La justícia belga ha decidit de deixar en suspens l’euroordre contra el president Carles Puigdemont i el conseller Toni Comín per la immunitat que tenen com a eurodiputats, segons que han confirmat a VilaWeb fonts de l’entorn de Puigdemont. Tots dos i el conseller Lluís Puig van comparèixer al tribunal de Brussel·les el 16 de desembre en la vista sobre la petició d’euroordre per part de la justícia espanyola i van demanar que la decisió s’ajornés fins a saber la posició del Tribunal de Justícia de la Unió Europea sobre la condició d’eurodiputats. Aleshores, el jutge va decidir d’unificar les tres causes i convocar una vista el 3 de febrer per a resoldre la qüestió, però, atès que s’ha reconegut la condició d’eurodiputats de Puigdemont i Comín, ha decidit de suspendre l’euroordre sense esperar a prendre’ls declaració. El conseller Puig sí que hi haurà d’anar a declarar, perquè no és eurodiputat. Què li pot passar a Lluís Puig si Puigdemont i Comín tenen la immunitat? El 20 de desembre, després de la sentència del TJUE, el Parlament Europeu els va acreditar com a eurodiputats, aconseguint d’aquesta manera la immunitat. Per reprendre el procediment de l’euroordre caldrà que el jutge demani al Parlament Europeu l’aprovació d’un suplicatori que els retiri la immunitat. Mentrestant, la justícia belga ha deixat en suspens totes les mesures cautelars que havia dictat quan va tramitar aquesta euroordre, la tercera que cursa el jutge del Suprem Pablo Llarena, com ara la prohibició de sortir de territori belga. El Consell per la República va anunciar la voluntat de fer un acte a Perpinyà amb la presència de Carles Puigdemont i Toni Comín. Avui la portaveu de Junts per Catalunya al congrés espanyol, Laura Borràs, ha dit que volen fer-lo aviat: ‘Podria ser al gener’, ha dit. En un piulet, Puigdemont ha celebrat la decisió i ha demanat que, tal com ha fet la justícia belga, l’espanyola compleixi la sentència del TJUE que reconeix la immunitat d’Oriol Junqueras i l’alliberi. Belgian justice recognizes our immunity and decides to suspend the arrest and extradition warrant! @toni_comin.But now we are still waiting for the release of @junqueras, who has the same immunity as us. Spain must act in the same way as Belgium has done and respect the law — Carles Puigdemont (@KRLS) January 2, 2020 Satisfacció de l’independentisme En un to similar s’ha expressat el president Quim Torra, que en una piulada ha dit que ‘amb aquest gest la justícia belga demostra que en un país democràtic les decisions del Tribunal de Justícia de la Unió Europea s’acaten’. En una segona piulada els ha felicitat i els ha dit que la decisió ‘ens esperona a demanar la llibertat immediata del vice-president Junqueras i la nul·litat del judici al procés’. Amb aquest gest la justícia belga demostra que en un país democràtic les decisions del Tribunal de Justícia de la Unió Europea s’acaten. Un altre pas endavant pel president Puigdemont (@KRLS) i pel conseller @toni_comin https://t.co/hd0I7k8Z0u — Quim Torra i Pla (@QuimTorraiPla) January 2, 2020 ERC també ha rebut la decisió amb satisfacció. ‘Molt bona notícia’, ha exclamat el vice-president, Pere Aragonès. Bé!!! Molt bona notícia, @KRLS i @toni_comin!! #Seguim https://t.co/1Sj7AwRTgZ — Pere Aragonès 🎗 (@perearagones) January 2, 2020 En una línia similar s’ha pronunciat la portaveu i secretària general adjunta d’ERC, Marta Vilalta: ‘Som-hi! Una victòria més. Seguim endavant. Ara per la llibertat!’, ha dit en una piulet a Twitter. D’altra banda, el portaveu al congrés espanyol, Gabriel Rufián, ha posat el focus en el fet que la decisió és una conseqüència de la sentència del TJUE sobre la immunitat de Junqueras. Ha hecho más por la unidad estratégica del independentismo la perseverancia y 0 estridencias de la #DoctrinaJunqueras q el ruido y humo de miles de tuits cainitas surgidos de grupos de whatsapp creados con el único fin de intentar no perder un poder ostentado hace más de 20 años. https://t.co/y8bmdsoMVQ — Gabriel Rufián (@gabrielrufian) January 2, 2020 El portaveu dels comuns al congrés espanyol, Jaume Asens, també ha felicitat els dos eurodiputats a Twitter, bo i lloant la justícia europea. El mirall de la justícia europea ens retorna una imatge d’integritat que pot ser més o menys incòmode per alguns. Però és, sobretot, una imatge que beneficia els drets polítics legítimament adquirits. Les meves felicitacions a @KRLS i @toni_cominhttps://t.co/DNKrvgzStp — Jaume Asens (@Jaumeasens) January 2, 2020 Finalment, l’ANC i Òmnium Cultural també han celebrat la retirada de l’euroordre. ‘La justícia belga actua com és normal en una democràcia i ho celebrem. Demà la JEC i en els propers dies el TS tenen l’oportunitat de garantir immunitat i drets de Junqueras, que fins ara s’han vulnerat’, ha afirmat l’ANC a través de Twitter. Per la seva banda, el vicepresident d’Òmnium, Marcel Mauri, també a través de les xarxes socials ha dit que la justícia espanyola continua fent el ridícul arreu d’Europa. ‘Els poders de l’estat, en lloc de recapacitar només saben respondre de la mateixa manera: amb més repressió’, ha assegurat per després felicitar Puigdemont i Comín pel ‘nou èxit internacional’.

Summary: La justícia belga suspèn l’euroordre contra Puigdemont i Comín per la seva immunitat


Els presos polítics i els exiliats han celebrat la caiguda del president espanyol, Mariano Rajoy. En un seguit de piulets, Carles Puigdemont, Jordi Turull, Josep Rull, Joaquim Forn i Meritxell Serret han parlat sobre la moció de censura. Rajoy, absent físicament; Rivera, parlant com un feixista; Rosa Díez preparant els comitès de defensa de la monarquia… Tot en un sol dia. I Europa, mirant-ho amb els ulls esbatanats. — Carles Puigdemont 🎗 (@KRLS) May 31, 2018 En un segon piulet en alemany, Puigdemont ha dit que espera que ara s’obri una nova etapa de diàleg. Die Regierung Rajoy hat den demokratischen Ruf der Katalanen ignoriert. Heute wird sie auch durch unsere Stimme der Macht enthoben werden. Dass es jetzt endlich zum politischen Dialog kommt, ist dringende Aufgabe der neuen Regierung. Ich hoffe, das sie die Gelegenheit wahrnimmt. — Carles Puigdemont 🎗 (@KRLS) May 31, 2018 Turull, Rull i Forn han piulat el mateix missatge. Creuen que és una bona notícia per a Catalunya, per a Espanya i per a Europa. Cau el govern de la ignomínia. Una bona notícia per Catalunya, per Espanya i per Europa#elmeucosalapresóelmeucoracatalunya — Jordi Turull i Negre (@jorditurull) May 31, 2018 Cau el govern de la ignomínia. Una bona notícia per Catalunya, per Espanya i per Europa. — Josep Rull i Andreu 🎗 (@joseprull) May 31, 2018 Cau el govern de la ignomínia. Una bona notícia per Catalunya, per Espanya i per Europa. — Joaquim Forn (@quimforn) May 31, 2018 Finalment, Meritxell Serret ha aplaudit el discurs del diputat d’ERC Joan Tardà. Brillant @JoanTarda !!👏👏👏👏👏#MociónCensura — Meritxell Serret (@MeritxellSerret) May 31, 2018

Summary: Els presos polítics i els exiliats celebren la caiguda de Rajoy


Sergi Corbera és enginyer geòleg i escenògraf. Feina, aquesta darrera, que actualment compagina amb les constants visites a la seva parella, Toni Comín, exiliat a Bèlgica. Hi puja amb la filla que tenen, la Laia. Sergi Corbera ha concedit poques entrevistes a mitjans de comunicació, i ara VilaWeb ha pogut parlar-hi a Barcelona per saber de primera mà qui és i com porta el trasbals actual. I ens dóna una primera primícia: aquest agost, ell i la filla deixaran Catalunya i s’instal·laran amb Toni Comín a Bèlgica. La família es reunifica. —El gran públic no us coneix. Qui és Sergi Corbera i a què es dedica? —Sóc company de vida, de penes i d’alegries de Toni Comín. Sóc escenògraf i ara faig teatre i publicitat com a director d’art. Però, de fet, primer vaig estudiar enginyeria. Enginyer geòleg. Vaig viatjar a Ramallah com a cooperant, via Unió Europea, per a rehabilitar fonts a Palestina. També he treballat al metro de Terrassa, fent els ferrocarrils. Vaig especialitzar-me a auscultar i veure com afecta una tuneladora, campana de Gaus invertida, a totes les edificacions de superfície. També vaig ser un any a Londres treballant amb el cross rail. Allò ho vaig deixar perquè la Laia ja venia. L’adopció va ser imminent. Per tant, la meva resiliència ve de molt enllà. —I deixeu la carrera professional d’enginyer per la filla, doncs? —Deixo la carrera perquè la pulsió que em porta és el teatre. Des dels 19 anys que n’he fet. Ho anava compaginant amb l’enginyeria. Però va arribar un punt, a Londres, que vaig decidir d’optar per allò que realment m’agradava. Tenia 32 anys, i ja feia deu anys que treballava com a enginyer. I mira que la geologia és preciosa. Ens feien llepar i olora les pedres. Les miràvem al microscopi. Una relació molt intensa. Treballar amb les pedres, la natura i els talussos és empíric. No hi havia mentida. En canvi, treballar amb humans és molt més complicat. —I a Toni Comín on el vau conèixer? —El vaig conèixer perquè vaig ser vigilant de seguretat a Esade. Jo, vuit anys més petit que ell, havia arribat al final de la carrera i necessitava feines d’estiu per a anar amb una col·lega a Sarajevo, a la biblioteca. I per fer diners, aquell estiu, vaig fer de vigilant de seguretat a Esade. Ell hi feia de professor. Jo tancava l’edifici, era el conserge. I un dia ell anava a Catalunya Ràdio i va demanar un taxi. Toni Comín. Perdó. Comín? Qui ets? I al final li vaig dir, saps què, t’acompanyo en moto a la ràdio. Tinc un casc aquí, d’un alumne. — A Comín li devia esclatar el cap: un conserge, enginyer i escenògraf. —Sempre em diu que aquell viatge en moto va ser clarivident. Li vaig explicar que era enginyer però que just havia passat les proves de l’Institut del Teatre. ‘Això només ho sap la meva mare, i tu.’ I així ens vam trobar. Jo, de la política i del seu món intel·lectual, no en sabia res. Vinc d’una família humil i poc polititzada. —Els primers mesos, com els recordeu? —Primer ets en un estat de xoc. Tens la força per a anar fent el dia a dia però potser no per a mostrar-te públicament. Ara és diferent. —Vau parlar del risc de presó o exili abans que acabés passant? —Ho vam parlar, però amb poc temps. I jo vaig tenir-ho claríssim: entre exili i presó, marxa, per favor. Jo ja m’espavilaré. Sigui aquí, a Brussel·les o a Honolulu. No pateixis. Però no vull que la meva filla vegi el seu pare a la presó. No ho suportaria. Ho vam tenir claríssim, tant jo com la seva mare, que vam ser els detonants. Exili molt millor que presó. —Sis mesos després, quins plans teniu? —Escolaritzem la Laia allà, a Lovaina. A partir de l’agost, hi anirem. La família es reunifica. Anirem a viure a Lovaina amb el Toni. La nena necessita estar amb els pares. El nucli familiar. Hem estat mig any, cada quinze dies, pujant i baixant en avió. És molt inestable. La nena anirà a l’escola pública, en flamenc. La primera opció és Freinet, que és el seu Montessori, però encara més desenvolupat. Vindré a Barcelona, però a partir de l’agost viurem tots allà dalt. —Encara tornareu a la geologia, per ajudar els holandesos. —Ui, no. Com a molt, quan passegi, ho explicaré a la Laia. Mira, una falla inversa. Un anticlinal. Un sinclinal. —Ginebra no està malament, si hi poguéssiu anar. —Sí, sí, però Lovaina… Ens hi quedem per una qüestió: la Laia ja hi ha anat quatre vegades i ja té la seva placeta, la seva quotidianitat. Ella ja té el seu món, i tornar a trencar-li’l després de quatre mesos és inviable. A més, és una ciutat preciosa, amb un nucli antic preciós, una de les primeres universitats europees. És una ciutat universitària, i en una ciutat universitària tot està per fer. Compartirem edifici amb estudiants. Realment és molt simbòlic. El futur està per fer i nosaltres tenim també un futur per teixir i començar a fer. —La Laia té cinc anys. L’edat fa pensar en el nen de ‘La vida és bella‘. Un món de joc. —M’agrada molt que m’ho digueu, perquè a la primera sessió amb la psicòloga li vaig demanar: Vull que em donis pautes per veure si ho faig bé amb la nena, perquè tinc la sensació de ser dins de La vida és bella. De fer un joc. D’esquivar. Li explico com ho faig i la psicòloga em respon: En una nena petita la pena es dilueix. La pena la pots vèncer. La desconfiança, no. La frase em va quedar. Res de mentides. I també em va dir: Estigues preparat per a la pregunta. Perquè la pregunta arribarà. —Quina pregunta? —Per què no ve el pare? Que en el fons és: Per què el pare prefereix ser allà, i no amb mi? Per què el pare prefereix la feina que té que no estar amb mi? Va ser el Toni mateix qui, esmorzant, li ho va explicar. Era un divendres que hi havíem pujat. El dijous havien empresonat tot el govern. La primera vegada. I la Laia, al Junqueras, sí que el coneixia. El Toni va dir: Vols que el papa estigui a la presó? Doncs per això jo m’he de quedar aquí. Perquè si torno, hi ha el risc que em posin a la presó. I ja va estar. Ella ja va entendre que el Toni no es quedava voluntàriament. I ara estem amb la reunificació. Em diu, la psicòloga: No t’avancis, no li venguis un país de color rosa, no la facis coresponsable de marxar. Ella marxa perquè li ho dieu vosaltres. Punt. S’ho ha de trobar. Li agradi o no. I és meravellós com l’escola ha tractat el tema. I les pors. Que hi són. De fet, i acabo amb el tema, l’altre dia em va dir: Tinc por del drac, de la Guàrdia Civil i de Rajoy. —Perdoneu? —Vam anar a Montblanc, a veure la llegenda de Sant Jordi. I tornant amb el cotxe em va dir: A mi em fa por el drac, Rajoy i la Guàrdia Civil. Els primers mesos, la seva obsessió era que si ens trobàvem en Rajoy pel carrer, ens agafaria i ens tancaria a la presó. Però això s’invertirà, li dic. Al final els bons diem la veritat. —I això ho creieu, o només li ho dieu? —Ho crec. Serà llarga, la batalla, però jo crec i tinc l’esperança que guanyarem. Cada vegada més és una qüestió de drets fonamentals i de drets civils. Ja no et castiguen per dir les coses que dius sinó per les que puguis arribar a dir. —Llanera se la fot a Europa. Però aquí… —Aquí tardarà anys. I si una cosa no s’entén, és el silenci. Et quedes amb un estat de no creure-t’ho. Els socialistes, per exemple. O els que miren cap a una altra banda. A vegades et sents molt sol. Una mica de caliu, d’humanitat. Tot és per partidisme? No veuen el dolor? Ells fan veure que estan forts, tu també, però quan us separeu, tots dos esteu com una puta merda. Quan tornem, el comiat és molt dolorós. Vaig acabar demanant al Toni que evités d’acompanyar-nos fins a la barrera física de la facturació, a l’aeroport. Hi veia l’exili tangiblement. La barrera, físicament. Fas un pas endavant i el món canvia. I va d’un centímetre. És terrible. Fem l’adéu al tren que ens porta a l’aeroport. Que jo vegi que encara li queden quilòmetres de llibertat. —Teniu la sensació que la policia espanyola us segueix? —El telèfon el tinc punxat. Això m’ho han dit. De tant en tant els saludo! Quan anem cap allà, el tema de seguretat no em farà patir, però ens l’haurem de mirar. Perquè hi ha una nena. Perquè estan molt sonats i poden arribar a fer molt de mal. —L’estratègia dels advocats a l’exili ha estat bona, victoriosa i guanyadora. I aquí hi ha hagut un gran canvi pel que fa a l’actitud dels presos. —Sempre ho dèiem amb el Toni: hem de ser forts, resilients, hem de fer autocrítica, però és l’hora de l’atac. Ja n’hi ha prou. Hem d’atacar en l’àmbit estratègic. Si s’han de fer querelles, doncs querelles. Hem d’anar a defensar-nos, a treure pit i desmantellar aquesta gran mentida. Llarena ha prevaricat: ni rebel·lió ni sedició ni malversació. És una gran mentida. D’aquí a deu anys, quan tot arribi a Estrasburg, diran ‘això és una barbàrie’… Al final, Espanya, de cara al món, és l’estat pària, l’estat antidemocràtic, el no-estat de dret. Només cal veure què passa amb Valtonyc, els d’Altsasu, no són només els represaliats. Això és una gran aranya. —Teniu col·legues a Espanya? —Sí. Ja en tenia abans. I molt bona reacció. Perquè arribats a aquest punt t’has de significar. No és que sigui blanc o negre, és que t’has de significar. Ho veus bé o ho veus malament, no hi ha terme mitjà, ho sento. Perquè és vulnerar els drets fonamentals. Si no partim de la mateixa base, encantat d’haver-te conegut, però fins aquí. Són uns valors que miro de transmetre a la meva filla: llibertat, lliure pensament, confiança en la resta del món. És justament tot això que reprimeixen i castiguen. Hi ha el silenci de la resta de l’estat, i la terminologia de tants diaris, que fa molt mal: els diuen fugits, fugats, sediciosos, colpistes. Ens fan servir per treure la cavalleria. Escolta, Espanya, desperteu; veus crítiques, on sou? Es van pronunciant, però ens agradaria que ho fessin molt més. El silenci, que va lligat a la por, fa molt de mal. És tot una cadena i és molt dolorós. —I els diners, com els porteu? La gent pensa molt en els presos, però no tant en l’exili. —Per això l’associació és molt important: l’Associació Catalana de Drets Civils (ACDC). Es va fer per aglutinar la lluita antirepressiva. Agraïment infinit a tota aquesta ajuda col·lectiva que es fa. Treballem molt, ens reunim setmanalment, cada dues setmanes fem junta. Hem passat de ser quinze a ser divuit, amb l’Anna Gabriel, la Marta Rovira i la Carme Forcadell. És extraordinari. A la junta vinent vull proposar de fer una costellada tots junts amb els nens. D’infants a universitaris. Els joves s’han fet amics, i em sembla meravellós. De l’edat de la Laia són l’Agnès, que és a Ginebra, i en Lluc. —Voleu afegir res? —La normalitat: no ho normalitzes, tu t’adaptes. Et sobreposes al dia a dia, et resignes a tirar endavant. I ho fem per donar veu a la gent represaliada. Que no s’oblidi, perquè això serà llarg. I una altra cosa que volia dir: el gran drama dels exiliats i represaliats és l’escenari dels pares. Grans, amb 85 anys, alguns malalts, pateixen un sofriment inhumà. O els acostaments als presos: com pot ser que les famílies s’hagin de desplaçar? Què és això? —Aquests últims dos mesos, com els heu viscut, amb la reactivació de les euroordres i més empresonaments? —Força inquietant. La setmana passada va ser el primer cap de setmana que vam estar relaxats. Sempre passava alguna cosa, a mig cap de setmana. Jo tinc moltes ganes que la incertesa jurídica se solucioni. Estàs amb una euroordre, encara, i és l’ombra que es va allargant. Vull anar a la següent capa: la familiar o la que sigui. Però no hem tingut moments de calma, pràcticament. La incertesa, per ara, ens domina les vides. —No teniu por, a la família? —Hem notat que la nena s’ha fet gran de cop. Quan ets petit, el teu pare és valent. És indestructible. És un heroi. I els herois no van a la presó, ni han d’anar-se’n a l’exili. En el cas de la Laia, els seus pares han perdut: Rajoy els ha posat a la presó i el ‘malo Rajoy’ ha guanyat. Assumir i entendre a cinc anys que el teu pare és vulnerable… Els ha tocat madurar més de pressa. Tinc una amiga que diu: Només li falta fumar i conduir. —I com vau viure la detenció de Puigdemont? —La providència és molt sàvia. Hem tingut un reguitzell de sort que sempre a l’últim moment, zas! Si Puigdemont hagués vingut, no vull ni pensar què li haurien fet. Els deia: No vingueu. Us imagino a la Castellana degollats d’esquena com al pont de Praga. Va ser un diumenge negre, però de les cendres en sortim. Com l’au fènix.

Summary: Sergi Corbera: ‘La nostra filla em diu: tinc por del drac, de la Guàrdia Civil i de Rajoy’


El vice-president i director tecnològic d’Amazon, Werner Vogels, ha escollit el tercer congrés d’emprenedoria en tecnologies mòbils, el 4YFN (Four Years From Now), per convidar tots els creadors d’aplicacions mòbils a col·laborar estretament amb la seva empresa. ‘Go Build!’, ha estat el crit de guerra de Vogels per animar els desenvolupadors de sistemes a construir dispositius i eines per tal de facilitar l’anomenada ‘internet de les coses’ o diàleg entre màquines. Entre els exemples, una galleda d’escombraries que pot registrar directament quins productes falten al rebost o accionar a distància la calefacció abans d’arribar a casa. Vogels ha dit: ‘No hem estat mai tan bé com ara per innovar i construir.’

Summary: Amazon convida els creadors d’aplicacions a construir sistemes per facilitar el ‘diàleg’ entre màquines


El president del PDECat, David Bonvehí, ha criticat l’estratègia d’ERC d’aquests últims mesos i ha afirmat que ha aparcat l’independentisme i ha adoptat ‘tesis convergents que havia combatut enèrgicament’ en el passat. ‘Ara ERC intenta ocupar aquest espai que ocupàvem nosaltres. Ha deixat l’independentisme i el sobiranisme una mica aparcat, també ha deixat aparcades les seves polítiques d’esquerres més intransigents . Em fa la sensació que volen ocupar aquest espai central’, ha sostingut en una entrevista d’Europa Press. Assegura que l’ha sorprès que hagi adoptat ‘les tesis més convergents que havia combatut enèrgicament’, i considera que les va repetint durant l’últim any amb un estil propi. En la seva opinió, el PDECat continua defensant que, en la política, cal abordar qüestions amb la mirada del liberalisme i la socialdemocràcia, però ‘ERC no havia estat això’, per la qual cosa no accepta que siguin diguin que actuen amb precipitació i de tenir una visió reduccionista. ‘Em nego que ens titllin d’una cosa que no som. Cada partit és lliure de fer les seves estratègies, però hi ha certa desorientació perquè ERC ha canviat molt en molt poc temps’, ha subratllat. Quan li han demanat si va entendre que ERC s’abstingués al debat d’investidura del president en funcions del govern espanyol, Pedro Sánchez, els ha acusat de ‘sobreactuar per fer veure que són el partit que vol representar més gent a Catalunya’. Per Bonvehí, l’abstenció d’ERC no s’entén d’un punt de vista sobiranista, però ‘si es mira des d’un prisma de tot el país, potser volen dirigir-se i convertir-se en un partit que pugui representar unes altres sensibilitats que no són sobiranistes’. No obstant això, creu que JxCat i ERC haurien de votar igual per ‘coherència’ en una pròxima investidura, i més quan tots dos ja a la legislatura anterior es van oposar a tramitar el pressupost espanyol. A parer seu, JxCat no tenia una altra opció que votar no a Sánchez després d’haver escoltat el seu discurs i s’ha plangut que la posició del president espanyol no s’hagi mogut: ‘Cada vegada la cosa és pitjor, i cada vegada hi ha més arguments pel no i menys per una altra opció. Esperava més de Sánchez, pensava que tenia més visió estratègica d’estat.’ Segons Bonvehí, només podrien canviar de posició si l’executiu espanyol s’obrís a impulsar una taula de diàleg bilateral, amb la presència d’un relator, en la qual pogués abordar-se el dret d’autodeterminació. Sobre la possibilitat que hi hagi una repetició electoral a l’estat espanyol, no creu que l’independentisme en tregui res de bo i no entén què pot aportar a Sánchez, perquè ‘no tindrà majoria per a governar en solitari i s’arriscarà a tenir unes majories més difícils’. Reacció a la sentència Després d’haver refusat un avançament electoral a Catalunya com a reacció a la sentència del judici contra el procés, ha augurat que el resultat dels independentistes seria força semblant. ‘Només defensaria convocar eleccions si un dels dos grans partits independentistes o el tercer diguessin que volen deixar de ser independentistes i volen fer una altra cosa. Seria un canvi molt gran’, ha emfasitzat. A l’espera que el president de la Generalitat, Quim Torra, els citi a la ronda de contactes que manté amb diferents actors i partits, ha advertit que propostes com la d’una ‘aturada de país’ només l’avalaria si la defensés gairebé tota la societat catalana. ‘Jo per la independència de Catalunya ho faria tot si ho fem de manera seriosa i concertada’, ha assegurat Bonvehí, que ha cridat a concretar en què pot consistir l’apel·lació a la confrontació de Torra, una acció que veu compatible amb la petició de diàleg d’ERC.

Summary: Bonvehí: ‘ERC intenta ocupar l’espai que ocupàvem nosaltres’


La portaveu del grup parlamentari del PSC, Eva Granados, creu que ‘no té sentit’ aprovar el pressupost, després que el president de la Generalitat, Quim Torra, hagi explicat que anunciarà la data de les eleccions quan la cambra hagi avalat els comptes. En una conferència de premsa al Parlament per valorar la declaració de Torra, Granados ha sentenciat que l’ordre és ‘important’, i que no és lògic aprovar els pressupostos d’un govern que no és qui els haurà de gestionar. La portaveu socialista ha demanat eleccions perquè considera que l’executiu està ‘trencat’ i que Torra està ‘totalment desautoritzat’. Així mateix, la diputada s’ha compromès a aprovar els pressupostos abans que acabi l’estiu si el PSC guanya les eleccions. Granados ha qualificat la declaració de Torra de ‘lamentable’ perquè creu que ha desautoritzat el Parlament i el seu soci de Govern (ERC). Preguntada per un hipotètic tripartit, la portaveu del PSCha deixat clar que els socialistes no faran president cap independentista.

Summary: El PSC anuncia que no farà president un independentista


Paul Mason (1960) és un dels periodistes britànics més reputats. Té més de mig milió de seguidors a Twitter. Ara freelance, durant anys ha treballat a la televisió i la ràdio britàniques (Channel 4 i BBC) en programes molt influents que tractaven sobretot d’aspectes econòmics i revoltes socials. Situat en l’espectre de l’esquerra, aquest professor de música i politòleg apassionat per la política viatja per tot Europa informant dels esdeveniments sobre el terreny. I coneix el cas català de fa temps. VilaWeb s’hi ha posat en contacte telefònicament per saber-ne la seva opinió. I és contundent. —Vau demanar que Europa apliqués l’article 7 amb Espanya. Per què? —Ara mateix hi ha dos estats a Europa que acabaran seguint el procés de l’article 7. Són Polònia i Hongria. A Polònia hi ha una suspensió tècnica de la independència judicial. Si entres en una organització et lliguen les seves normes. I les normes són punitives. Per exemple: Grècia les va trencar i la seva economia es va destruir. Les normes són tan dures com això. I a Polònia s’han d’obeir les normes. Doncs això que passa a Espanya és, per mi, encara més greu. Perquè hi veus la politització del sistema judicial. I això vol dir problemes. Per tant, Europa hauria de mirar-se amb molta cura què els passa a Puigdemont, i a la resta, que són, en la meva opinió, perseguits pel sistema judicial espanyol. Europa hauria d’estar preparada per a activar el mateix procés. L’article 7. Seguint la mateixa lògica, si Polònia està obligada a la independència judicial, Espanya també. I per tant l’han de recuperar. Tots dos. És escandalós que ni tan sols ho considerin. Encara creuen que Espanya és intocable. —Com l’interpreteu, el fet que Puigdemont estigui en una presó alemanya? —Europa sencera ha d’afrontar el fet que hi ha gent que juga amb el sistema legal europeu. Manipulant-lo políticament. No en culpo els alemanys. Alemanya, en el context europeu, és hipercomplidora amb les llei. Si la llei els ho mana, ho fan. No crec que hagi estat un moviment de les elits alemanyes. Són les elits espanyoles, que manipulen el sistema legal europeu. Espero que el sistema judicial alemany, i el parlament alemany, escoltin la defensa de Puigdemont. Al final Puigdemont, i Clara Ponsatí a Escòcia, haurien senzillament de demanar asil. Espanya és un país que criminalitza lluitar per la independència. Entenc que sigui un afer controvertit. Però criminalitzar-lo? Això no pot ser. —Què farà Alemanya? —No serà en cap cas una decisió política. Serà judicial. I un sistema judicial com cal no té marge de maniobra a l’hora d’aplicar la llei. Si la llei diu que s’ha de tirar endavant l’euroordre… Ara, Puigdemont té el dret de defensar la seva posició i pot dir que seria maltractat a Espanya. I clarament ho seria. A Anglaterra has de cometre un crim molt greu perquè et tanquin a la presó sense fiança. I Alemanya, també. Has de provocar violència. I aquesta gent, clarament, no ha comès cap crim. El suposat crim és polític, i en contra la constitució espanyola. L’anomalia ara és la següent: a Escòcia Clara Ponsatí és lliure mentre Carles Puigdemont és a la presó. Alguna cosa falla, també. —El govern alemany podria aturar l’extradició. Hi té dret. —Sí. Crec que és impossible que Puigdemont tingui un judici just a Espanya. Només cal mirar les afirmacions dels jutges dient que tothom qui va prendre part en unes mobilitzacions i diades del tot no violentes de fet eren… violents! Aquests principis no s’aguantarien davant un tribunal britànic. Els tribunals britànics han refusat extradir gent suposadament molt més perillosa que no Puigdemont. Espero que el jutge alemany ho vegi. I al final tothom té el dret d’asil. I espero que els dirigents catalans exerceixin aquest dret. Això evidentment és un gran envit per a Europa. Un líder polític que reclama asil per anar-se’n d’un país no democràtic que constreny l’imperi de la llei, com fa el govern espanyol, el sistema judicial espanyol i l’estat espanyol. Crec que s’han de posar a prova. —El nord d’Europa decidint sobre el sud d’Europa. Ja hi tornem. —En el cas grec el nord d’Europa va decidir de destruir l’economia grega. I la sobirania econòmica de Grècia, diria jo. En aquest cas, és Rajoy que els hi ha donat aquest poder. Tothom que estigui preocupat per la sobirania espanyola hauria de veure-ho: Rajoy l’ha lliurada a Alemanya, i als tribunals alemanys. Suposem ara que Puigdemont es queda a Alemanya. I que guanya el dret d’asil. Què es diria als espanyols? Si Puigdemont guanya el cas es dirà que Espanya és un estat postfeixista irreformable. I recordem que l’any 1945 Alemanya era un estat feixista. Doncs es va reformar com tocava. A Alemanya el sistema judicial és independent. Polítics i jutges van completament separats. Què es diria a Espanya? Gairebé provaria que el sistema espanyol és deficient, el procés post-Franco no es va fer bé. Jo diria que una cosa és tota la gent que a Espanya, o a Catalunya, no està d’acord amb les accions de Puigdemont i una altra és castigar Puigdemont d’aquesta manera. Si guanya aquesta posició, això els convertiria en els pàries d’Europa. Cap dubte. Sóc a la Gran Bretanya, que resistirà el Brexit. No ens agrada deixar Europa. Però un dels grans arguments per deixar-la és: qui vol estar a Europa si empresona Carles Puigdemont? Jo, i molta gent de l’esquerra, ens ho preguntem. Voldria resistir la partició d’Europa. No som antieuropeus, però quan veiem els hongaresos retorçant el la llei, o els polonesos, o ara Espanya, molta gent es pregunta, sobretot els grans: i per què vam lluitar, doncs? —Exacte, com es viu el cas català a Anglaterra? —Si fos català no em refiaria pas del govern britànic. No van ajudar els grecs, no ajudaran els catalans. Espero que els catalans m’entenguin. Jo mateix dono suport al dret dels catalans a la independència. El dret. Però una autonomia millorada és el que crec que Escòcia i Catalunya aconseguiran d’entrada. Quin millor exemple que Escòcia tingui un sistema legal separat de l’anglès en el cas Ponsatí que això que dic? Qui ho hauria dit. Bon exemple del que els moviments nacionalistes progressistes i cosmopolites podrien tenir al cap com a objectius a assolir. Sóc un internacionalista, i espero que totes les nacions visquin juntes en pau. I entenc els punts de vista existents a Catalunya, però això que fa Espanya…. Quan veus nacions que s’alcen pel dret d’autodeterminació, normalment ho fan per fugir d’actituds imperdonables i completament opressives. I parlem d’un gran exemple d’això. L’elit espanyola, aquesta elit castellana mig falangista, fa just el contrari d’allò que tocaria de fer per mantenir Catalunya dins Espanya. —Els britànics, com s’informen d’aquest cas? —Tothom mira les notícies. I tenim mig milió de britànics que viuen a Espanya, sobretot a València i Andalusia. I tota l’esquerra n’està pendent, d’Espanya, des que George Orwell va escriure el seu famós Homenatge a Catalunya. Tenim una llarga tradició de simpatia per Catalunya, i el seu antifeixisme. Ho entenem del tot? Doncs no. No ho entenem del tot. Saps qui ha fet molt perquè se sàpiga? Guardiola. Guardiola i els seus llaços grocs. La majoria de la gent ho coneix gràcies a ell. Qui ha fet més per promoure Catalunya és Guardiola, per molt que molesti a Espanya. Per molts anys, Guardiola, i per molts anys, Gerard Piqué. Ells dos són els qui han educat més la població britànica. Recorda que el futbol britànic està molt polititzat. Hores després de la matança de Palestina de la setmana passada, els fans de Celtics van omplir els balcons de banderes palestines. I Guardiola arriba segurament a milions de persones. Ell ho ha explicat d’una manera molt senzilla: si les nacions no tenen el dret d’autonomia i una llibertat relativa, què passa? Doncs que se n’acaben anant. Escocesos, anglesos i gal·lesos ho entenen. —Per acabar: creieu que ha estat una acció intel·ligent per part espanyola? —És una catàstrofe per a Espanya. La imatge d’Espanya… Mireu, tenen Guindos al BCE, oi? Doncs va haver-hi molta oposició, molta, per la raó que ell, i l’elit de la qual forma part, són vists com a corruptes. No dic que ho siguin, sinó que són percebuts així. I no sols corruptes, sinó també ineptes. Hom els veu com vells que no entenen les coses. I que han d’entrar encara al segle XXI. L’arrest pot haver alegrat l’ABC i El País, però Europa se’n riu, de Rajoy. —Precisament, el vostre nom hi va sortir no fa gaire, a El País… —Ah, sí? Envieu-m’ho, que m’agradarà de llegir-ho.

Summary: Paul Mason: ‘Qui vol quedar-se en una Europa que empresona Carles Puigdemont?’


La Crida és partidària d’una ‘mobilització permanent’ encapçalada pels ciutadans i descarta la convocatòria d’eleccions com a resposta a una possible sentència condemnatòria per l’1-O. Això és el que ha traslladat el secretari general de la Crida, Antoni Morral, al president de la Generalitat, Quim Torra, durant la reunió d’una hora que ha tingut lloc al Palau de la Generalitat. En la ronda de contactes de Torra amb partits i entitats per a teixir una estratègia conjunta, Morral ha dit: ‘Tenim pressa per a donar compliment al mandat de l’1-O, però volem fer les coses bé. Aconseguir l’objectiu i fer les coses bé només és viable si hi ha unitat’, ha apuntat. A banda la resposta ciutadana, també ha reclamat als partits independentistes una ‘resposta política unitària’ davant una possible sentència condemnatòria. ‘És totalment una qüestió a part, no té una relació causa-efecte amb la resposta a les sentències’, ha remarcat Morral sobre la possibilitat d’una convocatòria electoral com a resposta a la decisió del Tribunal Suprem en cas que sigui condemnatòria. La Crida no vol substituir el PDECat Morral ha evitat d’interferir-se en el debat sobre la reordenació de l’espai de JxCat i el PDECat, del qual ha dit que vol mantenir-se ‘al marge’, sense voler fer així ‘ingerències.’ Ha defensat aquest dijous que la seva organització no vol substituir el PDECat, i ha argumentat que no s’han plantejat ocupar ‘cap espai’ polític en concret perquè són l’espai de la unitat independentista. ‘Som una associació amb vocació de fer política per a fer efectiu el mandat del 1-O, però no volem fer ingerències, no és la nostra voluntat entrar en les dinàmiques partidistes’, ha manifestat Morral. La Crida de Carles Puigdemont i Jordi Sànchez prossegueix amb el seu desplegament i, després d’haver activat el juliol passat les sectorials, farà el mateix el pròxim 17 de setembre amb els corrents ideològics interns: socialdemòcrates, liberals i esquerres.

Summary: La Crida demana una ‘mobilització permanent’ i descarta eleccions com a resposta a la sentència de l’1-O


El Tribunal Suprem ha fet públic la llista de testimonis que declararan a partir de dilluns vinent en el judici contra el procés. Entre ells, destaquen els noms de l’ex-delegat del govern espanyol a Catalunya, Enric Millo, l’ex-conseller de Presidència; Neus Munté; el coronel Diego Pérez de los Cobos, coordinador policíac contra el referèndum del primer d’octubre; el president del parlament, Roger Torrent; o l’ex-lletrat major de la cambra i que acaba de publicar un llibre, Antonio Bayona. Entre dilluns i dijous, fins a un total de trenta-quatre testimonis passaran per davant del tribunal. Entre ells també destaquen l’ex-membre de la mesa del parlament per Ciutadans, Jose María Espejo Saavedra; l’ex-secretari d’estat de Seguretat, José Antonio Nieto Ballesteros; Juan Antonio Puigserver, que va assumir la direcció política dels Mossos durant el 155; o els comissaris dels Mossos d’Esquadra Manuel Castellví i Emilio Quevedo També declarara els propietaris dels hotels de Figueres i Reus on es van allotjar policies espanyols durant els dies previs i posteriors al referèndum; Núria Llorach, presidenta en funcions de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals (CCMA); i Xavier Xirgo, director del diari El Punt Avui.

Summary: Millo, Munté i Pérez de los Cobos, alguns dels pròxims testimonis citats a declarar al Suprem


L’ex-lletrat del Tribunal Constitucional espanyol Joaquín Urías ha explicat en dos piulets el ‘frau de llei’ que fa el Tribunal Suprem espanyol en esperar que les meses del congrés i del senat que es constituiran demà suspenguin els quatre diputats i el senador empresonats, Oriol Junqueras, Jordi Sànchez, Jordi Turull, Josep Rull i Raül Romeva. L’argúcia política que amaga la suspensió dels diputats presos al congrés Segons Urías, el que vol el Suprem és ‘un impossible’ perquè el reglament del congrés espanyol estableix que la suspensió dels diputats en presó preventiva requereix un suplicatori, i alhora el tribunal no vol que l’hagi. Assegura que el sentit d’un suplicatori és evitar interferències en la funció parlamentària i que no se’ls pot suspendre perquè seria un ‘frau de llei’. El sentido del artículo es suspender a los diputados en prisión por delitos perseguidos siendo diputados.El suplicatorio sirve para evitar interferencias en su función parlamentaria.Aplicar esto a un juicio ya empezado es un fraude de ley.No puede hacerse, pese al TS. pic.twitter.com/7ep1YZPSEO — Joaquín Urias (@jpurias) May 20, 2019

Summary: Urías explica el ‘frau de llei’ que pretén el Suprem amb la suspensió dels diputats presos


El president del Partit Demòcrata (PDeCAT), Artur Mas, ha assegurat que la participació de l’1-O ha de ser ‘netament superior’ a la del 9-N per tal que hi hagi un mandat clar per a aplicar-ne el resultat. Així s’ha expressat aquest dilluns al vespre en una entrevista al programa El balcó de la Cadena SER on ha advertit que si, en canvi, la participació del referèndum és molt baixa o hi guanya el ‘no’, ‘és evident que el tema sobiranista quedarà aparcat durant una bona temporada’. D’altra banda, l’expresident de la Generalitat també ha afirmat que una gran mobilització acompanyada d’una alta participació farà ‘obrir els ulls’ a Europa i al món, de cara al reconeixement de la República, en cas d’una victòria del ‘sí’.

Summary: Mas creu que la participació de l’1-O ha de ser ‘netament superior’ a la del 9-N


La número 1 del PP per Barcelona al congrés espanyol, Cayetana Álvarez de Toledo, ha criticat al debat de TVE pel 28-A que el programa electoral del PSOE prometi garantir ‘que tot el que no sigui un sí, sigui un no’ pel que fa al consentiment sexual. Adreçant-se directament a la ministra socialista espanyola María Jesús Montero li ha preguntat: ‘Un silenci és un no?’, ‘vostès van dient sí, sí, sí fins al final?’, alhora que l’acusava de crear discriminacions entre homes i dones. La mateixa ministra, la número dos de Podem, Irene Montero, i els candidats d’ERC i el PNB, Gabriel Rufián i Aitor Esteban, han criticat aquestes declaracions. Irene Montero, de fet, ha acusat Álvarez de Toledo de justificar la violació, en un dels moments de més tensió del debat de TVE. El PP frivolitzant amb la violació. La bona política necessita de sensibilitat, empatia, per entendre els problemes aliens. Per favor, no voteu esta panda de psicòpates 😠 #debateRTVE pic.twitter.com/rrLW5VxCUZ — Sergio Agueitos (@sagueitos) April 16, 2019 La ministra d’Hisenda, María Jesús Montero, també ha retret a Álvarez de Toledo les seves paraules sobre el feminisme, que ‘no és el contrari que el masclisme’ sinó la ‘igualtat real’. L’ha acusat d’haver parlat de violacions ‘amb bastant poc respecte’. ‘Per a votés el feminisme és demagògia’, ha dit la ministra. Montero ha recordat que les prestacions socials són ‘el millor amortidor contra la desigualtat’ i ha reivindicat una reforma del sistema de finançament per ‘adequar els recursos a les competències’ de les Comunitats Autònomes. També ha defensat la revalorització de les pensions i una política d’habitatge que redueixi el preu dels lloguers. La número dos de Podem, Irene Montero, ha advertit que si governa la dreta, perilla el dret a l’avortament i ha acusat Álvarez de Toledo de dir ‘que no n’hi ha per tant’ quan hi ha casos de violació. ‘No es pot posar en dubte quan ens violen’, ha afirmat Montero, que també ha fet referència al problema de l’habitatge on hi ha ‘fons voltors’ que acaben fixant el preu de l’habitatge. Álvarez de Toledo l’ha reptat a mantenir l’acusació de ‘justificar la violació’ i l’ha amenaçat d’emprendre accions legals contra ella. Per la seva banda, el candidat d’ERC, Gabriel Rufián, ha considerat ‘gravíssimes’ les declaracions d’Álvarez de Toledo sobre el consentiment sexual i li ha demanat que revisés la seva postura. El candidat del PNB, Aitor Esteban, ha passat de puntetes per la polèmica desfermada per Álvarez de Toledo tot i que sí ha dit que hi ha d’haver ‘igualtat penal per evitar sentències com les de la manada’. Inés Arrimadas, candidata de Ciutadans, no s’ha pronunciat sobre les declaracions de Toledo.

Summary: Álvarez de Toledo qüestiona el ‘no és no’ per a evitar violacions


El govern vol actualitzar les tarifes dels actes mèdics que finança la CASS amb la voluntat de premiar els actes intel·lectuals i la medicina que es basa en resultats. La idea del Ministeri de Salut és que el sistema de pagament que fa ara la CASS al SAAS, que es fa per cada activitat sanitària en concret, passi a convertir-se en un sistema de pagament per procés i per resultats. L’objectiu principal és valorar l’eficiència i la qualitat de l’atenció dels professionals mèdics evitant proves innecessàries. Segons el Diari d’Andorra, aquest és un dels punts que inclou el pacte d’estat que el govern ha lliurat al PS i que els dies vinents farà arribar també a Tercera Via. El document marca les línies principals que s’han de desenvolupar amb l’objectiu d’aconseguir la sostenibilitat del sistema de salut públic, alhora que fixa els compromisos de l’executiu amb els signataris per mantenir-los informats dels canvis i dels avenços en aquesta matèria. El document també inclou la necessitat de regular quines prestacions seran finançades públicament, a més de qui pot fer o prescriure una determinada prestació. També s’haurà d’indicar on es pot fer i sota quina indicació serà finançada.

Summary: El govern andorrà revisarà les tarifes mèdiques


MADRID, 22 (EUROPA PRESS) El president de Ciutadans, Albert Rivera, ha avançat que en l’audiència amb el Felipe IV de dijous que ve, dia 28, demanarà a Felip VI que convenci el líder del PSOE, Pedro Sánchez, perquè s’abstingui en la votació per investir Mariano Rajoy com a president del govern espanyol. ‘A Felipe IV li diré que ens ajudi a convèncer el PSOE i el PP que deixin de girar-se l’esquena. Que convenci al senyor Sánchez que haurà d’abstenir-se perquè això es posi en marxa, i al senyor Rajoy que les presidències no cauen del cel, cal anar a buscar-les’, ha assenyalat el líder de la formació taronja. En una entrevista al diari ‘El País’ recollida per Europa Press, Rivera ha subratllat que en la cita amb el monarca li demanarà ajuda per convèncer Pedro Sánchez i Mariano Rajoy que ‘no poden estar girant-se l’esquena permanentment’ i li transmetrà la voluntat de Ciutadans ‘de col·laborar en els temes importants de país’. ‘Hem proposat una abstenció que desbloqueja una situació de maximalismes de tots els partits’, ha defensat el líder de la formació taronja per recriminar tant al PP com al PSOE que estiguin bloquejant la legislatura. En aquest sentit, Rivera ha reclamat al PSOE i al PP ‘que accelerin’ i que abans de les audiències de dijous que ve amb el Felipe IV busquin ‘un mínim comú denominador’. Abstenció en segona volta Pel que fa al seu propi paper, Rivera s’ha reafirmat en la posició de Ciutadans de no donar suport a Mariano Rajoy. ‘Amb la situació actual, la decisió està presa’, ha postil·lat el líder de Ciutadans sobre l’abstenció de la seva formació en la segona volta. ‘L’abstenció és el necessari per desbloquejar la situació, però no per donar suport a un govern espanyol central que no és teu i a un president que no vols que sigui president. I un sí és un suport. Políticament és molt diferent’, ha justificat. L’abstenció, però, dependrà que el PP no pacti la investidura amb el PDC i el PNB

Summary: Albert Rivera: ‘Diré a Felipe IV que demani a Sánchez l’abstenció’


Rússia ha ordenat l’evacuació de Nyonoksa, un poble pròxim a la ciutat de Severodvinsk, pels alts nivells de radiació provocats per l’explosió d’un assaig nuclear en una base militar fa uns dies. Tanmateix, el govern de Vladímir Putin ha desvinculat l’explosió de l’evacuació. El govern rus experimenta amb míssils de propulsió nuclear que podrien ser armes de destrucció massiva de llarg abast i indetectables pels escuts de l’OTAN. Cinc científics van morir en l’explosió del propulsor experimental dels míssils. L’agència de meteorologia ha informat que el nivell de radiació ha augmentat entre quatre vegades i setze des de l’accident de la setmana passada. Greenpeace ho xifra en vint vegades més. En un primer moment, el Ministeri de Defensa rus va dir que la radiació no s’havia alterat després de l’accident. No obstant això, les autoritats de Severodvinsk van desmentir-lo i van dir que sí que havia crescut la radiació.

Summary: Rússia evacua la població més pròxima a la fàbrica nuclear on va haver-hi una explosió la setmana passada


La vice-presidenta del govern espanyol en funcions, Carmen Calvo, ha qualificat el fundador de la Falange Espanyola, José Antonio Primo de Rivera, de ‘víctima’. En una entrevista a Televisió Espanyola en què li demanaven per la permanència de les restes del polític feixista –i fill del dictador Miguel Primo de Rivera– al Valle de los Caídos, Calvo ha dit que els informes dels experts assenyalaven que la principal qüestió en relació amb el Valle era la presència de Franco, que en propiciava l’enaltiment. ‘José Antonio és víctima i podrà ser en aquest lloc d’alguna manera, òbviament discreta, perquè forma part de les gairebé trenta-quatre mil víctimes que hi ha allí, dels dos bàndols’, ha dit la vice-presidenta. Vegeu el moment en vídeo: .@carmencalvo_,"José Antonio Primo de Rivera es una víctima. Podrá estar en este lugar de alguna manera, obviamente discreta" #CalvoLosDesayunos pic.twitter.com/ZtWL3INYeZ — Los Desayunos (@Desayunos_tve) October 28, 2019

Summary: Carmen Calvo: ‘José Antonio Primo de Rivera és una víctima’


Avui, a la Rambla de Catalunya, davant la llibreria la Casa del Llibre, l’escriptor i enigmista Màrius Serra i l’especialista en jocs Oriol Comas, han fet una prèvia divertida de la diada de Sant Jordi, a quaranta-vuit dies de la data. Han muntat una petita paradeta amb roses vermelles i una pila d’exemplars de la nova obra de Serra, ‘La novel·la de Sant Jordi’ (Amsterdam). Es tracta d’una novel·la de gènere negre, protagonitzada per Oriol Comas, que s’esdevé durant la diada de Sant Jordi, de les sis menys cinc minuts del matí fins a les dotze menys un minut de la nit. ‘Tot allò que és narratiu implica domesticar el temps’, reflexiona l’escriptor. I en aquest espai temporal, Màrius Serra esbudella amb paròdia i sàtira l’interior del sector editorial i els egos dels escriptors, mentre s’esdevenen una sèrie d’assassinats que Oriol Comas mira de resoldre per mitjà de jocs. I per sumar joc i crítica, l’autor hi trena una novel·la dins la novel·la, la que ha escrit un Màrius Serra de ficció, que permet a l’autor una paròdia de l’autoficció i alhora una dosi sana d’autocrítica. Mentre Oriol Comas va llançant dos daus de sis cares, Màrius Serra explica diferents elements de la novel·la: ‘La primera cosa que vull dir és que fa trenta anys que em documento sense saber-ho per fer aquesta novel·la. El meu primer Sant Jordi el vaig viure l’any 1988. Havia publicat el meu primer llibre i amb un amic també amb opera prima ens vam posar en una parada de la Rambla. Aquell Sant Jordi ens vam indignar perquè la gent ens confonia per llibreters i ens demanava la darrera novel·la de Manolo Vázquez Montalbán. D’aleshores ençà, aquesta feta ha anat expandint-se i creixent fins a cotes inquietants. I jo durant molts anys em deia: Algun dia escriuràs aquesta història i hi haurà sang.’ ‘La segona cosa que vull destacar és que és una novel·la que s’inscriu dins el gènere negre, tot i que és més a prop de l’enigma. Sóc lector moderat de novel·la negra (m’interessen Mankell, Fred Vargas, Lemaitre, Camilleri…) i m’hi he acostat amb una gran humilitat. Perquè fer novel·la negra és d’una gran dificultat. He fet un plantejament inicial de cinc personatges que es lleven tots a la mateixa hora el dia de Sant Jordi, un dels quals és un assassí. És una novel·la amb un punt de paròdia i de sàtira. La paròdia ja l’havia assajada a la novel·la Farsa, que va guanyar el premi Ramon Llull, i que era una sàtira sobre el Fòrum de les Cultures del 2004, però que no va fer gaire efecte perquè tothom ja veia que era un desastre. En aquest cas, la sàtira gira al voltant de l’autoficció, perquè trobo que hem quedat embafats d’aquest monotema.’ Dins la novel·la apareix Màrius Serra com a personatge també. És un dels protagonistes d’aquest Sant Jordi, perquè la seva novel·la Eleusis per Sant Jordi és una obra candidata a ser de les més venudes de la diada. I què explica aquesta novel·la dins la novel·la? Una novel·la que se situa en el primer Sant Jordi de la República. Hi moren alguns autors reals a mans d’un grup de joves poetes indignats, que juguen a un joc, l’Eleusis. És el joc preferit d’Oriol Comas, creat per Robert Abbott, un dels grans inventors de jocs del món. Explica Màrius Serra que va acabar la novel·la a l’estiu, però que el pes de l’actualitat, primer amb els atemptats de l’agost i després amb la repressió de l’1-O, van posar-lo en crisi fins al procés de galerades. ‘Això em va fer patir molt. Al final ho vaig resoldre col·locant els fets d’actualitat en la novel·la del Màrius Serra de ficció.’ La novel·la de Sant Jordi és plena de personatges reals, que la gent del sector podrà reconèixer, però amagats sota noms falsos, que contenen joc verbal, excepte el personatge de l’Oriol Comas i Coma. Segons Serra: ‘La raó de ser de l’Oriol Comas és el joc entès com a manera de relacionar-se amb el món i fer cultura. Tota la seva vida s’ha dedicat als jocs. La novel·la conté molts jocs, dos dels quals els ha inventat l’Oriol Comas especialment per a aquesta història. Un es diu L’Ego, una manera de joc de pistes que fan uns estudiants el dia de Sant Jordi per a descobrir quin dels autors que signen llibres té l’ego més inflat. L’altre és el Joc de lo Siginero, que serveix per a aprimar-se.’ Màrius Serra explica que aquesta novel·la és escrita a dues mans i a dos cervells. Comas forma part de l’autoria: l’un és el novel·lista, l’altre el lector constant. Serra ha revelat que aquesta és la primera d’una sèrie de novel·les amb l’Oriol Comas com a personatge protagonista, que anirà resolent casos relacionats amb el món del joc. Arribats en aquest punt, Oriol Comas explica com es van conèixer amb Màrius Serra, l’abril del 1990, arran de l’adaptació de l’Scrabble al català, un capítol accidentat que després, moltes nits a la barra de la sala Bikini, van llimar. Temps després, Oriol Comas va cartografiar Verbàlia, treball de tres anys que va acabar convertit en un joc. I va ser el maig del 2015 quan Màrius Serra li va presentar aquesta aventura literària amb un decàleg a manera de contracte. Amb La novel·la de Sant Jordi, Màrius Serra ha canviat d’editorial: ha deixat el Grup 62 (grup Planeta) per anar-se’n a Amsterdam, que amb el segell Ara Llibres conformen el Grup Som. Preguntat si aquest canvi és conseqüència del canvi de seu del grup Planeta, Màrius Serra explica: ‘Estic content d’Amsterdam i m’agrada que l’editor hagi decidit d’esborrar la pàgina número 155 del llibre com a senyal de protesta. L’aplicació del 155 em molesta profundament. Però canviar d’editorial sempre és una suma de diferents causes. Aquesta novel·la no la veia en un gran grup. Però jo negocio amb les editorials novel·la a novel·la. Ara m’hi trobo bé, a Amsterdam.’

Summary: Màrius Serra novel·la les interioritats de la diada de Sant Jordi


El secretari general de Podem, Pablo Iglesias, ha dit en una entrevista a Onda Cero que la gestió d’una declaració unilateral d’independència a Catalunya no dependria de l’estat ni del president del govern espanyol sinó dels ‘tribunals de justícia’, perquè considera que ‘el dret no l’aplica el govern ni el president sinó els tribunals’. Segons Iglesias, cal obrir un procés constituent a l’estat espanyol per abordar la qüestió territorial perquè, si no, ‘no és viable en termes jurídics’. ‘Els primers a parlar de plurinacionalitat hem estat nosaltres’, ha recordat el líder de Podem, tot afegint que ‘Espanya és un país de països i amb ciutadans que tenen sentiments nacionals diferents’. ‘Desconfio molt de Mas, és el millor aliat del PP’ El secretari general de Podem ha estat especialment crític amb el president de la Generalitat de qui ha dit que no es refia per les polítiques econòmiques que està aplicant a Catalunya i perquè la seva formació és un dels ‘millors aliats històrics’ del Partit Popular. Iglesias ha insistit en què no es partidari que Catalunya marxi de l’estat espanyol però sí de la ‘seducció’: ‘Si aquells que volem construir un país plural, un país de països, fem servir un discurs diferent a Catalunya, la voluntat de la major part dels catalans serà diferent’. ‘Crec que ningú ha fabricat tants independentistes com el PP’, ha exclamat.

Summary: Pablo Iglesias diu que deixaria una declaració d’independència en mans dels tribunals


El llaç groc de la façana de l’edifici de la Diputació de Barcelona no es veu des d’ahir, quan va quedar tapat per un domàs amb l’escut de la institució. Això va fer-se per una ‘qüestió protocol·lària’, segons que informen fonts de la diputació, atès que el domàs ha d’estar situat al centre de la façana, on hi havia el llaç. Aquest domàs es mantindrà fins dilluns. Les mateixes fonts asseguren que encara no s’ha pres cap decisió sobre el llaç groc que ha quedat tapat, però que probablement la setmana vinent el nou govern de la Diputació de Barcelona, format pel PSC i per JxCat, prendrà una decisió al respecte. A la façana de la casa de la ciutat de Barcelona, la batllessa Ada Colau va tornar a penjar el llaç dos dies després de ser reelegida, malgrat el pacte de govern amb el PSC. El govern municipal l’havia retirat per ordre de la Junta Electoral espanyola durant el període electoral, però la majoria sobiranista del ple de Barcelona va ser partidària de restaurar-lo. Això ha estat utilitzat pel diputat dels comuns al congrés Jaume Asens i per la dirigent dels comuns al parlament, Jéssica Albiach, per criticar JxCat. Asens i Albiach han assegurat en sengles entrevistes, a TV3 Asens ahir a la nit i Albiach aquest matí a Ràdio 4, que la primera decisió del nou govern de la diputació ha estat treure el llaç groc de la façana. Tanmateix, no és cert perquè encara no s’ha pres cap decisió.

Summary: Què passa amb el llaç groc de la Diputació de Barcelona?


Les eleccions del 27S ens han deixat unes imatges úniques, que són simptomàtiques del canvi que està vivint la política als Països Catalans. La campanya electoral ha regalat episodis singulars, com ara Miquel Iceta ballant, Lluís Rabell cantant, Artur Mas i Pablo Iglesias en una pugna verbal en indi… I, sobretot, moltes cares noves. Algunes no han acabat d’aconseguir el seu objectiu –Catalunya Sí Que Es Pot, amb un Rabell que, segurament, no ha acabat de fer-se un lloc–, i d’altres se n’han sortit amb escreix, com Inés Arrimadas (Ciutadans) i Antonio Baños (CUP). Però, quina és la clau de l’èxit d’aquestes formacions? Els experts coincideixen a assenyalar la importància de la imatge en el triomf de Ciutadans (C’s) i la CUP, entre d’altres factors. En aquest sentit, Àngels Llimargas, especialista en imatge personal, que ha treballat per a candidats polítics, assegura que l’aparença i el llenguatge no verbal juguen un paper destacat en la captació del vot: suposen un 70%. En canvi, la manera de parlar un 20%, la manera d’estar un 8% i, el contingut tan sols el 2% restant. L’assessora d’imatge Marta Barnils precisa que no cal perdre de vista que la ideologia és la base dels partits polítics. Per això, “el més important és que hi hagi coherència entre la imatge i el discurs dels candidats”. Arrimadas i Baños, a examen Josep Gifreu, catedràtic emèrit de teoria de la comunicació de la Universitat Pompeu Fabra i expert en comunicació política, apunta que la consolidació de Ciutadans (C’s) es deu en gran part a la figura d’Arrimadas. Es tracta d’una cap de llista fins fa poc desconeguda “que sembla la germana bessona de Rivera, amb una aparença mig frívola i mig contundent”. Aleix Cuberes, consultor de comunicació pública i fundador de l’agència Ingenia Pro, hi afegeix un contrapunt: “Arrimadas és una Blancaneus vestida de certa tendresa i dolçor”. Aquestes dues facetes s’han anat alternant durant la campanya, que va culminar amb una “duresa inusitada” al discurs de la nit electoral, en sintonia amb la línia del partit: “L’ADN de Ciutadans –que Jordi Cañas encarna a la perfecció– és el ressentiment: té un posicionament negatiu i hostil, i renega contra la llengua i la nació”, opina Cuberes. Per altra banda, Gifreu creu que “Baños és la gran troballa de la CUP, amb un discurs clarament radical en l’aspecte nacional i social i, al mateix temps, amb una capacitat d’integració de diferents procedències i sensibilitats”. Considera que el candidat ha estat capaç d’arrossegar una part de l’electorat que tradicionalment no hauria votat la CUP. En aquest sentit, la seva aparença hi ha jugat un paper significatiu: “No és un jove eixelebrat, sinó un home amb corbata, que fa de pont entre el seny i els joves esparracats”. Ciutadans i la CUP: Aparença o Voluntat de canvi? Tant C’s com la CUP han sabut trobar una estratègia exitosa que els ha permès consolidar la seva presència al Parlament. Segurament, un dels factors més importants ha estat la coherència entre la seva imatge i el discurs, que s’ha plasmat en els espots electorals d’ambdues formacions. ‘Yo voto a Inés’. Sota aquest lema C’s presentava el seu vídeo promocional, amb un lideratge compartit entre Albert Rivera i Inés Arrimadas. Segons Cuberes, això reflecteix “el tarannà personalista del partit, que té una estructura tradicional de culte al líder, a diferència de la CUP, organitzada de manera horitzontal, granet a granet, persona a persona”. En aquest sentit, considera que “la imatge formal i ferma de la candidata ha connectat molt bé amb la seva ideologia i el perfil dels votants”. Llimargas afegeix que el tàndem format per Rivera i Arrimadas, dos candidats “joves i guapos, a imatge del Ken i la Barbie”, ha estat clau en aquestes eleccions: “Segurament si els candidats no haguessin sigut ells, el resultat de Ciutadans no hagués estat el mateix”. Ara bé, “Arrimadas sempre ha estat escudada per Rivera”, fet que, segons Cuberes, demostra l’estratègia a llarg termini del partit: “La campanya de Ciutadans ha anat encarada cap a les eleccions generals”. Per la seva banda, la formació encapçalada per Antonio Baños “ha consolidat un discurs coherent, trencador respecte a determinades convencions de campanya”, tal com apunta Gifreu. No hi ha dubte que una de les claus ha estat el vídeo electoral que, a banda del seu ideari, ha aconseguit transmetre un altre factor humà, personal i emocional també molt important per aproximar-se als votants. En aquest sentit, Cuberes valora “l’autenticitat i el zero oportunisme de la CUP, que s’ha comportat sempre sense impostures”. Malgrat canviar les samarretes reivindicatives per la camisa i l’armilla, Baños ha mantingut l’essència de la candidatura, seguint la trajectòria de David Fernàndez, el seu predecessor. Una altra part de l’èxit de C’s i la CUP al 27S passa per la conjuntura política actual: ambdues formacions han tingut l’habilitat de canalitzar el vot indecís al seu favor. Segons Gifreu, “la CUP ha atret votants d’una àmplia gamma d’edats i sensibilitats polítiques, des de l’anarquisme fins a posicions socialistes, i votants desencantats d’ERC”, mentre que C’s “s’ha aprofitat de la crisi dels partits tradicionals, com el PP i el PSC”. Cuberes afegeix que “a banda dels eixos esquerra-dreta i Catalunya-Espanya, els resultats d’aquestes eleccions han consolidat la diferència entre la vella i la nova política”. Aquesta ha estat la clau de l’èxit de formacions joves, com la CUP –que ha passat de tres a deu escons de les parlamentàries del 2012 a les d’aquest any– i C’s –que suma 25 escons, 16 més que les eleccions anteriors. Sigui com sigui, C’s i CUP –partits joves i amb poca experiència a l’hemicicle– han contribuït a assentar l’anomenada ‘nova política’ al Parlament, tot i que se situen a les antípodes ideològicament parlant. En paraules de Cuberes, “totes dues formacions donen un aire nou a la política catalana, però Ciutadans tan sols és aparença de canvi, mentre que la CUP és voluntat”. Composició dels partits Create your own infographics

Summary: Ciutadans i CUP, fins a quin punt és la imatge la clau de l’èxit?


Egipte viu dies de repressió i fúria política. És l’estiu del 2013. Milers de persones participen en assegudes de protesta a les places d’al-Nahda i Rabaa del Caire. Reclamen la reinstauració del president islamista Muhammad Mursi, el primer civil que havia arribat al càrrec després de dècades de dictadura. El general Abd al-Fattah al-Sisi, cervell del cop d’estat, té uns altres plans i no li fa por de tacar-se les mans de sang. El 14 d’agost, després de sis setmanes de protestes, les forces de seguretat egípcies envolten la multitud. L’ordre és molt clara: desallotjar les places sigui com sigui. El resultat de tot plegat és una matança de centenars de persones. El govern parla de 638, però la xifra s’enfila fins a 800 o un miler, segons algunes ONG. Human Rights Watch diu que és ‘una de les matances més grans de manifestats en un sol dia’. En poques hores, la violència ennegreix i destrueix carrers sencers que eren plens de gent, envelats i colors. La dictadura militar tritura la Tahrir de Mursi i només en deixa les cendres a tall d’advertiment. Alguns periodistes, entre els quals el fotògraf Mahmud ‘Shawkan’ Abu Zeid, documenten la brutalitat de les forces de seguretat, però n’acaben essent víctimes. Abans i després de la repressió a la plaça de Rabaa. Shawkan, conjuntament amb el fotògraf francès Louis Jammes i el periodista nord-americà Mike Giglio, és detingut. Jammes i Giglio són alliberats poc després, però Shawkan continua encara en presó preventiva. Gairebé cinc anys engarjolat per haver fet fotografies. Per si fos poc, el codi penal egipci només permet un màxim de dos anys de presó preventiva. La fiscalia l’acusa de possessió d’armes, reunió il·legal, assassinat, temptativa d’homicidi i pertinença a organització terrorista, en referència a la confraria islamista dels Germans Musulmans, proscrits després del cop d’estat. Per tot plegat, Shawkan podria ser condemnat a cadena perpètua o a pena de mort. Tanmateix, les acusacions no casen amb la descripció que fa Giglio dels instants previs a la detenció: «Jo era darrere el cordó policíac, no gaire lluny de la mesquita de Rabaa, on els manifestants feia dies que s’havien concentrat. Llavors ell  va aparèixer amb el fotògraf Louis Jammes. Durant un minut, vàrem observar com la policia disparava amb armes automàtiques contra la multitud. Vàrem parlar de com esquivar el cordó i endinsar-nos en la protesta, però Abu Zeid se’n va anar a fer fotografies. Poc després, la policia em va retenir, em va colpejar el cap i em va lligar les mans. Sabien que era un periodista i semblava que s’hi acarnissaven. El destí d’Abu Zeid i Jammes va ser semblant.» Fotografia de Mahmud Abu ZeidFotografia de Mahmud Abu ZeidFotografia de Mahmud Abu ZeidFotografia de Mahmud Abu ZeidFotografia de Mahmud Abu ZeidFotografia de Mahmud Abu Zeid D’ençà de la detenció, Shawkan és a la presó de Tora, al sud del Caire. La família assegura que no ha estat torturat, però que conviu amb una quinzena de presos a la cel·la. Ell mateix, en una carta a Amnistia Internacional, va escriure: ‘Sóc un reporter gràfic, no un delinqüent. La meva detenció indefinida és psicològicament insuportable. Ni tan sols els animals sobreviurien en aquestes condicions.’ Tora és un infern. A Shawkan li han diagnosticat malnutrició, depressió i anèmia. La família, a més, denuncia que té hepatitis C i que no rep el tractament necessari. Per això n’ha demanat una vintena de vegades l’excarceració per raons humanitàries, però la misericòrdia no arriba mai. Avui, després de més de cinquanta ajornaments, havia de començar el macrojudici contra tots els detinguts (més de set-cents) durant el desallotjament de Rabaa, entre els quals, a part de Shawkan, també hi ha l’ex-dirigent suprem dels Germans Musulmans, Muhammad Badie. Tanmateix, el tribunal ha decidit de tornar a ajornar-lo, fins al 21 d’abril. Trail postponed until 21 April#FreeShawkan#SaveShawkan pic.twitter.com/4XyQiTYMTc — Mahmoud Abou Zeid (@ShawkanZeid) April 17, 2018 Els pares de Shawkan el visiten cada dues setmanes a Tora, on han de fer cues eternes i esperar hores abans de passar tots els controls de seguretat per a una cita d’una hora. Li porten menjar, però també bolígrafs i quaderns perquè pugui escriure els seus pensaments i el seu dia a dia a la presó. Tanmateix, l’esperança de Shawkan, potser el somni, és tornar a agafar la càmera i immortalitzar la realitat. Encara que això li torni a fer passar el mateix calvari. El general al-Sisi, reelegit ‘democràticament’ enguany com a president, s’ha dedicat aquests darrers anys a esclafar qualsevol dissidència, sigui política, mediàtica o periodística. La censura s’han convertit en el llibre d’estil dels mitjans de comunicació. Només internet, en petites dosis, i també perseguides, ofereix espais contra aquesta opressió. ‘El nivell de llibertat dels mitjans és pèssim. Egipte és ara una de les presons més grans del món per a periodistes’, segons Reporters Sense Fronteres. Shawkan, involuntàriament, ha esdevingut un símbol de la repressió a Egipte, sobretot després de la campanya viral d’Amnistia Internacional #FreeShawkan. La seva tragèdia, doncs, ha de servir per a il·luminar amb més força que mai aquelles desgràcies i drames que la dictadura d’al-Sisi perpetra amb total impunitat. Shawkan també són el periodista Ismaïl Alexandrani, expert en el Sinaí i detingut de manera provisional durant dos anys. Shawkan també és el productor d’Aljazeera Mahmud Hussein, empresonat preventivament per haver ‘publicat informació falsa’, ‘rebre finançament estranger’ i ‘pertànyer a un grup prohibit ’. Shawkan són totes les víctimes de la dictadura i la seva injustícia.

Summary: #FreeShawkan, cinc anys de presó preventiva per haver fet fotografies


Al consell polític de Sabadell (Vallès Occidental) la CUP ha aprovat un document de debat, que podeu descarregar ací, en què opta per reclamar l’amnistia per als encausats del judici contra el procés. S’hi refusa la via de l’indult, que implicaria reconèixer-ne la culpabilitat. El document aprovat també demana una mobilització popular que costosa per a l’estat espanyol’ i una resposta política a mitjà o llarg termini que impliqui la majoria de la societat i a la comunitat internacional. La CUP defensa que aquest cost per a l’estat espanyol ha de ser en la imatge, però sobretot a escala política, de manera que frustri l’intent de consolidar una segona transició. Desobediència civil La CUP ha aprovat també de ‘posar el valor la desobediència (civil i institucional) com a eina legítima per a l’autotutela de drets’. Recorda que la majoria de les estratègies de defensa han hagut de reconèixer la voluntat política de fer un referèndum, però assenyala que, en realitat, ‘el govern no solament no va impedir a les autoritats de l’estat espanyol de complir la seva determinació de protegir l’ordre constitucional espanyol, sinó que ho va facilitar’. A més, critica la consigna ‘Ho tornarem a fer’, que a parer seu no pot ser buida i diluïda ‘com promouen alguns actors’. ‘Tampoc no pot entendre’s com un nou exercici de vendre fum al voltant d’una nova versió del momentum màgic’, ha reclamat la formació, que ha lamentat textualment les lectures en contràries a la desobediència, retòriques, nostàlgiques i abstractes. Campanya internacional Respecte de l’amnistia, la CUP també ha apuntat a una ‘intensa campanya interior i exterior’ que la lligui al dret d’autodeterminació, i ha defensat que mobilitzar les aliances internacionals i la capacitat de generar accions de pressió política i comercial generarà unes condicions simpàtiques –en paraules seves– a l’interior. Segons el document, cal generar la pressió popular que permeti de fer palès que l’amnistia és resultat d’aquesta pressió i no una gestió política pactista ‘que afavoreixi una estratègia dilatant del conflicte i, per tant, no pot quedar deslligada del marc polític del reconeixement de la totalitat de drets polítics del poble català negats pels estats espanyol i francès’. Per això fa una crida a generar ‘una estratègia de negociació diferenciada que es converteixi en una “pseudo-amnistia indultant” i tenir un marc polític, discursiu i mobilitzador que sigui empàtic i solidari amb els condemnats però que pugui respondre a una agenda política que pivoti sobre els indults i els pactes amb l’estat’. Tanmateix, el text avisa que en cap cas no poden acceptar que una sortida personal a un conflicte col·lectiu pugui rebre el suport del seu espai polític. ‘La priorització personal per damunt el col·lectiu, a banda l’evident contradicció política, és un atac directe al conjunt de l’Esquerra Independentista, de l’esquerra rupturista i de l’independentisme popular.’ Ni un sol dia de condemna Finalment el text esperona a combatre tota posició política que faci lectures positivistes de condemnes menors de les previstes. Afirma que la sentència condemnatòria haurà de tenir ‘una resposta a l’alçada de què signifiquen políticament amb perspectiva històrica: si volen resultar un càstig perquè mai més ningú no gosi de decidir fer passos en clau d’exercir el dret d’autodeterminació, caldrà una resposta en clau de mobilització popular’. Cal aprofundir, diu la CUP, en la vinculació del conjunt de represàlies de l’estat espanyol vers l’independentisme per a evitar ‘generar messianismes’. ‘Les primeres condemnes amb presó vers el moviment independentista ja hi són, no caldria esperar a les sentències del Suprem per a engegar la campanya’, conclou.

Summary: La CUP aprova de reivindicar l’amnistia dels presos polítics


La Diada de Catalunya Nord commemora enguany 360 anys de resistència al tractat dels Pirineus, que el 7 de novembre de 1659 va partir el país en dos. L’acte principal és la manifestació pels carrers de Perpinyà sota el lema ‘Sem Catalunya Nord, sem Països Catalans’. S’ha convocat a la plaça de Catalunya a les 16.00 i dues hores després arribarà al Castellet, on es farà l’acte polític. L’any passat la convocatòria va ser un èxit i més de deu mil persones van participar-hi. La manifestació es va convertir en un clam per la llibertat dels presos polítics i contra la repressió, cosa que també s’espera enguany, després de publicar-se la sentència contra el procés. Concerts A les 20.00 començarà la part més lúdica de la diada amb diversos concerts a Casa Musical. Hi actuaran Gerard Jacquet, DJ Tabasco Driver, Xavi Sarrià i el Cor de la Fera i Joan Garriga i el Mariatxi Galàctic. L’entrada val cinc euros. Convocatòria a la frontera Unes 150 persones han fet un vermut just a l’antic pas transfronterer entre la Jonquera i el Pertús. Els assistents han tallat de forma intermitent l’N-II, una via molt transitada els caps de setmana especialment per conductors que creuen en direcció a Figueres. Bona part dels assistents són ciutadans de pobles de Catalunya Nord que protesten pel 360è aniversari del Tractat dels Pirineus. La resta dels ciutadans han acudit al punt convocats per Pícnic per la República per fer un vermut. Durant l’acte s’han escoltat crits en favor de la llibertat i en contra de la repressió. Crits de llibertat presos polítics al Portús. Carretera tallada. pic.twitter.com/uMja9IY70f — PicnicxRepública (@PicnicxRep) November 9, 2019 Tsunami Democràtic: totes les convocatòries del 9 de novembre

Summary: Guia de la diada de Catalunya Nord 2019: Totes les mobilitzacions


L’Institut de Drets Humans i l’associació de juristes catalans Drets han presentat a Andorra l’ampliació d’una querella per extorsió contra l’ex-president espanyol Mariano Rajoy i els ministres del seu gabinet Cristobal Montoro i Jorge Fernández Díaz. Concretament, els acusen d’haver intimidat l’executiu d’Antoni Martí amb informació que no era certa sobre BPA durant la visita oficial que van fer el 8 de gener de 2015. L’objectiu, segons els denunciants, era intervenir el banc i liquidar-lo. El maig del 2017, l’Institut de Drets Humans i l’associació Drets van presentar una querella contra quatre policies espanyols per haver pressionat BPA per aconseguir les dades bancàriesd’Artur Mas, Oriol Junqueras i la família Pujol. Segons els denunciants, durant la seva visita a Andorra, els polítics espanyols van pressionat el govern donant-li a entendre que l’única manera de fer front a la nota del FinCEN era intervenir i liquidar BPA. A més, en la denúncia s’explica que un dels policies implicats, el comissari Villarejo, que és en presó preventiva a Espanya, va declarar que ell i un altre alt càrrec de la policia espanyola, Marcelino Martín-Blas, s’havien inventat les proves contra BPA. Un fet que Villarejo va declarar davant una comissió rogatòria andorrana i va deixar escrit en unes notes que Drets i l’Institut de Drets Humans no han facilitat.

Summary: L’Institut de Drets Humans d’Andorra es querella contra Rajoy, Montoro i Fernández Díaz


La justícia belga, que en els dies vinents havia de gestionar la qüestió de les euroordres contra el conseller de Cultura a l’exili Lluís Puig i el raper Josep Miquel Arenas, conegut com a Valtònyc, ha decidit d’ajornar-les indefinidament per causa de la crisi per la Covid-19. També ho ha fet amb totes les altres causes que no eren primordials al país. El cantant havia de personar-se davant dels tribunals dimarts vinent, i el conseller ho havia de fer el dia 30. Ho ha confirmat el mateix Puig, repiulant un piulet de la periodista Natàlia Sànchez que ho afirmava.

Summary: La justícia belga ajorna indefinidament les vistes del conseller Lluís Puig i Valtònyc pel coronavirus


Javier Ortega Smith, secretari general de Vox, ha estat filmat disparant en una base de l’exèrcit espanyol a Múrcia. Un vídeo que publica del diari El País, del 29 de gener, mostra com dispara onze vegades amb un fusell d’assalt de l’exèrcit espanyol a la base de la Brigada Paracaigudista a Javalí Nuevo. Mentrestant, diversos militars hi són presents i li permeten de filmar-ho, segons que es pot veure. Al vídeo es pot sentir que Ortega Smith comenta, després d’haver disparat: ‘Aquest és un fill de puta de Daesh que s’havia de matar.’ Seguidament es fa una fotografia amb els forats de bala que ha deixat al cap de la figura simulada. Después los terroristas somos nosotros pq tenemos Mistol en casa. pic.twitter.com/gUDPaRKGbW — L'Àvia Maria👊 (@AviaMaria_) February 1, 2020 Segons que explica El País, el diputat de Vox realitza un curs de defensa nacional que organitza l’Escola Superior de les Forces Armades (ESFAS) i que té l’objectiu d’explicar a responsables civils conceptes bàsics de la política de seguretat i defensa. El vídeo ha causat molta indignació a la xarxa. Entre les figures que hi han reaccionat hi ha el diputat d’EH Bildu Jon Inarritu. Segons ell, que alguns diputats facin aquest curs entra dins la normalitat, però no pas l’ús d’armes. La diputada de JxCat Míriam Nogueras ha avisat que en demanaran explicacions al ministeri de Defensa espanyol. Cada año son varios ls parlamentarios q realizan el curso q organiza la Escuela Superior de ls FFAA (ESFAS), pero nunca he oído q alguno utilizara ningún arma en ls mismos. Habrá que preguntar a @Defensagob, qué ocurrió. ¿Algún mando ultra? https://t.co/VylWeWWnbA — Jon Inarritu (@JonInarritu) February 1, 2020 I Jordi Cuixart no pot sortir unes hores per veure els seus fills perque no està "reinsertat". Em bull MOLT la sang. pic.twitter.com/FzQaVqxLcU — Albano-Dante Fachín (@AlbanoDante76) February 1, 2020 Preguntarem al Ministerio de Defensa del Gobierno Progresista @Defensagob Quan contestin publicarem aquí la resposta.https://t.co/dTnQx2vHQv — Míriam Nogueras 🎗 (@miriamnoguerasM) February 1, 2020 Exigimos a Vox que se disuelva y entregue las armas. https://t.co/s70SQWRTlw — Oskar Matute (@OskarMatute) February 1, 2020

Summary: L’exèrcit espanyol permet a Ortega Smith de disparar en les seves instal·lacions i filmar-ho


La Generalitat sota el 155 celebrarà un Sant Jordi sota mínims, ja que tots els actes tradicionalment encapçalats pel president han estat cancel·lats. Així, no es farà ni la recepció, ni la missa ni la benedicció de roses, com tampoc no es va fer el lliurament de les Creus de Sant Jordi. El que sí que es farà serà la jornada de portes obertes del palau de la Generalitat entre les onze del matí i les sis de la tarda. Com a protesta per aquesta excepcionalitat Junts per Catalunya proposa d’aprofitar la jornada de portes obertes per a omplir de grocs el palau de la Generalitat. ‘Porteu roses i peces de vestir grogues. Cívicament, com sempre hem sabut fer!’, diu un missatge al compte oficial de la candidatura. Per #SantJordi, fem que el groc ompli el Palau de la Generalitat durant la jornada de portes obertes. Porteu roses i peces de vestir grogues. Cívicament, com sempre hem sabut fer!#ElPalauSeràSempreVostre 🌹 pic.twitter.com/PWInKrB5O3 — Junts per Catalunya 🎗 (@JuntsXCat) April 22, 2018

Summary: Junts per Catalunya demana d’omplir de groc el palau de la Generalitat


MADRID, 28 (EUROPA PRESS) Telefónica va obtenir en el primer semestre de 2016 un benefici net atribuïble de 1.241 milions d’euros, fet que suposa un 42,1% menys que els 2.142 milions d’euros que va guanyar en el mateix període de l’any anterior, segons ha informat la companyia a la Comissió Nacional del Mercat de Valors (CNMV). Els ingressos de la multinacional espanyola en els sis primers mesos de l’any es van situar en els 25.235 milions d’euros, cosa que representa un 7,1% menys en termes reportats, però un 1,3% més en termes orgànics respecte al primer semestre de l’exercici anterior. Per la seva banda, el benefici brut abans d’amortitzacions (Oibda) en els sis primers mesos de l’any es va situar en 7.756 milions d’euros, un 6,4% menys en termes reportats, però un 2,9% més en termes orgànics. En aquesta línia, el benefici operatiu (Oi) de Telefónica en el primer semestre ha estat de 3.083 milions d’euros, un 10,9% menys en termes reportats, però un 4,6% més en termes orgànics. La companyia destaca que la millora de l’Oibda ha permès que el flux de caixa operatiu creixi orgànicament en els primers sis mesos de l’any fins a superar els 4.100 milions d’euros, cosa que representa una pujada del 3,1%. El president executiu de Telefónica, José María Àlvarez-Pallete, ha explicat que amb aquests resultats i la millora esperada en la generació de caixa en la segona meitat de l’any, la companyia confirma els objectius per a 2016, ‘inclòs el dividend de 0,75 euros per acció i la ràtio de desapalancament en el mitjà termini’.

Summary: Telefònica guanya 1.241 milions el primer semestre, un 42,1% menys


Els usuaris de Telegram ja poden rebre els avisos de VilaWeb i connectar-se amb la redacció per mitjà del nou canal que el diari ha obert en aquesta popular xarxa social. Per a seguir el canal de VilaWeb a Telegram només cal anar a aquesta pàgina i clicar el botó ‘Open Channel’. Telegram es pot utilitzar des dels telèfons mòbils, pissarretes, i també ordinadors. L’app de Telegram es pot trobar pels sistemes operatius iOS (6 i superior), Android (2.2 o superior) i Windows Phone. També es pot utilitzar la versió web de Telegram o instal·lar una de les aplicacions d’escriptori per a Windows, OS X, i Linux. Es pot iniciar sessió a Telegram des dels dispositius que es vulgui al mateix temps. Només cal posar el número de telèfon mòbil principal per iniciar la sessió a tot arreu. El canal de VilaWeb a Telegram s’afegeix als que ja té el diari tant a Twitter (on manté diversos canals temàtics) com a Facebook.

Summary: VilaWeb estrena un canal a Telegram


Valtònyc, Pablo Hasél, La Insurgencia, Nahuel… Ja són molts els casos en què la justícia espanyola s’ha escudat en el delicte l’enaltiment del terrorisme per atacar la llibertat d’expressió. El d’Alejandro García n’és un més. Aquest jove cineasta de vint-i-quatre anys va ser cridat a declarar a l’Audiència espanyola el juliol de l’any passat. La fiscalia havia actuat d’ofici per acusar-lo d’enaltiment del terrorisme. El motiu? Haver coordinat el canal de YouTube Resistencia Films, on publica continguts relacionats amb l’activisme social i produccions pròpies com ara entrevistes a Pablo Hasél o vídeos de suport a l’1-O. Així doncs, García s’enfronta a dos anys i un dia de presó, no pas per haver expressat cap opinió en concret, sinó perquè en va difondre d’altri. Ara que falta menys d’un mes per al judici, ens exposa el seu cas i denuncia amb contundència la situació de la llibertat d’expressió, premsa i pensament a l’estat espanyol. —Quins continguts sostenen l’acusació d’enaltiment del terrorisme? —És una acusació directa al meu canal de YouTube, a tot el canal en general. Per justificar-la, citen uns vint vídeos entre els quals hi ha entrevistes, xerrades o documentaris com ara Represión, una arma de doble filo, en què parlo amb vuit activistes processats judicialment. Mencionen una entrevista a Josefa Seoane, mare de tres presos polítics, entrevista per El Mundo o TVE, i també una altra a l’advocat Juan Manuel Olarieta, assenyalat en el sumari policial. A més, destaquen un videopoema amb versos de Manuel Pérez Martínez, un pres polític del PCE-r condemnat a cadena perpètua. —I què hi veuen d’il·legal, en un videopoema? —Realment, no sé què hi ha d’il·legal en cap dels vídeos… Simplement, el fet que jo parli o toqui alguns temes els sembla enaltidor. Que hagi pres un poema de Manuel Pérez Martínez, ho consideren enaltidor. Realment, no hi ha cap acusació contra el contingut dels vídeos perquè jo no parlo directament, només agafo material o entrevisto altra gent. —Al sumari apareixen els videoclips ‘Prisión rojigualda‘, de Pablo Hasél i ‘Balazos líricos‘, de Nyto, de La Insurgencia. Tots dos rapers són encausats per enaltiment del terrorisme. Aquests vídeos tenen cap relació amb la seva causa? —No. Són videoclips que no consten en les acusacions. Són posteriors. A mi, m’acusen perquè els vaig realitzar. En cap moment no n’assenyalen el contingut. Ara, que jo doni difusió a materials d’aquestes persones o bé que n’enregistri, en parli o n’agafi alguns, això sí. L’acusació és absurda per tots costats perquè, a més, cap dels entrevistats no és imputat en aquesta investigació. Per tant, en cap d’aquests vídeos no han donat cap opinió enaltidora. Llavors, per què m’acusen, doncs? Perquè els vaig enregistrar? —Per què vàreu demanar que anul·lessin per fals l’atestat policíac? —L’acusació contra el meu documentari es basa en el fet que, segons ells, jo entrevisto dos militants històrics del GRAPO, Josefa Seoane i Juan Manuel Olarieta. Això és totalment fals perquè cap d’ells no ha tingut mai cap condemna per pertinença al GRAPO ni n’han format part tampoc. —Però, si en fossin, no seria semblant a l’entrevista de Jordi Évole a l’ex-membre d’ETA Iñaki Rekarte, per exemple? —Exacte. Jo he entrevistat persones que sí que pertanyien al GRAPO, però aquesta vegada encara és més pervers perquè s’ho inventen directament. Fins i tot pot arribar a ser denunciable per un delicte d’injúries, perquè acusen aquestes dues persones de pertànyer a un grup armat del qual no han format part mai. L’advocat a qui entrevisto exerceix legalment. Si tingués cap condemna per terrorisme, no podria exercir… —A més d’un atac a la llibertat d’expressió, el vostre cas també és un atac al periodisme? —Sí, al cap i a la fi és un atac a la llibertat d’expressió, a la llibertat de premsa i a la llibertat de pensament. Aquesta acusació deixa clar que hi ha persones que no poden parlar, que no poden ser entrevistades i a qui imposen un silenci aterridor. Ni tan sols poden manifestar la seva opinió. Un altre dels vídeos pels quals sóc acusat és una entrevista a Pepe Balmón, un pres del PCE-r que fa vint anys que va sortir de la presó. Ja ha complert la seva condemna. Per què no el puc entrevistar? —Què creieu que pretén l’Audiència espanyola criminalitzant el vostre canal? —Jo trobo que, en el fons, és un atac al pensament ideològic. Això va ser demostrat quan vaig declarar a l’Audiència Nacional, perquè totes les preguntes del fiscal i de la jutgessa Carmen Lamela eren referents a les meves opinions i idees polítiques, no pas al contingut concret dels vídeos. També em van demanar quines intencions tenia amb la meva feina, què opinava sobre el terrorisme, ETA i els GRAPO, per què considerava que aquelles persones eren preses polítiques… etc. Em trobo que jutgen el meu pensament i les meves idees. A més, moltes de les meves entrevistes també les ha fetes El Mundo o TVE i ells no han estat acusats. Per què jo sí? Pretenen criminalitzar el pensament crític i les opinions de qui prova de mostrar una injustícia o de reflectir una realitat. Volen silenciar i generar un clima de terror, cosa que no fan tan sols engarjolant-me, sinó generant terror al meu voltant. —No han reeixit a atemorir-vos, sembla. Van demanar-vos de retirar tots aquests continguts i no ho heu fet pas. —Perquè no es tracta de la por que poden exercir sobre qui persegueixen, sinó la que poden exercir sobre qui coneix el meu cas. Jo era conscient de què feia i ho continuaré fent. Crec que tinc el meu dret d’expressar-me lliurement. Però, és clar, moltes persones del meu voltant senten aquesta por i no volen veure’s en la mateixa situació que jo. Molts vénen a solidaritzar-se amb mi, però alhora em confessen que tenen molta por de parlar, comentar o denunciar la meva situació per si hi ha represàlies. Crec que, de por, en tenim tots: és humana. És clar que tinc por de la presó. No vol entrar-hi ningú, però el fet d’haver de retirar els meus vídeos seria posar-me jo mateix dins la presó, censurar-me a mi mateix i posar-me jo mateix la mordassa. No hi estic disposat. Prefereixo anar a la presó i poder continuar essent lliure que no pas haver de posar-me la mordassa. —A l’estat espanyol hi ha molts encausats per accions relacionades amb la llibertat d’expressió. Però en el vostre cas ja no jutgen tan sols el fet d’expressar-se, sinó, simplement, de difondre continguts. —Sí. Em fa l’efecte que és el primer en què ja no jutgen directament el contingut, sinó simplement el fet d’enregistrar o de donar veu a algú altre. Potser m’equivoco, perquè ara hi ha tants casos de repressió que potser n’hi ha algun altre de semblant. Al capdavall, tot és dins la mateixa onada repressiva, que creixerà. Cada vegada arribarem a punts més extrems. Ja fins i tot per haver-te cagat en Déu, com ha passat fa poc amb Willy Toledo, et detenen i cap al tribunal. —Dieu que primer van anar a cercar els revolucionaris, després els activistes, després els periodistes i els rapers i ara els cineastes. Sou un nou actor afectat pels atacs a la llibertat d’expressió? —D’ençà del 1939, a l’estat espanyol, els cineastes hem estat reprimits un munt de vegades. Després de la dictadura, la transició va ser una farsa i la repressió política no ha parat mai. Als vuitanta, per exemple, el documentari Rocío, de Fernando Ruiz Vergara, va ser segrestat i portat davant un tribunal. També hi ha el cas de Javier Krahe, que va fer un curt sobre com cuinar un crist i va ser encausat. Avui mateix he llegit una notícia sobre uns cineastes a qui demanen dos anys i sis mesos de presó per un documentari sobre El Monumento a los Caídos de Pamplona. És un continu de casos. N’hi ha molts… —A què creieu que es deu aquesta regressió democràtica? —La repressió és un continu d’ençà que els feixistes van guanyar la guerra i van imposar una dictadura. Aquests darrers anys aquesta repressió ha empitjorat perquè hi ha hagut més conflictivitat social i la gent ha començat a denunciar les injustícies i a assenyalar-ne els culpables. Això ha fet que l’estat espanyol hi reaccionés fent ús de la repressió per tal de provar de silenciar totes les veus crítiques i fer callar la població. —I ho han aconseguit? —És cert que, d’entrada, la repressió genera por. Els mitjans i l’estat la silencien i potser la població no es mobilitza tant com cal. Però és part d’un procés, que la gent s’adoni que aquesta repressió no ens afecta a tres persones concretes, sinó a tots. Avui sóc jo, ahir va ser Pablo Hasél, però demà seran molts més. Això no pararà i la llista creix. Ens hem d’unir tots: els presos polítics catalans, els qui ja fa anys que són a la presó, els rapers, jo, Willy Toledo… Tot forma part d’una estratègia estatal per a silenciar el conflicte social i liquidar-lo. És una manera d’imposar la seva forma d’estat, la seva corrupció i dominació contínua. És un estat sòlid, configurat el 39, que aposta per la unitat d’Espanya, per la religió… Són coses inviolables en aquest país, que no permet cap mena de pensament crític contra les normes que imposa. —Heu d’anar a judici els dies 12 i 13 de novembre. Què creieu que pot passar? —Com que són judicis polítics i que no parteixen de cap realitat concreta, és molt difícil de fer-se una idea de quina pot ser la condemna. Jo em poso en la pitjor de les situacions per a la meva tranquil·litat emocional. Aquest és un procés llarg. Si hagués de pensar que entraré demà a la presó, contínuament m’escalfaria el cap. Assumiré les coses tal com hagin de ser, amb la dignitat més gran possible…

Summary: Alejandro García, el ‘youtuber’ perseguit per l’Audiència espanyola: ‘Volen generar un clima de terror’


El president del govern espanyol, Pedro Sánchez, s’ha presentat a la reunió amb el president Quim Torra al Palau de la Generalitat amb un document de quatre pàgines i quaranta-quatre mesures o propostes per a la negociació entre governs. El primer punt és el que duu el nom d’Obrir les vies de negociació i diàleg sobre el futur de Catalunya’, i el concreta proposant de ‘començar el diàleg polític el mes de febrer en la reunió constitutiva de la taula de diàleg, negociació i acord que té com a objectiu per a cercar solucions polítiques que reflecteixin els interessos d’una àmplia majoria de catalans’. De referència a l’autodeterminació o a la possibilitat que hi hagi algun mitjancer o relator que verifiqui la negociació i els acords, no n’hi ha cap. Diu el document que les solucions que puguin sortir de la taula de negociació s’han de cercar ‘en el marc de la llei i el respecte a la seguretat jurídica’. No hi ha—com en la cimera de Pedralbes— cap referència la constitució com a limitació. EN DIRECTE: La reunió entre Torra i Sánchez al Palau de la Generalitat

Summary: El document de propostes de Sánchez a Torra: ni autodeterminació ni esment a la constitució


La Guàrdia Civil ha obert una investigació per l’assetjament que va fer un grup d’extrema dreta al domicili de la vice-presidenta del Consell, Mònica Oltra, i n’ha identificat alguns dels autors. Ho ha explicat el delegat del govern espanyol al País Valencià, Juan Carlos Moragues, en una compareixença de premsa. ‘En una societat democràtica no hi ha lloc per a cap actuació intimidatòria’, ha assenyalat. Moragues ha explicat que tan bon punt la Guàrdia Civil es va assabentar de l’assetjament, una patrulla es va presentar al domicili d’Oltra. ‘En van obrir una investigació immediatament’, ha dit. Els agents han redactat un primer informe sobre els fets i han fet les identificacions gràcies a les fotografies i vídeos que van fer Oltra i la gent que era amb ella. També han identificat vehicles. Moragues ha dit que encara era aviat per dir si els autors de l’assetjament eren membres del partit d’extrema dreta España 2000. ‘Hi ha vídeos, imatges, fotografies i identificacions, i un cop es completi la investigació podran identificar els delinqüents un per un’, ha assegurat. Moragues ha explicat que ahir va contactar amb el president de la Generalitat, Ximo Puig, i amb la vice-presidenta. ‘Tots coincidim que els demòcrates, els qui respectem les normes, hem d’estar junts i sumar esforços per evitar qualsevol tipus de violència o intimidació’, ha dit. Ha afegit que Oltra estava preocupada pel seu entorn familiar. ‘Un missatge molt clar’ La vice-presidenta ha dit que presentarà una denúncia davant la policiaHa dit que l’escena viscuda ahir és un clar intent d’intimidació per part de feixistes als quals ‘s’ha d’aturar’: ‘El missatge era molt clar, perquè jo sóc una persona molt accessible i la meva agenda és pública i continuarà sent-ho: sabem on vius i on viu la teva família’. Oltra denunciará el escrache y pide frenar al fascismo: "Ayer vinieron a por mí, mañana pueden ir a por cualquiera" https://t.co/MNPvk2F5iX pic.twitter.com/ceeKm9zVlM — Europa Press (@europapress) October 19, 2017

Summary: Obren una investigació per l’assetjament al domicili de Mònica Oltra


L’Audiència de Barcelona ha criticat la policia espanyola per ‘no haver exhaurit els mitjans no violents’ abans d’actuar a l’IES Pau Claris de Barcelona en el referèndum de l’1-O. Constata que no hi va haver cap ‘ordre expressa i concloent’ adreçada als ciutadans que hi havia aplegats perquè desallotgessin les entrades a l’institut i per a transmetre el mandat que els policies tenien encomanat. ‘La policia mateixa va infringir una de les pautes d’actuació que els protocols per a l’atenció i control de multituds imposen’, apunta l’Audiència, en referència a l’obligació ‘d’exhaurir els mitjans no violents, utilitzant el diàleg com a mitjà per a persuadir els congregats, autoritzant l’ús proporcionat i gradual de la força només quan no hi hagi cap més opció’. D’aquesta manera, rebutja el recurs del Sindicat Professional de Policia que demanava, novament, d’investigar pels delictes de desobediència i de resistència a l’autoritat els votants en aquest centre, acusant-los d’haver-se resistit a l’acció policíaca. La fiscalia espanyola i l’advocacia de l’estat s’hi havien adherit. A més, l’advocacia de l’estat, que representava l’acusació en nom del govern espanyol, va identificar amb imatges i noms i cognoms les persones que hi havia al Pau Claris l’1-O i que volia que fossin investigades. La decisió de l’Audiència de Barcelona confirma la que ja va prendre el jutjat número 7 de Barcelona, que és el jutjat que investiga més casos de denúncies de votants de l’1-O contra agents de la policia espanyola per les agressions el dia del referèndum. El jutge deia que no hi havia cap ‘escomesa dels ciutadans , essent l’actitud dels concentrats merament passiva davant de l’acció policíaca i essent retirats, arrossegats o empesos’. I l’Audiència afegeix que els votants del Pau Claris actuaven ‘emparats per l’exercici de drets constitucionals com la llibertat d’expressió, reunió i manifestació’, i que els policies, per a dur a terme el mandat judicial de requisar les urnes de què disposaven, haurien d’haver avisat de manera expressa i amb claredat els concentrats. Però que no ho van fer. I més encara: ‘Per més que la policia tingués el deure de fer complir les disposicions emanades de l’autoritat judicial, continuava obligada a respectar els drets fonamentals de les persones, més encara quan la resolució judicial mateixa els ho advertia, introduint a manera de condició l’exigència que no s’alterés la convivència pacífica, una innegable referència a l’ús de la força que, per més que es pugui defensar com una modalitat d’intervenció policíaca legal i legítima, quedava més estrictament acotada pel tipus de persones que s’esperava que anessin als centres de votació: famílies, vells, joves, nens i adolescents, en un context molt allunyat d’aquell que típicament legitima l’ús de la força.’ Conclou: ‘S’havia d’exhaurir l’alternativa del diàleg i la conciliació’. I descriu així l’actitud dels votants al Pau Claris, que és condemnada i considerada delictiva per part del sindicat policíac, la fiscalia i el govern espanyol: ‘Veiem un grup de persones que, assegudes als accessos de l’institut, van intentar obstaculitzar l’entrada dels agents de policia, cantant consignes pacifistes, amb les mans alçades proclamant el dret de votar, evitant el comportament suposadament requerit pels agents, que de manera explícita fan ús de la força d’una manera directa, sense ordre prèvia de cedir el pas, patint els altres la violència física sobre les seves persones.’ Heus ací el vídeo que recull millor què va succeir al Pau Claris:

Summary: Cop judicial contra els policies per la violència a l’escala del Pau Claris l’1-O