes amb més partits nacionalistes de l’estat espanyol però és quasi impossible si ERC no hi juga. Per tant, tenim alguna altra opció, com la nostra coalició històrica amb algun partit del País Basc i de Galícia. A les primàries es pot presentar gent que no sigui del partit i a final de gener hauríem de tenir el nom que encapçali la llista. —Després de l’assemblea del PDECat de l’estiu, quina relació hi teniu, amb Puigdemont? —Havíem estat companys al parlament, teníem una relació molt estreta. En aquests dos anys, al PDECat ens han passat moltes coses. Igual que Artur Mas, sempre serà el meu referent polític. És una relació d’admiració, també de tristesa perquè ha d’estar a Brussel·les, i intento compartir amb ell les decisions més importants. La seva opinió en molts casos és decisiva, o jo la tinc molt en compte. L’última vegada que el vaig veure va ser el cap de setmana passat amb la presentació del Consell per la República. Vam estar molt contents d’anar-hi i ell de veure’ns-hi. —A la direcció del PDECat, hi conviuen dues sensibilitats pel pacte que vau fer al congrés. Dieu que no hi ha risc d’escissió però aquests últims mesos han aflorat tensions. —És un partit complex, tendre, en què els lideratges que tenim són nous. Des de la meva presidència intento entendre i dialogar amb tothom, fer un partit on càpiga tothom. També sóc conscient que el meu lideratge és nou, de vegades pactista, i que no pretén imposar cap visió determinada de veure les coses. Però sí que m’he fixat una línia vermella: que aquest partit no es dissolgui, que continuï fent política.

Summary: David Bonvehí: ‘Un president de la Generalitat ara no ha de donar ordres ni alimentar segons quines actuacions’


Jornada decisiva per al PDECat. L’executiva del partit es reuneix aquest matí a Waterloo amb Carles Puigdemont per tractar sobre la posició dels diputats a Madrid en la tramitació del pressupost espanyol al congrés. És la primera vegada que tota la direcció es desplaça a Bèlgica, d’ençà de l’assemblea del juliol, quan el sector afí a Puigdemont pretenia que el PDECat s’hi arrenglerés, però finalment es va haver de pactar una direcció híbrida per a evitar una trencadissa. És una reunió important, perquè l’actuació dels vuit diputats a Madrid ha estat a la primera línia del conflicte entre el sector anomenat moderat, més pactista i defensor de mantenir les sigles i el caràcter del PDECat, i el que vol marcar distàncies amb la Moncloa i alhora lliga el futur de la formació amb la Crida Nacional per la República. Ara cal veure, doncs, com es resol en la cúpula el debat intern sobre si s’ha de permetre o no que Pedro Sánchez tramiti el pressupost. La manera de resoldre-ho serà una prova per a comprovar la capacitat d’influència d’uns i altres en la direcció del PDECat a l’hora de pilotar-ne l’actuació institucional i també per a avaluar-ne la connexió amb les bases i l’electorat. El consell nacional del PDECat ja va decidir, amb el 95% dels vots, que no avalaria el pressupost de Sánchez. Després, el secretari d’organització, Ferran Bel, i la vice-presidenta del partit, Míriam Nogueras, van xocar públicament a l’hora d’explicar si el pronunciament del consell condicionava o no el vot dels vuit diputats al congrés espanyol en la tramitació del pressupost. Tots dos són diputats a Madrid i representants dels dos sectors en aquesta pugna tàctica. Nogueras, pròxima a Puigdemont, n’és la coordinadora. Bel, alineat amb Carles Campuzano, s’inscriu en el sector moderat. La confrontació no es va resoldre fa una setmana i avui la gestió de Puigdemont pot ser clau, per bé que el calendari els dóna més marge, tenint en compte que el debat a la totalitat dels comptes es farà a mitjan febrer. Tot esperant un moviment de Sánchez La posició oficial del PDECat, verbalitzada pel president, David Bonvehí, i per Nogueras, és que si Sánchez no mou fitxa presentaran una esmena a la totalitat dels comptes. Les declaracions públiques que ha fet Bonvehí com a president del partit, una vegada esventrat el debat, s’han d’avaluar també en clau interna. Tot i que Bonvehí prové del sector de Marta Pascal, també és cert que ha fet alhora de frontissa, en un context de permanent amenaça de trencament, i que ell i Nogueras han procurat fer equilibris en la direcció malgrat les ferides que va deixar el congrés. Aquest és el missatge dels presos polítics que es va transmetre als Lledoners: volen evitar la ruptura. I així és com es va menant el procés d’encaix del PDECat amb la Crida, amb Bonvehí i Nogueras visitant cada setmana Jordi Turull, Josep Rull i Joaquim Forn als Lledoners. Formen la comissió delegada que ha de fer una proposta als associats per a encaixar al PDECat dins la Crida. Precisament avui, paral·lelament a la reunió de Waterloo, diputats de JxCat aniran a reunir-se amb els presos polítics als Lledoners. Contra el pressupost, igual com el PP i Cs? El PP i Cs presentaran esmenes a la totalitat contra el pressupost de Sánchez. Es preveu que sumin 169 vots. De manera que si el PDECat registrés la seva n’hi hauria prou per a tombar-lo, deixant de banda què decideixi de fer ERC. Totes les esmenes a la totalitat es voten conjuntament. Així és com s’ha fet sempre al congrés espanyol. Ara, políticament és imprescindible que cada grup en presenti una per a votar la pròpia iniciativa i marcar perfil propi en l’argumentació. Com que costa d’assumir que una formació independentista voti una proposta del PP o Cs, la posició final es veurà amb la presentació o no de les esmenes a la totalitat. No es preveu que hi hagi crisi de govern ERC no ha pres cap decisió sobre la tramitació dels comptes, i això no és pas un detall menor per al PDECat. Bonvehí i Nogueras esperen que els dos socis de govern actuïn de la mateixa manera arran de l’amenaça de Sánchez que, si ell cau, governarà l’extrema dreta i s’aplicarà un 155 més bel·ligerant que l’anterior. Ara com ara, no han discrepat públicament, malgrat les pressions. Tots dos partits han defensat que és el PSOE que ha de fer un gest per a obrir una finestra real de negociació del conflicte. Ningú no dubta que si ERC i el PDECat voten diferentment al congrés espanyol, el govern se’n ressentiria. Una altra cosa és que hi hagi una crisi de govern. L’amenaça que va formular en un acte de VilaWeb el president de la Generalitat, Quim Torra, dient que n’hi podria haver una és difícil que s’acompleixi. És en aquest context que es poden llegir les paraules de Puigdemont de divendres. Després de reunir-se a Waterloo amb Torra, divendres Puigdemont deia que la decisió depenia dels grups parlamentaris. Joan Tardà havia respost abans que la decisió la prendria ERC i que l’executiu no és pas monocolor. La JNC no vol que s’obstaculitzi la tramitació El debat que es viu al PDECat per la tramitació del pressupost s’ha reproduït a la JNC, que dissabte va refusar una moció impulsada pel col·lectiu de les Corts que pretenia que l’organització s’hi manifestés en contra. Hi va haver 61 vots que s’hi oposaven, 42 a favor i dos vots en blanc. El resultat era significatiu, perquè el secretari general de la JNC, Sergi Miquel, és diputat del PDECat al congrés espanyol i alhora pròxim a Campuzano. Miquel va oferir als impulsors de la iniciativa una transacció: canviar l’oposició a tramitar els comptes per una oposició al pressupost. És a dir, la mateixa redacció de la resolució que va aprovar el consell nacional del PDECat. Els joves impulsors, tanmateix, s’hi van negar i finalment la votació es va decantar a favor de Miquel i la seva executiva. Enmig del debat polític, algunes fonts han denunciat pressions a les direccions d’alguns col·lectius de la JNC per tal que la moció no reeixís. També han interpretat amb intencionalitat política el fet que Campuzano assistís la setmana passada a la reunió de l’executiva de la JNC, tot i que fonts de la direcció ho neguen.

Summary: La divisió del PDECat passa per Waterloo


Mónica Oltra ha retret al govern espanyol que no deixi a la Generalitat valenciana acollir refugiats. En una intervenció a les Corts, la vice-presidenta del Consell ha dedicat paraules molt dures als diputats populars mentre ensenyava imatges de la situació dels refugiats als camps de Grècia. ‘Creuen que aquestes persones estan millor allà que en els albergs de l’Institut Valencià de la Joventut?’, s’ha preguntat. Oltra també ha denunciat que Madrid no els permet acollir gent en certs habitatges perquè són massa lluny de l’escola més propera. Cinc quilòmetres, concretament. La líder de Compromís ho ha considerat ‘una excusa’. En aquest sentit, ha volgut destacar que ‘la Generalitat, l’Arquebisbat, les entitats, les ONGs i els municipis hem ofert el millor que tenim’. ‘Per què sap què tenim? Ganes d’acollir’, ha afegit abans de concloure el seu discurs amb vehemència: ‘Tenim cor, tenim decència, tenim vergonya, per això hem ofert el millor que tenim, que és un poble acollidor que vostès han deixat de representar’.

Summary: Oltra retreu al PP que no deixi acollir refugiats: ‘Tenim cor, tenim decència, tenim vergonya’


Ingredients: (per a sis persones) 4 llimones 4 ous 300 g de sucre 50 g de Maizena 1 l d’aigua Elaboració: Amb un ratllador fi, ratllem les pells de les quatre llimones i les reservem. Escorrem els suc de les llimones i el reservem. Posem un litre d’aigua al foc i quan arrenqui el bull hi afegim la ratlladura i el sucre. Mentrestant, en un bol, hi posem els ous, el suc de la llimona i la Maizena. Ho batem tot. Una vegada ben batut, ho aboquem dins l’aigua sense deixar de remenar. Amb el primer bull, retirem la crema del foc i continuem remenant, fins que quedi ben fina. Colem la crema i la col·loquem en copes o bols individuals i els posem a la nevera. Quan la crema sigui freda, ja la podrem servir. Podem acabar les postres decorant les copes amb un trosset de fruita i una pela de llimona.

Summary: Recepta: crema de llimona


La jutgessa Amagoia Serrano del jutjat mercantil 11 de Barcelona ha ordenat el tancament de la web de Consum Estratègic, la campanya impulsada per Eines de País de l’ANC. La magistrada accepta la petició de Foment del Treball perquè adoptés mesures cautelars contra aquesta campanya i ordena a l’ANC que cessi qualsevol actuació, pel mitjà que sigui, que impliqui la difusió de Consum Estratègic. L’ANC va presentar aquesta campanya el 2018 amb l’objectiu ‘d’enfortir una economia catalana molt més deslligada de les pressions polítiques’ i d’incentivar que s’abandonés el consum d’aquelles ‘empreses de tipus oligopolístic’ que havien ‘participat obertament en la campanya de la por’ contra l’independentisme. Foment del Treball, en canvi, considerava que la campanya era ‘deslleial’ i que l’ANC havia ‘anat més enllà de la seva llibertat d’expressió posant en marxa mitjans materials i personals’ per posar en contacte els consumidors i els diferents operadors econòmics. Segons la patronal, això xoca amb la llibertat d’empresa.

Summary: Una jutgessa obliga a tancar la web de Consum Estratègic


El diputat de la CUP Carles Riera ha advertit que el PSOE podria provar de propiciar una segona transició a Catalunya. Davant d’això, ha dit en una entrevista a TV3 que existeix el perill que actors polítics catalans instrumentalitzin l’independentisme a favor d’ella. En el millor dels casos, ha dit, es tractaria d’una reforma autonòmica. Riera també ha desconfiat de l’acostament dels presos a les presons catalans perquè, segons ell, no vol dir que les coses vagin bé: ‘D’una banda diuen que acosten els presos i de l’altra, que modificaran la rebel·lió per a casos en què no hi hagi violència’. Segons que ha dit, la trobada entre el president de la Generalitat Quim Torra i el del govern espanyol, Pedro Sánchez, s’ha de produir en termes bilaterals i Torra li ha de plantejar un diàleg amb negociació per a exercir el dret d’autodeterminació. ‘El problema, no el tenim amb qui governi, el tenim amb la naturalesa del règim del 78 i amb la seva cultura nacionalista’, ha argumentat Riera. A més, ha reiterat que ‘no hi ha cap més camí que el de la unilateralitat’, enfront la negativa de Sánchez al referèndum pactat. A més, ha dit que cal esperar que es tornin a donar les condicions internes i objectives per a materialitzar la República. Per al diputat de la CUP, el factor decisiu que farà decantar la situació és la mobilització popular, tot i que ha assegurat que les institucions també tenen un paper clau per a construir ‘sobirania i un estat des d’ara’.

Summary: Riera adverteix que ha canviat el govern espanyol, però no el règim


OHL ha arrencat amb números verds la sessió de Borsa d’avui i dues hores després de l’obertura pujava més d’un 3%. Així, ha trencat amb cinc jornades consecutives de fortes pèrdues, en les quals s’ha perdut un 42%. A les 11.05 hores, els títols de la constructora controlada pel Grup Villar Mir remuntava un 3,746%, si es té en compte que els seus títols s’intercanviaven a 2,188 euros per acció. La cotització d’OHL registrava aquest augment després que es desplomés un 24% en la sessió del dimecres, quan Moody‘s va anunciar una rebaixa de l’avaluació de la companyia que la va situar prop del bo escombraries. Amb la jornada del dimecres, el grup va encadenar cinc sessions de números vermells, en les quals va recular un 42%. Des de començament d’any, la cotització d’OHL acumula una caiguda del 60%.

Summary: OHL puja més d’un 3% en borsa i trenca amb cinc sessions consecutives de descensos


El Tribunal Constitucional espanyol (TC) ha anul·lat la condemna del Tribunal Suprem espanyol contra el raper César Strawberry perquè va vulnerar-se la seva llibertat d’expressió. La decisió del TC és una desautorització directa al ponent de la sentència del Suprem contra Strawberry, el jutge Manuel Marchena. Marchena va condemnar-lo a un any de presó per un delicte d’enaltiment del terrorisme i humiliació de les víctimes per uns piulets a Twitter. El TC creu que Marchena no va ‘ponderar suficientment’ els drets fonamentals del cantant i dóna la raó al recurs d’empara que va presentar Strawberry contra la condemna del Suprem. Tanmateix, el TC diu que el judici del Suprem va tenir totes les garanties, cosa que el raper denunciava que no era així. El Suprem va decidir de condemnar-lo després que l’Audiència espanyola l’hagués absolt. El ponent de la sentència ha estat Juan Antonio Xiol i ha rebut onze vots favorables. Només el jutge Alfredo Montoya ha emès un vot particular contra l’anul·lació. Aquest cas pot ser un precedent per a Valtònyc, que és pendent de la decisió del Tribunal de Luxemburg després que la justícia belga elevés una qüestió pre-judicial abans de decidir sobre l’euroordre. En el cas del raper mallorquí, el TC va confirmar la condemna que va imposar-li l’Audiència espanyola. Strawberry ha agraït la feina als seus advocats, Isabel Elbal i Gonzalo Boye, el suport de la gent. Gracias a ti amigo por la confianza depositada… ha tardado pero ha salido bien — Gonzalo Boye (@boye_g) February 25, 2020

Summary: El TC desautoritza Marchena i anul·la la sentència contra el raper César Strawberry


El president de la Generalitat, Ximo Puig, ha anunciat que el 2018 es posarà en marxa una nova estratègia per la mobilitat, el transport i les infraestructures que marque les accions en matèria de mobilitat que s’executaran al País Valencià en les pròximes dues dècades. Puig, en una entrevista a la Cadena Ser, ha explicat que durant les primeres setmanes de gener convocarà contractistes, patronal i ajuntaments per a ‘intentar generar un acord que vaja més enllà d’una legislatura’ perquè ‘les infraestructures no poden concebre en un temps tan petit’. Així, diu que li agradaria que l’estratègia tingués un abast 2018-2030 per a ‘concebre una actuació global pensada en la mobilitat del ciutadà des de la col·laboració publicoprivada’. D’altra banda, ha valorat com a ‘dialogant’ el ministre de Foment espanyol, Íñigo de la Serna, davant del ‘menyspreu permanent’ per al País Valencià mostrat per l’antecessora, Ana Pastor. Referent a això, ha recalcat que les infraestructures s’han d’aprovar ‘des de l’eficiència i no per arbitrarietat, d’amics i enemics’. Tanmateix, ha apuntat que tot i que s’ha arribat a ‘acords importants’ cal passar de ‘les paraules als fets’. En aquest sentit, ha constatat que el Corredor Mediterrani ‘va massa lent’ i ha dit que és ‘intolerable’ que la connexió Alacant-València ‘a hores d’ara estiga com està’ quan ‘només falten 50 milions’. Finançament Així mateix, Puig ha confiat que si no ha pogut ser a finals d’aquest any, abans de l’aprovació dels pressupostos generals de l’estat de 2018 ‘hi haja un nou sistema de finançament que garantisca la igualtat entre els ciutadans i la singularitat dels territoris’. Puig, que ha recordat el compromís del president espanyol, Mariano Rajoy, ha apuntat que ‘des del primer dia’ el Consell ‘ha parlat amb altres comunitats i ha teixit aliances’. Ha lamentat que les estratègies defensives d’algunes comunitats són ‘profundament equivocades’ perquè ‘ no es tracta de fer victimisme sinó de justícia ‘. Finalment, ha dit que el govern espanyol lidera una ‘ofensiva per a frenar les polítiques socials del Consell’ i per a retallar-ne l’autonomia i s’usa per això, diu, el tribunal constitucional espanyol. L’últim cas, segons Puig, ha estat la declaració d’inconstitucionalitat del decret llei de la Generalitat Valenciana que oferia l’accés universal a l’atenció sanitària a estrangers sense papers i que va ser el primer que va signar Puig en arribar al Govern per a ‘superar una situació d’absoluta inhumanitat i assumpció de la salut pública’. Tot i això, ha recalcat que el Consell preservarà el dret dels ciutadans perquè els 5 milions de valencians ‘ens podem permetre perfectament que les 21.000 persones que no tenen papers però que sí tenen dignitat tinguin dret a ser atesos’. ‘Davant la malaltia tots som iguals’, ha garantit.

Summary: Puig anuncia una nova estratègia valenciana per al transport i les infraestructures fins a 2030


José María Aznar i Pablo Iglesias s’han desacreditat mútuament en el torn de preguntes del dirigent de Podem, en la comissió que investiga el presumpte finançament il·legal del PP. Iglesias, en la conclusió final, no ha escatimat duresa i li ha etzibat: ‘Crec que avui, aquí, ha mentit i vostè és el màxim responsable de la corrupció del PP.’ I ha afegit: ‘La imatge patètica que ha donat és una mala notícia per al meu país. Treballaré perquè la meva pàtria no hagi de tenir presidents com vostè.’ Aznar, fidel a la idea que la millor defensa és un bon atac, ha definit Iglesias així: ‘Vostè és un perill per a la llibertat i la democràcia, ho demostra cada dia.’ Durant l’interrogatori, Aznar s’ha dedicat a negar qualsevol acusació d’Iglesias, com la sentència de la Gürtel. Ha dit que era ‘absolutament fals’ que el PP hagués estat condemnat per corrupció i ha insistit que la sentència parla d’una participació a títol lucratiu en ‘dues operacions molt concretes’, en dos municipis madrilenys, de les quals el partit no tenia coneixement. També ha negat tenir relació amb persones condemnades que van tenir una estreta col·laboració amb el PP. Segurament el nom més repetit ha estat el de Francisco Correa, de qui Aznar se n’ha desentès així: ‘No coneixia ni vaig contractar Correa. No haig de demanar perdó per res.’ Però Iglesias li ha recordat que va pagar despeses del casament de la seva filla amb Alejandro Agag: ‘L’objecte d’aquesta comissió és el finançament irregular del PP. Vostè té l’obligació de no mentir en aquesta comissió.’ Vegeu la intervenció completa:

Summary: Aznar perd els estreps amb Iglesias: ‘Vostè és un perill per a la llibertat i la democràcia’


El consell de l’empresa que organitza el Mobile World Congress (MWC), GSMA, es reunirà de manera extraordinària divendres a Barcelona per a decidir si suspèn la cita més important de la indústria de la telefonia mòbil que s’ha de fer a la ciutat del 24 al 27 de febrer. En el consell de GSMA hi ha representats de les grans companyies tecnològiques i les operadores, que són les que haurien forçat la reunió. En aquest sentit, el diari Ara informa que Telefónica, Telekom, Vodafone, BT i Orange estan valorant de retirar-se del congrés. Fins ara una desena d’empreses, entre les quals Sony, Intel o Ericsson, han anunciat que no assistiran al Mobile per l’amenaça del coronavirus, que ja ha matat més de mil persones a la Xina. Les cancel·lacions representen el 10% de la superfície del MWC. Què pot passar amb el Mobile World Congress? En l’edició d’enguany, abans de l’aparició del coronavirus, s’esperaven 10.000 congressistes d’arreu del món, 3.000 expositors i 170 delegacions oficials. En aquest sentit, GSMA calculava l’impacte econòmic del congrés en 492 milions d’euros. A més, tenia previst crear 14.100 llocs de feina temporal. Últimes cancel·lacions Intel i Vivo han estat les darreres empreses que han cancel·lat la seva presència al MWC.‘La seguretat i el benestar de tots els nostres treballadors i col·laboradors és la nostra principal prioritat, per això hem renunciat a assistir al Mobile d’enguany. Estem agraïts a GSMA per la seva comprensió i desitgem assistir i donar suport a futurs esdeveniments del Mobile’, ha argumentat un portaveu de la companyia nord-americana. L’altra cara de la moneda és Xiaomi, que en un comunicat, ha informat que sí que assistirà al Mobile, tot i que extremaran les mesures de precaució i, per exemple, garantirà que tots els treballadors i alts executius que viatgin de la Xina hauran estat fora del país com a mínim catorze dies abans del començament del congrés. A més, garanteixen que l’estand i tots els productes exhibits ‘es desinfectaran amb freqüència’, així com que el personal del mateix serà de les oficines locals d’Europa i no haurà tingut cap símptoma relacionat amb el virus en els catorze dies previs a la presentació dels nous productes, prevista per al diumenge 23.

Summary: GSMA decidirà divendres si suspèn el Mobile pel coronavirus


L’aeroport de Castelló ha tancat un acord amb l’escola de pilots britànica Skyborne que possibilitarà l’obertura d’una base de formació i entrenament en les instal·lacions. Serà la segona acadèmia de vol que opera a l’aeroport castellonenc, segons ha informat Aerocas en un comunicat. El director general d’Aerocas, Joan Serafí Bernat, i la directora de l’aeroport, Ivana Guinot, han coincidit que l’obertura d’una nova escola de pilots suposa una bona notícia per a l’aeroport i per al territori, en la mesura en què generarà un impacte econòmic i social positiu. Sobre aquest tema, han dit que l’arribada dels alumnes, instructors i personal d’administració de l’empresa suposarà una demanda de serveis per a les comarques de Castelló. Per la seva banda, el director executiu de Skyborne, Lee Woodward, ha mostrat la seva satisfacció amb l’acord aconseguit. ‘Estem encantats d’associar-nos amb l’aeroport de Castelló, que ofereix unes instal·lacions excel·lents, una ubicació òptima en la costa mediterrània i un clima fantàstic’. A més, ha apuntat que l’aeroport reflecteix tot el que oferim en Skyborne i esperem que els nostres alumnes prosperen quan comencen la seva formació. L’empresa té previst començar la seva activitat al llarg del present any i, en aquests moments, està desenvolupant el procés de selecció dels instructors de vol. L’escola s’emplaçarà en l’edifici d’oficines situat al costat de la terminal. Skyborne Airline Academy és una acadèmia d’entrenament per a pilots d’aerolínies amb base en l’aeroport de Gloucestershire, al Regne Unit. Serà la segona escola de vol que opera en l’aeroport de Castelló, ja que des del passat estiu desenvolupa la seva activitat l’empresa Panamedia, que imparteix pràctiques i que també disposa d’un hangar de manteniment d’aeronaus. D’aquesta forma, la infraestructura fa un pas més en la diversificació de l’activitat, seguint el full de ruta traçat en el Pla Estratègic de l’aeroport, que aposta per incorporar vies de negoci complementàries al trànsit comercial.

Summary: L’aeroport de Castelló tanca un acord amb una escola de pilots britànica per a obrir una base de formació


El portaveu de Demòcrates i diputat de JxSí al parlament, Antoni Castellà, ha reivindicat la independència del seu partit respecte a CDC i ha assegurat que actualment no es plantegen ni diluir-se en Convergència ni formar una federació com en temps de CiU. ‘Gràficament: no hem creat Demòcrates per a acabar construint una CiU 2.0’, ha exposat en una entrevista d’Europa Press sobre el futur del partit, que va començar a fer passos a l’estiu com una escissió sobiranista d’Unió. ‘No som una rèplica d’Unió, sinó una evolució en la seva manera de fer’, ha sentenciat, i assegura que hi ha punts de connexió tant amb CDC com amb ERC, però que cada formació té la seva independència com a partit. Sobre el futur electoral de Demòcrates, Castellà explica que la idea és de presentar-se ja ‘en solitari’ a les eleccions constituents que vol plantejar el president Carles Puigdemont, i també a les municipals vinents, per a les quals no descarta aliances puntuals. ‘La lògica és que cadascú hi concurri com a partit malgrat que després ens trobem tots –els sobiranistes– en el procés constituent. Hi haurà una part del programa que la lògica diu que el compartirem: la proposta de fer una constitució’, ha argumentat. Demòcrates actualment forma part de JxSí i sols es plantejaria repetir una aliança de les mateixes característiques si el full de ruta sobiranista ho requereix i les següents eleccions al parlament tornen a ésser en clau plebiscitària. En un espectre electoral sobiranista en què ja hi ha partits consolidats com CDC, ERC i la CUP, Castellà veu marge perquè Demòcrates hi irrompi amb possibilitats d’èxit: ‘Que hi hagi espai o no, ho decidiran els ciutadans.’ Castellà situa Demòcrates en la centralitat de l’independentisme, compromès amb els valors de llibertat, fraternitat i justícia social: ‘Ens definim en contraposició al que representa el conservadorisme o el progressisme, ens definim com a disruptius.’ Regeneració política Reivindica Demòcrates com el primer partit ‘postprocés sobiranista’ perquè es va impulsar l’estiu del 2015 i es va crear definitivament al novembre, i considera que el seu gran valor és l’aposta per la regeneració. ‘Paral·lelament a la revolució que significa voler la independència, també cal una revolució en el camp de la regeneració política’, ha conclòs. Preguntat pel procés de renovació interna que afronta CDC, ha exposat que no correspon a Demòcrates valorar-lo, tot i que des de fora opina que ‘la cosa més important és que arribi a ésser un procés de regeneració total’. Castellà lamenta la negativa de CDC a presentar-se en una coalició de partits sobiranistes a les eleccions espanyoles: ‘És una oportunitat perduda des del punt de vista de reforçar el procés’, però assegura que no afectarà les relacions entre tots dos partits. Malgrat que afirma que no li agrada de parlar sobre el seu ex-partit, reflexiona que la situació d’Unió, que s’ha quedat sense representació al parlament i al congrés espanyol, demostra que no hi ha espai per a la ‘tercera via’: ‘Probablement la funció del que ha quedat d’Unió és demostrar empíricament que no hi ha a la societat catalana un espai que defensi encara la ‘tercera via.’

Summary: Castellà reivindica la independència de Demòcrates: ‘No construirem una CiU 2.0’


La coportaveu de Compromís i vice-presidenta de la Generalitat, Mónica Oltra, ha manifestat avui que ‘el més desitjable’ és que Compromís-Podem pugui conformar grup propi al congrés espanyol, però que de no ser així la coalició electoral ‘se sentiria còmoda’ en un grup amb En Comú-Podem i els gallecs d’En Marea, ‘amb els seus portaveus i la seva visibilitat’, ha afegit. Oltra ha dit, però, que el termini per constituir grups finalitza a les 20.00 i que es continua intentant arribar a acords en els quals es prioritzi ‘la voluntat que els ciutadans han expressat a les urnes’. També ha remarcat que Compromís-Podem ha aconseguit més del 15% dels vots a cada circumscripció on ha concorregut. Amb tot, ha assenyalat que el grup amb En Comú i En Marea podria ser ‘una solució intermèdia’ i que atorgaria visibilitat a les forces del canvi, que en alguns territoris com Catalunya han guanyat les eleccions.

Summary: Oltra diu que prefereix el grup propi però que Compromís se sentiria còmode amb En Comú i En Marea


Cent milions d’euros en suborns i comissions. Això és el que va pagar l’estat espanyol, mitjançant l’empresa pública Defex, per aconseguir onze contractes armamentístics a l’Aràbia Saudita. Segons que publica El Mundo, la fiscalia anticorrupció ha desvelat que entre 1991 i 2014 es van desviar diners públics per pagar a funcionaris saudites, entre els quals l’agregat militar de l’ambaixada de l’Aràbia Saudita a Madrid, Al Shamuary. Defex, una ‘organització criminal’ pública per a exportar armament espanyol Cal recordar que Riad és un dels clients armamentístics més importants de l’estat espanyol: les corbetes de Navantia, bombes làser, etc. De fet, Felipe VI no ha dubtat en viatjar a la capital saudita pel bé de les relacions econòmiques d’ambdós països. L’empresa d’exportació d’armes Defex, disolta per l’últim govern de Mariano Rajoy, acumula un bon historial d’escandols i negocis foscos, que han comportat la desaparició de 220 milions d’euros en països com l’esmentada Aràbia Saudita, Angola, Camerun i Egipte. Els onze contractes investigats són principalment per municions i recanvis, que van suposar una facturació de gairebé cinquanta-un milions d’euros, pràcticament la meitat dels diners desviats durant vint-i-cinc anys. A diferències de la resta d’escàndols, en aquest peça, la fiscalia ha descobert que Defex també pagava les comissions i suborns de les empreses intermediàries —Nytel i IKE— a funcionaris saudites. Per fer-ho, feia servir empreses pantalles a paradisos fiscals com les Illes Verges, Panamà, Bahames, Delaware, Illes Caiman o L’Illa de Man. En l’escrit d’acusació, el fiscal Conrado Sáiz acusa vuit persones i quatre empreses, entre les quals Defex, per corrupció en transaccions comercials internacionals, organització criminal, falsedat documental, emblanquiment de capitals i malversació de diners públics. Per això demana penes de gairebé trenta anys de presó i multes milionàries. Defex, per exemple, li exigeix quaranta-cinc milions.

Summary: La cara oculta de la venda d’armes al règim saudita: Espanya paga més de cent milions en suborns


Els governs de Sèrbia i Kossove han signat un acord d’intencions que permetrà la reobertura del pont aeri entre Belgrad i Pristina, després de vint-i-un anys, quan la connexió va quedar suspesa. Això suposarà la reactivació de la connexió aèria directa, amb vols que seran operats per l’aerolínia Eurowings, que forma part de Lufthansa. Des del seu compte de Twitter, el president de Kossove, Hashim Thaci, ha dit que l’acord és un avenç important en el reconeixement de la sobirania de Kosovo. ‘La iniciativa d’obrir la tercera ruta aèria civil de Kossove per a vols comercials amb Sèrbia, després d’Albània i Macedònia, és un pas endavant gegantí per avançar en les relacions de bon veïnatge i per consolidar la sobirania de Kosovo’, ha destacat. Thaci ha manifestat el seu agraïment a l’enviat especial dels Estats Units per a les relacions entre Sèrbia i Kosovo, Richard Grennell, i al conseller de Seguretat Nacional dels Estats Units, Robert C. O’Brien, per haver facilitat aquest acord. Sèrbia i Kossove estan en l’actualitat únicament connectats per autobús, fet que fa que el viatge des d’una capital a l’altra es prolongui durant unes sis hores. El director de l’Oficina per a Kossove del govern de Sèrbia, Marko Djuric, ha confirmat la reobertura de la connexió aèria amb Pristina per primera vegada en dues dècades. Com que Sèrbia no reconeix els documents oficials de Kossove ni a les seves autoritats frontereres, els estrangers que usin la nova connexió aèria no podran viatjar directament de Pristina a Belgrad perquè les autoritats sèrbies no reconeixen la frontera ni el territori kosovar.

Summary: Kossove i Sèrbia reprenen vint-i-un anys després els vols entre les dues capitals


Les dades d’aquest Sant Jordi 2016 són molt satisfactòries. Aquest adjectiu ha utilitzat el president del gremi de llibreters, Antoni Daura, aquest matí, quan ha fet balanç del dia del llibre, al costat del president del Gremi d’Editors, Patrici Tixis i del conseller de Cultura, Santi Vila. Els números presentats: 20.096.000 d’euros de facturació que suposen 1.580.000 exemplars venuts de 45.267 títols diferents. I tot això representa un augment de vendes del 3% en relació a l’any passat. Aquestes dades són una mitjana de les 156 llibreries adscrites a la base de dades Libridata, que són representatives, però on no figuren algunes cadenes de llibreries importants. Els gremis s’han apressat a dir que enguany el pes dels deu llibres més venuts només ha suposat el 4,87% del total d’exemplars venuts el dia de Sant Jordi (l’any 2015 va representar el 6,49%). I més enllà d’aquesta dada, n’hi ha d’altres d’interessants, que demostren que el lector en català té recorregut per créixer. Cal recordar que la recent enquesta sobre hàbits de lectura mostrava que només un 26,4% de lectors llegien habitualment en català. Però per Sant Jordi les dades es capgiren: tot i que el total de llibres venuts suposen un 32,65% en català i un 67,35% en espanyol, en nombre d’exemplars venuts la xifra es capgira: el 54,62% són en català i el 45,38% en espanyol. Segons aquestes dades, l’oferta total de llibres beneficia l’espanyol mentre la demanada es decanta en favor del català. Quan es desglossa, en ficció la venda total de títols suposa un 28,67% en català mentre el 71,33% és en espanyol. Però per nombre d’exemplars venuts, el català pren un lleuger avantatge suposant el 50,21% enfront del 49,79% d’exemplars de ficció en espanyol. Aquesta xifra es desequilibra en la no ficció a favor de l’espanyol: en títols venuts el català només ocupa un 19,31% i l’espanyol un 80,69% i per nombre d’exemplars de no ficció, el 38,42% són en català, mentre en espanyol la xifra s’eleva fins al 61,58%. Però en literatura infantil i juvenil les dades juguen a favor del català en tots dos casos. En títols venuts: el 55,07% són en català, mentre el 44,93 en espanyols. D’aquests, per nombre d’exemplars, la xifra es dispara a favor del català: 73,42% en català mentre només el 26,58% són en espanyol. Títols i exemplars venuts, per llengües. Aquestes xifres abonen una hipòtesi formulada aquesta setmana pel lingüista Rudolf Ortega en l’article ‘Més llibres en català, si us plau‘, on apunta que els baixos índex de lectura en llengua catalana coincideixen sospitosament amb la poca oferta de llibres en català en relació a l’espanyol. Escriu: ‘les xifres d’hàbits de lectura no són bones, però no deixen de reflectir el que genera la mateixa producció editorial. Amb dades de l’any 2013 (les darreres que ofereix el portal Idescat), sabem que la producció de llibres en llengua catalana arriba al 26,22% del mercat, una xifra sospitosament semblant a la dels hàbits lectors que dèiem.’ I es pregunta: ‘Llegiríem més en català si hi hagués més llibres en català? Què passaria si l’oferta del sector editorial equiparés les dues llengües? Ja s’ha fet, i es diu Sant Jordi.’ Les vendes de Sant Jordi, puntuals o reveladores? Preguntem al conseller Santi Vila i als presidents dels gremis si creuen que amb més oferta també pot créixer el nombre de lectors en català. I si les xifres de venda de Sant Jordi abonen aquesta teoria de la necessitat d’incrementar l’oferta en català. Les respostes gremials no són gaire optimistes, més aviat escèptiques. Patrici Tixis del Gremi d’Editors assegura: ‘El Sant Jordi és una festa molt específica i catalana i no és extrapolable a la resta de l’any, on la venda del llibre es mou sobre el 25% en català davant del 75% en castellà, inclosa la campanya de Nadal.’ I fa notar que segons l’enquesta d’hàbits de lectura, el 95% de lectors enquestats asseguren que són capaços de llegir tant en català com en espanyol. Després ha dit que les vendes de Sant Jordi representen al voltant d’un 10% de l’activitat total del sector durant tot l’any. I dins d’aquest 10%, el català té un avantatge considerable. Però ha reiterat que això només passa per Sant Jordi. Per la seva banda, Antoni Daura, president del Gremi de Llibreters, ha comentat: ‘Certament, la producció en català és molt menor que en castellà i fins i tot en alguns àmbits temàtics i de gènere el català és minoritari.’ Es refereix a la traducció, l’assaig i ja no diguem els llibres d’àmbit científic. Fa molts anys que els editors catalans reclamen polítiques de suport a la traducció en català, per a poder ser més competitius davant l’edició en espanyol. Li preguntem al conseller Vila si davant la possibilitat que un augment de l’oferta de llibres en català suposi també un augment de lectors en català, si caldria enfilar polítiques de suport a aquests àmbits de l’edició en català. Resposta del conseller: ‘Enguany tant des de la Institució de les Lletres Catalanes com des de la Direcció General de Política Lingüística afavorirem el suport a la traducció d’assaig.’ La xifra que suposarà aquest suport no l’ha concretat. I sobre la hipòtesi que a més oferta més lectors en català, ha assegurat: ‘Hi estic d’acord, però això no ho tenim objectivat. Perquè davant d’un títol que s’ofereixi en totes dues llengües, no sabem què tria el lector.’ Efectivament, aquesta dada no la podem saber perquè els gremis no han facilitat el nombre d’exemplars venuts dels llibres més venuts. Segons Antoni Daura, aquestes dades no s’han ofert per preservar la confidencialitat de les empreses. Tanmateix, es tenen i seria útil que fossin públiques. Certament, els factors per fer créixer el nombre de lectors en català són múltiples i complexes: l’oferta, els tiratges, quina edició destaquen les llibreries, quina edició recomanen els llibreters… Ara, que el català superi en nombre d’exemplars venuts l’espanyol per Sant Jordi, fa pensar i molt. Són dades significatives que els gremis potser farien bé de no considerar puntuals i estudiar-les en profunditat per extreure’n conclusions, que portin a millors polítiques tant institucionals com sectorials, perquè afavoreixin el llibre en català i, al cap i a la fi, per incrementar aquest trist 26,4% de lectors que només avui les enquestes diuen que llegeixen habitualment en català. Indicadors generals del Sant Jordi 2016.

Summary: Les dades definitives de Sant Jordi: la demnada es decanta en favor del català


El vice-president del govern, Pere Aragonès, ha assegurat que si el govern no pot aprovar el pressupost al parlament Catalunya s’abocarà al ‘col·lapse’. En la seva intervenció al congrés regional de la Federació de les Terres de l’Ebre d’ERC, Aragonès ha remarcat que disposar d’uns nous comptes enguany és una qüestió de ‘responsabilitat amb la ciutadania’, en un moment polític ‘molt complex’ amb ‘atacs institucionals des de totes les bandes’. Aragonès ha presentat el suport als comptes per part del govern i els comuns com l’exemple de la fórmula que han de seguir en el futur els ‘grans acords de país’. ‘Tenim una oportunitat de posar el dia tots els serveis públics del país’, ha remarcat. El coordinador general d’ERC ha defensat també la via de la negociació amb l’estat espanyol perquè deixi enrere la via penal i la repressió. El vice-president ha afirmat que el temporal que ha assotat les Terres de l’Ebre aquesta setmana s’ha de convertir en un ‘punt d’inflexió’ en el compromís per posar les Terres de l’Ebre ‘al mapa’. En aquest sentit, s’ha compromès a mobilitzarà tres vies de recursos per fer front, no només a l’emergència que ha causat el temporal, sinó també a actuacions a mig i llarg termini per poder afrontar el futur en millors condicions. ‘Rascarem de tots els departaments i posarem al dia els equipaments danyats’, ha dit. Ha assegurat que es treballarà amb la Taula de Consens del delta de l’Ebre. Així mateix, ha afirmat que cal ser exigents amb el govern espanyol, administració competent sobre costes i el riu Ebre, perquè posi els recursos necessaris per restaurar el medi i lluitar contra el fenomen del canvi climàtic. En la mateixa línia, ha apel·lat a la Unió Europea perquè es comprometi també a finançar la transformació ecològica que requereix aquest fenomen i fer front a grans desastres.

Summary: Aragonès assegura que no poder aprovar el pressupost abocaria Catalunya al ‘col·lapse’


Manel Tomàs (Santa Coloma de Gramenet, 1950) és el pare d’un dels set presos independentistes dels CDR, Germinal Tomàs Aubeso. L’empresonament ha colpit el moviment veïnal i associatiu de Santa Coloma de Gramenet perquè en Germinal, que viu a Mollet del Vallès, és fill d’una família molt implicada en el teixit associatiu de la ciutat. Prova d’això és que la sala de lectura de la biblioteca de can Peixauet (al seu barri, el Raval) porta el nom de la seva mare, Mar Aubeso, que es va morir el 2016. Fa poques setmanes, Manel Tomàs hi va organitzar una exposició per a difondre la història de molts altres veïns que, com la seva dona, havien col·laborat a millorar el barri. També es dedica a arxivar-ne la història, amb 80.000 documents escannats. Tomàs s’emociona quan parla de l’escalf que ha rebut de la gent, i quan explica qui és el seu fill, empresonat sota el règim FIES 3, cosa que implica que li restringeixin els drets com a pres i que li intervenen totes les comunicacions orals i escrites. L’endemà de fer l’entrevista, la família sabrà que en Germinal no està en aïllament. L’entrevistem a la Fàbrica, un restaurant i bar cooperatiu colomenc, acompanyats d’un advocat d’Alerta Solidària. —Com vau saber que havien detingut en Germinal? —Dilluns mateix, cap a les onze del matí, em van trucar per telèfon: havien entrat els guàrdies civils a casa i se l’havien emportat. Jo era a Mèrida, a Extremadura. Vaig empaquetar les coses cap a Barcelona. Quan era a cinquanta o setanta quilòmetres de Madrid, em van comunicar que el portaven cap a Madrid, i llavors em vaig quedar allà. —Què vau pensar en aquell moment? —No ho sé… Que havia d’acostar-me fins on fos ell. Tenia tres dies per a fer excursions allà, a l’hostal. Vaig agafar els trastos. Els vaig dir adeu i cap a casa. —Els fills d’en Germinal eren a casa quan el van anar a detenir? —La nena sí que hi era, i la Mar, la seva dona, també. —Com va ser la detenció? —M’han explicat que ell va obrir la porta. El van agafar quan sortia per anar a treballar. No van trencar la porta, com en algun altre cas. En aquest cas, no. Van regirar tota la casa però sembla que no hi va haver trencadissa. Ell viu a Mollet. És tècnic de manteniment. Va estudiar electricitat i electrònica i ara feia de tot, com a manteniment. —L’heu pogut veure des d’aleshores? —El vaig veure el dissabte de fa dues setmanes, aquella setmana tràgica. Moralment, estava tocat. Físicament, s’havia aprimat molt. El vaig veure relativament bé, però a través del vidre no pots avaluar-ho exactament. —Hi podeu parlar per telèfon? —No. —Per què? —Perquè en teoria ha de trucar ell, i no truca i no sé què passa, si és que no el deixen. Perquè pugui trucar, et demanen que presentis una documentació amb els telèfons al teu nom, i ho vaig enviar per correu certificat. No sé si ha arribat o no. També li he donat a l’advocat perquè li doni, i aquest dissabte intentaré passar-la també amb la bossa de roba que li portaré. —No sabeu si és en aïllament? —Desconec totalment la situació en què es troba en aquests moments. —Per què creieu que no en sabeu res? —Apliquen no sé quines metodologies que desconec totalment. No sé si està en aïllament o no, però coarten totes les necessitats que pugui tenir. No puc dir res perquè no ho sé. —Quina relació té en Germinal amb el moviment independentista? —M’havia explicat que havia estat en alguna manifestació. Però, a banda d’això, ho desconec. Si em pregunteu si conec algun dels detinguts, us diré que no en conec cap. Cap ni un. Quina relació té el meu fill amb aquesta gent? No ho sé. I la nostra relació és bona. Quan va anar-se’n a viure a Mollet, ens vèiem un cop cada quinze dies o deu. —S’han publicat moltes coses. Com és en Germinal? —És molt fidel, és un lliurepensador, com ho és la família, i molt bona persona. —Quan el vinculen amb el terrorisme, què penseu? —No el veig. Vaig llegir un article on s’explicava que, en el sepeli de la Mar, la meva companya, que va ser anarquista, vam cantar ‘A les barricades’. I és clar, si d’aquí dedueixes que tots els qui som llibertaris, anarquistes, portem una bomba a la mà… Perquè una altra explicació no la puc entendre. —Us criminalitzen perquè sou una família anarquista? —Penso que sí. No puc entendre com es poden ficar amb una persona que és morta en aquests termes, parlant de terrorisme, dient que la mare era llibertària. Doncs el pare, també! I per què li van posar el seu nom, Mar Aubeso, a la sala de lectura de la biblioteca del Raval de Santa Coloma? —Perquè durant molts anys heu treballat pel barri. Expliqueu quina vinculació hi teniu. —Sóc nascut al Raval. Vaig enganyar la Mar per venir a viure aquí. Vam aterrar amb els nens petits i, quan van començar a tenir una edat, ens vam vincular a l’associació de veïns. A l’associació, vam ser molt actius. Ja no era l’època en què no hi havia clavegueres ni enllumenat, però hi havia reivindicacions a fer, com l’arribada del metro; salvar la masia de can Peixauet, que ara és la biblioteca; que es fes el CAP; millorar el parc dels Pins, que estava inhabilitat com a parc, etc. Vam lluitar contra les nuclears, contra el camp de golf… També vam muntar una entitat que es deia Somriure Viatger. Es tractava de recollir joguines, arreglar-les, i enviar-les fora o a llocs d’aquí on hi hagués necessitats. Vam muntar també Arrels de Barri, els capgrossos del Raval, i es feien gralles, etc. Dins l’associació vam promoure activitats culturals catalanes, com el Carnestoltes (fèiem una truita gegant!), el dia del llibre… Implicàvem el barri i Santa Coloma en les festes tradicionals catalanes. —En Germinal també hi estava implicat? —També s’hi va implicar. Primer amb l’esplai Pájaro Loco i, després, amb el grup de joves de l’associació de veïns. Feien teatre i moltes activitats. Ajudaven molt a les festes del barri. —S’han publicat fotografies d’en Germinal vestit de militar. —Sí, en Germi era en un grup de gent que de tant en tant feien partides d’airsoft. Anaven vestits de militars i feien les seves històries. També era un grup que, a part d’això, celebrava aniversaris. Han tret les fotografies de context. De tant en tant feia una partida d’aquestes, igual com també jugava a rol. És un entreteniment, com jugar al parxís. No li he donat mai cap mena d’importància. —Heu sentit el suport de la ciutadania? —Estic aclaparat. Després d’haver passat dos dies a Madrid completament sol, l’aixopluc que hi ha hagut per tot arreu ha estat bestial. Els dos primers dies a Madrid, no podia fer res, no tenia contacte amb ningú. Dimecres em van trucar per telèfon i em van venir a buscar gent de Sabadell i vam fer una reunió amb els advocats. Continuo tenint impotència. Els advocats també, però ells tenen unes eines per a posar-hi recursos. Jo no. En aquella reunió, era l’únic familiar que hi havia, i vaig aprofitar-ho per fer preguntes. Però pràcticament no hi havia respostes. Secret de sumari, secret de sumari. —Veieu en Germinal com un pres polític? —Jo diria que sí. La seva detenció, i la de la resta, és aprofitar tot el procés que es porta a terme per fer por. Jo també em sento criminalitzat. Truques i se senten sorolls estranys i veus de fons. Em controlen el telèfon. Ara mateix ens poden controlar des d’aquí fora, si volen. No tan sols criminalitzen el grup que ha estat detingut sinó la resta de familiars i amics. Amb el secret de sumari què fan? Investiguen més gent? Això és posar la por a tot l’entorn d’aquestes persones, entre les quals sóc jo. —Ho aconsegueixen? —En el meu cas, no. Suposo que hi haurà alguna persona que sí que en tingui. Però sentir-te controlat no et dóna una satisfacció especial, ni de bon tros. —Els empresonaments també proven de fer por als qui vulguin mobilitzar-se contra la sentència de l’1-O? —És clar. Si hi havia una intenció de mobilitzar-se, esperen que quan vegin què passa, no es moguin. I això, quan acaben de dir ‘ho tornarem a fer’! Descaradament, et diuen que qui es mogui… —Què poden fer els ciutadans que vulguin ajudar les famílies dels presos? —Es fan manifestacions i es recullen diners perquè puguem anar a Madrid. Els advocats també tenen despeses i se’ls ha de pagar. Hi ha famílies que han passat de tenir persones que aportaven un sou a casa a no tenir-les, i necessiten ajut econòmic, també. Per ara, m’ha sobrepassat la solidaritat que he vist. —Amb les detencions d’en Germinal i la resta de membres dels CDR, es vincula l’independentisme amb el terrorisme. També al govern, amb Quim Torra i Carles Puigdemont. —Quina necessitat tenen de vincular aquest grup perquè Torra i Puigdemont es puguin passar documentació? Si es poden veure cada dia, si ho volen. No tenen necessitat de tenir un grup específic que els ajudi a passar documents. Torra i Puigdemont poden tenir tota la comunicació que vulguin, no necessiten ningú que vagi d’amagat a passar-los documentació. —Heu sentit suport dels partits polítics i les institucions? —No. Sí que n’hi ha hagut de la CUP. De la resta, la veritat és que no. A Santa Coloma, vaig parlar amb una persona, en el terreny personal, però oficialment l’ajuntament no ha dit ni piu. No m’han trucat per saber si necessito ajuda. Jo sempre he fet una distinció entre les persones i les discrepàncies polítiques que hi pugui haver amb la gent de l’ajuntament. M’he barallat amb l’alcalde o l’alcaldessa, però personalment és una altra història. Aquí s’ha acabat la guerra. Recordo una vegada que vaig agrair a Manuela de Madre que hagués portat la meva mare, que vivia a can Franquesa, amb el cotxe fins a casa, i després anàvem a una reunió on li havíem de fotre canya. El primer que vaig fer va ser donar-li les gràcies per haver portat la meva mare a casa, i després va començar la reunió. Allò que diuen: no s’hi perd res de ser ben educat. Doncs això. —Sou una família força coneguda a Santa Coloma. —Ens hem mogut força. I, a més, teníem una papereria i al barri ens coneixia gairebé tothom. Era a l’avinguda Santa Rosa, a una planta baixa, on vaig néixer jo. Vam muntar la papereria fins que van aparèixer les grans superfícies i ens van arruïnar. —Sou independentista? —Ai! Bona pregunta. Ideològicament sóc internacionalista, però d’uns anys ençà, des que van passar el ribot a l’estatut, van començar a fer-me independentista, molt a desgrat meu. I ara em puc considerar independentista, per tots els motius que donen perquè tirem endavant la independència. És un menyspreu rere un altre. Me’n vaig fer de mica en mica, per molts motius. Tot el que ha demanat la Generalitat ha estat respost amb un no. I hi ha coses que fan molt de mal. Aquí es retallava la sanitat i a Extremadura promocionaven que compressis un sofà. Que algú m’ho expliqui.

Summary: Manel Tomàs: ‘Em controlen el telèfon, als familiars també ens criminalitzen’


El Ministeri d’Educació espanyol ha convocat, amb el 155, oposicions per a dues mil places de mestres d’educació infanil, primària i secundària al Principat. Ho ha anunciat el secretari d’estat d’Educació, Formació Professional i Universitats, Marcial Marín, a Madrid. La Generalitat ja havia anunciat aquesta convocatòria a final de l’any passat. Hi haurà 1.602 places per a l’educació secundària –223 de matemàtiques, 201 d’anglès, 171 de llengua espanyola i literatura, 163 de geografia i història, 136 de llengua catalana, 121 de biologia i geologia, 111 de física i química i 107 d’orientació educativa. Per a infantil seran 77 places i per a primària 205 d’anglès, 110 de música i 58 d’audició i llenguatge. La resta estan destinades a escoles oficials d’idiomes (14) i d’arts plàstiques i disseny (11). Les sol·licituds s’han de presentar entre l’1 i el 20 de desembre, i les proves començaran a l’abril del 2018.

Summary: El Ministeri d’Educació espanyol convoca dues mil places de mestres al Principat


El candidat del PP, Pablo Casado, ha donat per fet l’indult als líders independentistes presos i jutjats al Tribunal Suprem espanyol per l’1-O si a partir del 28 d’abril continua governant Pedro Sánchez. El president del PP ho ha dit en un acte electoral a Vitòria, on ha assegurat que és precisament per això que ahir el president d’ERC, Oriol Junqueras, li va oferir els vots republicans. Casado també reclamat la unificació del vot de la dreta en el seu partit, perquè si bé totes les enquestes diuen ‘que sumen més que els que estan parlant amb els que volen trencar Espanya’, el repartiment d’escons ‘encara està per decidir’. Per això ha apel·lat ‘no al vot útil, sinó al vot imprescindible’. El president del PP també ha afirmat aprofitant la seva presència al País Basc que si arriba a governar recorrerà la llei d’abusos policials aprovada pel parlament basc, una norma que ha considerat ‘infame’.També s’ha referit a Bildu i ha assegurat que el 28 d’abril s’ha d’anar a votar per evitar que ‘els proetarres’ puguin pensar que els seus vots són útils, en al·lusió al fet que el govern de Sánchez ha aprovat els darrers decrets llei a la diputació permanent del congrés espanyol amb els vots de PNB i Bildu, entre altres partits. Álvarez de Toledo: ‘He vingut a provocar’ La cap de llista del PP per Barcelona, Cayetana Álvarez de Toledo, ha assegurat aquest divendres que la seva intenció és provocar i no fer-ho només en campanya. ‘He vingut a provocar. A provocar el totalitarisme en nom i defensa de la democràcia’, ha dit en un míting a Barcelona que ha comptat amb la presència de l’ex-president del govern espanyol José María Aznar. S’ha referit a la protesta de dijous a la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) i ha reclamat al president de la Generalitat, Quim Torra, que pengi del balcó les imatges d’ella al campus durant els incidents. ‘Quan vulgui parlar de llibertat, de democràcia i de drets civils, pengi aquesta imatge’, li ha exigit.

Summary: Casado dóna per fet l’indult als independentistes si governa Sánchez


Els representants de CCOO, UGT, CEOE i Cepyme han assolit un preacord en matèria salarial que inclou un augment del 2% més un 1% variable en funció de les condicions de l’empresa per a cadascun dels anys 2018, 2019 i 2020. El preacord, que haurà de ser ratificat pels òrgans de govern de cada part, també recomana al govern espanyol que estableixi ‘de manera progressiva’ un salari mínim de conveni de 14.000 euros anuals. L’entesa s’ha segellat en una reunió que s’ha fet a Madrid aquesta tarda on han estat presents els secretaris generals dels dos sindicats, Unai Sordo i Josep Àlvarez, i també els representants de la patronal Joan Rosell i Antonio Garamendi. La ministra de Treball, Magdalena Valerio, ha celebrat aquest matí l’acostament definitiu entre patronal i sindicats després de mesos de negociació.

Summary: Principi d’acord entre sindicats i patronals perquè els sous pugin entre un 2 i un 3% en els tres anys vinents


El secretari d’Organització de Podem i líder del partit a l’Aragó, Pablo Echenique, ha afirmat que el líder de la formació morada no menteix quan diu que ha parlat amb el secretari general del PSOE, Pedro Sánchez. A més ha qualificat com un fet ‘obvi’ que hagin tingut una conversa sobre el què podria passar després. Echenique ha assegurat no sap exactament què van parlar Iglesias i Sánchez però que no li sembla res estrany o poc creïble. Per la seva banda, ha assenyalat que hi ha tres opcions possibles després del fracàs de la investidura de Rajoy: prolongar la destrucció i el saqueig del nostre país, unes terceres eleccions o un govern alternatiu. Malgrat això, ha considerat evident que és molt difícil formar un govern alternatiu al del PP però que això no depèn només de Podem si no també d’altres forces polítiques.

Summary: Echenique diu que Pablo Iglesias no menteix, afirma que ha parlat amb Sánchez sobre què passaria si fracassa Rajoy


Ingredients: 2 quilos de taronges petites 1 branqueta de vainilla oberta per la meitat sucre Elaboració: Agafem les taronges senceres i amb pell, les punxem una miqueta amb un escuradents (dos o tres foradets) i les deixem amb aigua tres o quatre dies, canviant l’aigua cada dia. D’aquesta manera perdran l’amargantor. Bullim uns deu minuts les taronges senceres en una cassola amb aigua nova. Les escorrem. Llancem l’aigua i deixem refredar les taronges. Quan són fredes, amb molt de compte, les tallem a rodanxes primes i les tornem a col·locar a la mateixa cassola neta. El mateix pes de les taronges el prendrem de sucre. Tirarem el sucre per sobre les taronges. A foc molt baix, afegirem la branqueta de vainilla (l’haurem oberta per la meitat i rascat una mica). Hem de vigilar que el sucre no s’enganxi. No cal afegir-hi aigua, perquè el mateix suc de la taronja ja anirà fent l’almívar. Ha de bullir a foc lent uns trenta minuts. Quan estigui, el tapem i el guardem. L’endemà, col·loquem les rodanxes en pots de vidre, una rodanxa a sobre l’altre. Tirem l’almívar per sobre i hi posem un trosset de branqueta de vainilla a dins de cada pot. Surten uns deu pots de mida mitjana (unes sis rodanxes per pot). Quan tenim els pots tapats, els fem bullir al bany maria uns vint minuts. Un cop freds els eixuguem i ja els podem etiquetar.

Summary: Taronges en almívar a rodanxes


Avui el president electe del Brasil, Jair Bolsonaro, ha pres possessió del càrrec enmig d’un clima de tensió i en una Brasília militaritzada. Va guanyar les eleccions presidencials de l’octubre, tant a la primera volta (46% dels vots) com a la segona (55%), després d’una campanya plena d’estirabots masclistes i homòfobs. A més, és un nostàlgic de la dictadura militar. Bolsonaro s’apodera del Brasil El seu govern d’extrema dreta tindrà vint-i-dos ministeris. Un dels nomenaments més mediàtics és el del jutge Sergio Moro, amb la cartera de Justícia. Precisament és el magistrat que va fer empresonar l’ex-president Lula da Silva, acusat de corrupció, i qui li va impedir de ser candidat a les eleccions presidencials. També hi haurà militars, com el vice-president Hamilton Mourão, i un grup de tecnòcrates del Partit Social Liberal (PSL) –el de Bolsonaro– i dels Demòcrates (Dem), a més de la pastora evangèlica Damares Alves. Un informe del Centre d’Estudis i Documentació Internacional de Barcelona (Cidob) defineix així aquests nomenaments: ‘Configuren un govern liberal en l’àmbit econòmic, conservador en els principis socials i religiosos i seguidor de la política exterior dels Estats Units de Donald Trump.’ La incorporació d’Alves i de dirigents del Dem és vista com una aproximació al congrés brasiler, de trenta partits i dominat pel denominat ‘gran centre’, que inclou aquest partit i diputats evangèlics. El PSL és la segona força i haurà de menester pactes estables per a fer viable el seu full de ruta. Taíza Brito: ‘Bolsonaro s’assembla a Trump per la manera com fa campanya, però és pitjor perquè naturalitza la violència’ La comunitat internacional està pendent del tomb que Bolsonaro va prometre durant la campanya electoral. Quant a l’economia, vol una onada de privatitzacions i reformes estructurals per a augmentar els ingressos de l’administració i reduir-ne les despeses. També vol impulsar una agenda de seguretat que inclou la seva política d’armes per a tothom, amb la qual en vol facilitar la compra i l’ús dels particulars. També pretén d’autoritzar les forces de seguretat a disparar a matar als presumptes criminals. Cal recordar que el 2017 el Brasil va batre el rècord d’homicidis, amb una mitjana de set per hora. Primeres mesures Bolsonaro seguirà les passes de Trump i és previst que traslladarà l’ambaixada a Israel de Tel-Aviv a Jerusalem, cosa que trencarà el consens internacional sobre la necessitat que l’estatus de Jerusalem es decideixi en el procés de pau entre Israel i Palestina. La decisió pot dur encara més tensió al Llevant. A escala regional, ha promès que combatrà els governs de Maduro a Veneçuela i de Díaz-Canel a Cuba, dos referents de l’esquerra. De fet, ja els va retirar la invitació a la presa de possessió d’avui. Internament, ha promès de ‘neutralitzar’ el Moviment Sense Terra (MST), que demana un repartiment més equitatiu del camp. A més, una altra vegada com Trump, considera de retirar el Brasil de l’Acord de París contra el canvi climàtic.

Summary: Bolsonaro pren possessió com a nou president del Brasil


La candidatura encapçalada pel secretari general de Podem, Pablo Iglesias, controlarà el consell ciutadà estatal del partit, que és el màxim òrgan de decisió. Amb 37 consellers, ha superat Íñigo Errejón, que aspirava a prendre’n el domini però que finalment només hi tindrà 23 consellers. Per una altra banda, la candidatura anticapitalista n’ha aconseguits dos, dels 62 que conformen l’òrgan. Amb això, Pablo Iglesias acumula el 60,3% dels llocs de la cúpula si s’hi inclouen les cadires nates del secretari general i els càrrecs autonòmics afins; Errejón es queda amb un 36,5% dels llocs; i un 3,1% serà dels anticapitalistes. Vegeu ací qui conformarà el consell ciutadà estatal. En formarà part el català Vicenç Navarro, que va tancar les llistes de Catalunya Sí que es Pot a les eleccions del 27-S,la valenciana Jèssica Albiach, diputada al Parlament de Catalunya, Juan Pedro Yllanes, diputat al congrés espanyol per Podem Balears i Ángela Ballester, diputada per València al congrés espanyol. Quant al document polític, que marcarà la línia ideològica del partit aquests anys vinents, la candidatura d’Iglesias també s’ha imposat, amb un 56% dels vots, i ha superat el 33,7% de la llista d’Errejón i el 9,93% dels anticapitalistes. El document de ‘Podem per a totes’ proposa una línia ideològica més semblant a l’actual: demana de recuperar més connexió amb el carrer i enfortir el projecte propi, allunyant-se de les altres formacions. La llista d’Iglesias també ha guanyat en la votació del document organitzatiu, ètic i d’igualtat. En la votació per a la secretaria general no hi havia tanta intriga. Iglesias renova el càrrec gràcies a una victòria aclaparadora que ha obtingut un 89% del suport, molt superior al 10,9% de l’altre candidat, Juan Moreno Yagüe.

Summary: Iglesias derrota Errejón i pren el control de Podem


Els jutjats catalans van adoptar durant el segon trimestre del 2018 el 51% de les ordres de protecció que van demanar les dones en casos de violència masclista. La mitjana de l’estat espanyol és del 68%. Segons dades del Consell General del Poder Judicial que ha fet públiques l’Observatori contra la Violència Domèstica i de Gènere, a Catalunya es van denegar el 46% de les peticions realitzades. En aquests tres mesos es van presentar als jutjats catalans 5.849 denúncies per part de 5.474 dones. La proporció és de 14,15 víctimes per cada 10.000 dones, dos punts per sota de la de l’estat espanyol. A més, el 12,5% de les dones víctimes s’acullen a la dispensa per no declarar. La proporció d’ordres per víctimes a Catalunya és del 25,2%.

Summary: Els jutjats catalans continuen donant una resposta insuficient a les ordres de protecció que demanen les dones


La Guàrdia Civil ha detingut seixanta-un immigrant, arribats entre ahir i avui amb quatre barcasses a Eivissa. D’aquests, trenta-un, tres dels quals segurament menors, havien anat a parar ahir, amb dues embarcacions, a la costa des Cubells de Sant Josep. Tots, homes i algerians, segons la delegació del govern espanyol de les Illes. Setze més, tres dels quals igualment menors, van arribar, també ahir, al Sol d’en Serra de Santa Eulàlia amb una embarcació. Així mateix, homes i algerians. Finalment, una quarta barcassa ha arribat avui al matí a la Roca Llisa amb divuit ocupants que han estat detinguts. Amb les quatre embarcacions arribades aquest cap de setmana ja són nou les que han fet cap a les costes de les Pitiüses en un mes. A la primeria d’agost foren detinguts seixanta-tres immigrants, arribats amb cinc embarcacions, dues a les costes d’Eivissa i tres a les de Formentera.

Summary: La Guàrdia Civil deté seixanta-un immigrant a Eivissa, arribats amb quatre barcasses


És un batlle socialista atípic: malgrat l’alineament del PSC amb Ciutadans i el PP en temes nacionals, Jordi Ballart manté un discurs de defensa del dret de decidir i del reconeixement de Catalunya com a subjecte polític. No veu gens clar com es farà el referèndum de l’1 d’octubre i lamenta que no hagi tingut informació directa de la Generalitat, però es mostra disposat a escoltar els detalls del procediment per a poder votar i deixa clar que no posarà impediments perquè els ciutadans de Terrassa puguin exercir el dret de vot. Ho explica en aquesta entrevista, feta just a la meitat d’un mandat en què governa gràcies a un pacte insòlit amb el PDECat; feta en el mateix despatx on ha rebut amenaces de ‘poders econòmics’ contra la seva iniciativa pionera de municipalitzar el servei de l’aigua. —Heu parlat amb Puigdemont del referèndum? —Vam tenir converses fa temps, però últimament no. I ens disgusta, això, que posin l’ajuntament entre l’espasa i la paret, i que ara no tinguem cap mena d’informació de què es vol fer. Tot el que sabem és el que llegim als mitjans de comunicació. Demanem que, si les coses es volen fer bé, es parli; que, com a mínim, diguin què es vol fer i amb quina legalitat; que, si hi ha una llei, no s’amagui en un calaix. Si volen col·laboració, que ens ho demanin i ja ho valorarem. —Si la Generalitat us demana d’obrir equipaments municipals, què fareu? —Jo no seré qui impedirà que els ciutadans de Terrassa es puguin expressar a les urnes. La gent té el dret de vot, i jo no sóc ningú per a impedir això i no col·laborar-hi. Si hi ha un govern democràtic que, a partir d’una legalitat, ho demana; si hi ha un informe favorable del secretari municipal, això es farà. Però a Terrassa el vot igualment és garantit, perquè, entre més coses, la Generalitat té noranta-set espais de la seva titularitat a la ciutat amb què es pot garantir el vot a pràcticament tots els racons de la ciutat, si els obre demà. —Posem-nos en un supòsit… —L’Ajuntament de Terrassa no serà cap problema perquè la gent voti. Perquè hi ha una majoria al ple a favor del Pacte Nacional pel Referèndum, a favor del dret de decidir… I per més que hi hagués un batlle del PSC que hi posés pegues, hi ha una majoria al ple que no té res a veure amb el batlle. Si la gent de Terrassa vol votar, votarà. —Dependrà de què digui el secretari municipal. —Sí. Si el secretari fa un informe negatiu, ho haurem de pensar, i jo hauré de ser conseqüent amb el que digui el secretari. Una cosa és la voluntat política de cedir espais i una altra és el fet que hi hagi un informe negatiu del secretari. Però com que no sabem absolutament res… Per això demanem que ens expliquin com ho volen fer. Però el secretari és qui dóna fe jurídica. Si fa un informe negatiu, jo què he de fer? A mi, que no sóc independentista, m’hauran d’inhabilitar? El batlle que facilita la democràcia i que no és independentista l’inhabiliten… És posar-nos en un supòsit… —Us podeu trobar amb una majoria del ple dient una cosa i el secretari una altra. —Però no jo, sinó tots els electes, tot l’ajuntament. Ho haurem de veure. Igualment, la gent a Terrassa podrà votar, si la Generalitat fa les coses bé. —I vós anireu a votar? —No ho crec. —… —No ho sé, encara no ho he decidit. Depèn de com vagin les coses. No sé què he de votar, sé molt poques coses sobre el procés. Volem que es faci un referèndum, però que es faci ben fet, acordat. I que, més que un referèndum pel trencament, es fes un referèndum per un acord, que s’explorés un acord amb la resta de l’estat. Si, després, el resultat d’aquest referèndum de modificació de la constitució per un estat federal a Catalunya fos diferent, hi podria haver una segona fase d’un referèndum pel trencament. Primer explorem si podem viure millor; si no, després ja marxarem. Entrevista amb Jordi Ballart, alcalde de TerrassaFotografia: Albert Salamé —La vostra opinió sobre l’autodeterminació de Catalunya contrasta amb la de molts dirigents del PSC. —Sí, probablement. I amb el tema de la municipalització de l’aigua també he tingut una posició diferent. —I us ha portat problemes? —Sí, me n’ha portat. Quan et desmarques de la línia més oficial, això no agrada. —Aquella trucada? —Sí, aquella trucada. Però, fins ara, també m’han respectat les opinions. —Amb les pressions, amenaces i maldecaps que heu tingut aquests dos anys, heu considerat si voleu continuar fent política? —Sí. El fet de viure situacions fortes, aquestes pressions, passa factura en el terreny personal i afecta les persones del teu entorn. I això sí que fa que ara mateix tingui dubtes sobre si d’ací a dos anys m’he de tornar a presentar. No ho he decidit. Fa dos mesos tenia molt clar que no; ara he deixat la cosa més oberta. —Què és el que menys us ha agradat de l’experiència de ser batlle, fins ara? —Per exemple, veure com l’oposició et diu en privat que ho fas molt bé però després en el ple t’acaben votant en contra. I, sobretot, quan toques els interessos econòmics i veus com reaccionen, fins al punt que vénen i et diuen que, si no canvies la línia, aniran a buscar-te i et faran caure. —Amenaces. —Sí, amenaces en tota regla. I això ha passat en aquest mateix despatx. —Amb representants de Mina? —Són representants de sectors econòmics, sí. Però no diré noms ni cognoms, que és el que ells volen. Jo ja vaig anar als Mossos d’Esquadra i al jutjat a presentar les denúncies corresponents. I no diré res més, perquè és el que ells volen: que xerri i, després, denunciar-me per calúmies. —Les amenaces les heu rebudes també per xarxes socials… —I amb anònims, amb la porta de casa plena de merda, o sense poder-hi entrar… Coses d’aquestes. Et pares a pensar si val la pena, realment. I he arribat a la conclusió que sí que val la pena. Com a mínim, deixaré l’empresa  constituïda i, en tot cas, si he d’anar-me’n ja me n’aniré, però deixant-ho tot enllestit. I d’altra banda, si hagués guanyat Susana Díaz al PSOE, se m’hauria fet molt difícil de poder continuar al partit. Per sort, no va passar. —Com valoreu mig mandat del pacte amb el PDECat? —Positivament. El 90% de les accions del nostre pla de mandat ja les hem començades o ja les hem executades. És un indicador que les coses s’han fet bé. Al principi va ser complicat, perquè érem dos partits que havíem estat antagònics durant trenta-sis anys de democràcia. Va costar de fer el pacte de govern i, de fet, Convergència es va abstenir en la investidura. —Hi va haver la condició inicial per al pacte d’adherir Terrassa a l’AMI. Us hi sentiu còmode? —Pot generar una certa incomoditat, no tant per mi, sinó pels entorns del partit. —Us han traslladat aquesta incomoditat? —Sí, tant el PSOE com el PSC ho han fet. Però s’han respectat les dinàmiques locals. Entra dins de la normalitat que, quan hi ha pactes de govern, els partits han de cedir en determinades qüestions. En aquest cas, vam cedir i això s’ha d’entendre dins de la normalitat democràtica. —Té un impacte: la Terrassa eternament socialista, membre de l’Associació de Municipis per la Independència. —És un impacte simbòlic. També vam acordar amb el president de l’AMI aleshores, Carles Puigdemont, que no pagaríem quota. No ens condiciona en res, això. —Com va la relació amb el president Puigdemont? —És molt bona. Hi tenim sintonia, més que no amb Artur Mas. El fet que hagi estat batlle es nota molt, pel seu interès en els temes municipals i la seva sensibilitat per a tenir sempre en compte la veu dels ajuntaments. En el cas de Terrassa, veníem d’un deute de la Generalitat de 23 milions i, en aquest moment, és de 2,4 milions. Em vaig sorprendre el dia que el vaig conèixer perquè no pensava que fos una persona tan accessible i tan sincera. —Sou uns quants batlles socialistes seduïts per Puigdemont. —És que és així. Amb Artur Mas costava més; vaig tenir-hi una reunió, vaig xerrar una hora i no em va respondre res: era una pantalla, tot anava rebotant. Amb Puigdemont hi ha més debat. Entrevista amb Jordi Ballart, alcalde de TerrassaFotografia: Albert Salamé —El PDECat ha tancat files del tot amb vosaltres, amb la municipalització de l’aigua? —No ho sabem, encara. Esperen els informes definitius sobre la municipalització, que ara els enllestim i que aniran al ple del mes de juliol. Per tant, el juliol ells s’hauran de posicionar sobre quin és el model que volen. Sempre han dit que, si es demostra que el model no implica més cost i és viable, no hi tindran cap inconvenient. —Què us falta per a fer efectiu el procés per a municipalitzar l’aigua? —Som en procés de pròrroga en la concessió, que es va acaba fa sis mesos, i l’hem allargat sis mesos més, fins al 31 de desembre, per a tenir temps de presentar els informes definitius. El juliol ja s’aprovarà el model de gestió directa, i l’1 de gener volem que ja hi hagi creada la nova empresa i gestionar aquest servei de manera directa. —Així de fàcil? —No, amb molts impediments. Som conscients que això acabarà en un jutjat. Tots els acords que l’ajuntament ha anat aprovant fins ara, l’empresa concessionària els ha anat recorrent. Però cap jutge no ha fet, de moment, cap suspensió cautelar dels acords. —Això no ho farà endarrerir? —No ho sabem. Podria passar que un jutge fes una suspensió cautelar dels acords del ple de juliol. Esperem que no passi, perquè seria molt greu. —Quines traves us posa la companyia concessionària, Mina, per a poder fer bé el traspàs de la gestió? —No ens donen gaire informació sobre els treballadors, els sous dels directius… Informació molt important que no hem tingut fins ara. Tot i així, hem pogut fer els estudis, hem dibuixat els diferents escenaris, i és possible de fer el procés. —D’entrebancs, n’heu rebut també del PSC? —Davant la situació que ens hem trobat, amb diferents interessos econòmics que han estat disposats a fer el que fos per aconseguir el seu objectiu, i això vol dir entrar en el joc brut, amb extorsions i amenaces, i és una cosa que ja la vaig portar a la policia, el PSC no s’ha posicionat, com a partit, a favor del procés de municipalització de Terrassa. El PSC és plural i ha expressat que ells defensen un model diferent. I jo penso que un partit d’esquerres com el PSC hauria d’estar a favor de la gestió directa. —I us ha sabut greu l’actitud del PSC. —En algun moment m’he sentit sol. El dia de la manifestació hi havia representants d’altres partits. —Algun batlle del PSC. —Hi havia la Núria Parlon, el Jordi Terrades… Però, per la importància i transcendència que tenia, perquè tenim moltes mirades al damunt, perquè si el procés surt bé molts altres municipis s’animaran, el PSC hauria hagut d’aprofitar-ho, si volia fer aquest gir a l’esquerra que vol fer. —Per què penseu que el PSC no us ha donat aquest suport? —Perquè encara hi ha massa connivències entre la política i determinats sectors del món econòmic, i això fa que a les cúpules dels partits polítics encara hi hagi interessos que tenen poc a veure amb els interessos de la ciutadania i amb els interessos generals. —Dieu que us han disgustat els pactes de despatxos i fer les coses d’amagat de la ciutadania. —Sí. Abans, quan s’acabava una concessió, probablement el govern de torn s’asseia amb l’empresa concessionària i acabaven pactant les coses, amb una empresa mixta o el que fos. Evidentment, ara la ciutadania vol que les coses es facin d’una manera transparent. —I amb vosaltres han intentat fer això una altra vegada. —Sí, aquesta vegada van intentar una negociació de despatx. Ells proposaven un model d’empresa mixta, amb un 70% privat i un 30% públic, i no acceptaven que aquest 30% fos mitjançant un concurs. I això no és vàlid. —Per què heu optat per la municipalització? El servei no s’havia prestat prou bé? —El servei s’ha prestat bé i, en general, la gent a Terrassa està satisfeta de la gestió de l’aigua d’aquests últims setanta-cinc anys. Però penso que, quan s’acaba la concessió, és lògic que el titular la recuperi. Hem vist l’actitud final de la concessionària en el moment de fer la liquidació, i això ha influït a l’hora de fer aquest plantejament. És un posicionament ideològic, i penso que sóc coherent amb els valors que defenso i amb els principis que té el PSC. Es fan programes electorals i, després, s’ha de ser conseqüent amb el que s’hi escriu. —Diuen que ho heu fet perquè els comuns no us mengin més terreny electoral. —Tenim un govern amb el PDECat i el més fàcil i còmode hauria pogut ser, pensant en interessos de partit, de tancar un acord amb PDECat i Ciutadans i fer una empresa mixta. Els comuns en cap cas eren rellevants, aquí. —Com beneficia la municipalització als ciutadans? —Tots els beneficis que generi l’empresa aniran destinats a millores en el servei mateix. Fins ara no sabíem on anaven a parar aquests beneficis. Hi ha uns marges de benefici força generosos, i en una empresa que té diferents camps d’activitat, probablement, va a altres àmbits. La concessionària també té negocis immobiliaris. Nosaltres podem garantir que aniran a parar a millores del servei. Això vol dir que hi haurà més marge a l’hora de fer una política tarifària diferent, a poder abaixar preus. I garantim més transparència i més control i, fins i tot, que els ciutadans es puguin incorporar com a membres del consell d’administració escollits aleatòriament, que es puguin implicar en la governança de l’empresa municipal i que sigui un exemple de com una empresa pública s’ha de gestionar amb un control ciutadà. —Penseu municipalitzar altres serveis? —De fet, a Terrassa, a diferència d’altres municipis, tenim una tradició de gestionar directament els serveis. Amb l’empresa de neteja, per exemple, o amb els serveis funeraris, on tenim una empresa pública. —Quin resultat ha tingut la imposició de sancions als bancs que tenien pisos buits? —Faltava que hi hagués una bona oferta de lloguer social. I per això hi havia la llei pel dret de l’habitage del 2007 aprovada pel parlament, que l’ajuntament podia tenir la capacitat de sancionar en els casos d’habitatges buits durant més de dos anys. Vam obrir vuit-cents expedients, i gràcies a això vam recuperar gairebé cinc-cents habitatges per al lloguer social. Només vam haver de posar cent vuitanta multes, i ara hem fet una segona fase de sancions en què hem obert cent noranta-vuit expedients aquestes últimes setmanes. —Terrassa té un sentiment de greuge respecte de Sabadell, d’haver estat més maltractada institucionalment? —He de dir que no havíem tingut mai tan bona sintonia amb Sabadell com ara que hi ha el Juli Fernàndez. Ni quan hi havia batlles socialistes ni en l’època de l’Antoni Farrés i el Manuel Royes. Durant anys, han estat dues ciutats que han competit, que s’han mirat de reüll, que han actuat d’esquena. Ara hem començat una relació molt directa, de trobar solucions compartides i de tenir una estratègia territorial conjunta. I volem tenir més pes en relació amb Barcelona. Entrevista amb Jordi Ballart, alcalde de TerrassaFotografia: Albert Salamé

Summary: Jordi Ballart (PSC): ‘Jo no impediré que els ciutadans de Terrassa puguin votar’


El govern espanyol comença a notar les conseqüències del cop d’estat contra la Generalitat. Demà havia d’aprovar en el consell de ministres el projecte de pressupost de l’estat del 2018, però ha decidit ajornar-ho perquè el PNB, amb qui tenia coll avall el vot favorable, s’hi ha mostrat renuent per l’actitud autoritària a Catalunya. Perquè estiguin a punt per a començament de l’any vinent, els comptes s’haurien de tramitar aviat, però en aquest moment cada vegada queda més en evidència la fragilitat del PP a l’hemicicle.

Summary: Rajoy comença a pagar el cop d’estat: El PNB li retira el suport al pressupost