A finals d’octubre de 2014, més de cinc-cents professionals sanitaris s’havien infectat amb el virus de l’ebola a l’Àfrica occidental; més de la meitat havien mort. No va ser la retòrica el que va matar aquestes persones; va ser l’Ebolavirus. No obstant això, la retòrica utilitzada en aquest cas per l’Organització Mundial de la Salut (OMS) va obstaculitzar la contenció de l’epidèmia perquè presentava el personal mèdic com a salvadors especialitzats en compte de fer-ho com a vectors de la malaltia. Aquest cas tan tràgic revela una vegada més que, per controlar una epidèmia, entendre la retòrica utilitzada pel personal sanitari és de vegades tan important com entendre el virus mateix. L’anàlisi de les dimensions retòriques de qualsevol discurs humà requereix una atenció minuciosa a la forma com el seu plantejament encoratja un públic divers a visualitzar les seues relacions amb els altres i, per tant, a actuar d’una determinada manera. Tot ús complex del llenguatge inclou inevitablement dimensions retòriques, i molts acadèmics han començat a analitzar recentment la dimensió narrativa i metafòrica dels discursos en el camp de la salut, incloent-hi els d’epidèmies com la grip, l’ebola i el VIH (Leach, Scoones i Sterling, 2010; Wallis i Nerlich, 2005). EC/ECHO/Anouk Delafortrie | Membre de l’equip encarregat del soterrament d’una de les persones mortes pel virus de l’Ebola a Sierra Leone. Si volem tallar d’arrel successos semblants en el futur, la present anàlisi indica que els professionals de la sanitat haurien d’evitar la temptació de caure en una retòrica que represente de manera generalitzada i vívida el personal mèdic com a salvador d’un públic irracional, ignorant i impulsiu. Aquesta retòrica es basa en una perspectiva implícita incorrecta que entén el coneixement científic com un ens que aglutina els seus membres en una comunitat amb poders i immunitats especials. Per demostrar-ho i suggerir models discursius més terapèutics, aquest article examina la retòrica que ha seguit l’OMS respecte als treballadors sanitaris i l’ebola fins mitjan d’octubre de 2014. Es van incloure en l’anàlisi tots els discursos publicats durant aquest període en les pàgines web de l’OMS sobre l’ebola, per identificar com representaven aquests textos la relació entre els treballadors sanitaris, la població i el virus. L’objectiu de l’anàlisi no és criticar l’OMS per les seues mancances. És una organització amb finançament insuficient entrebancada per les relacions internacionals, però prou important per participar en el procés continu de millora de les nostres pràctiques sanitàries. La clau que la retòrica de l’OMS va esquivar Durant els primers mesos del brot, les proves indicaven clarament que les instal·lacions i elpersonal mèdic eren nòduls importants en la propagació de l’ebola. No obstant això, els sanitaris van gaudir d’exempcions en els procediments de vigilància, es va ocultar el seu paper com a vector en la literatura científica i la retòrica pública de l’OMS els va presentar com a víctimes d’un públic irracional. Hi ha multitud de proves que demostren la incongruència de cadascuna d’aquestes accions. El personal mèdic va estendre l’ebola Hi havia proves disponibles de la contribució dels treballadors i de les instal·lacions sanitaris a la propagació de l’ebola gràcies a brots anteriors. Una publicació finançada pels Centres per al Control i la Prevenció de Malalties dels EUA (CDC) ja havia apuntat al juny que «la transmissió relacionada amb l’atenció sanitària ha contribuït a la transmissió en brots anteriors» (Dixon i Schafer, 2014, p. 548; Fasina, 2014, p. 6). A l’octubre, l’OMS (World Health Organization , 2014a) va admetre que el 8 % dels afectats per aquest brot eren professionals sanitaris. Aquestes revelacions se centraven en el risc que afrontaven els sanitaris i en els problemes que això causava per a mantenir un subministrament suficient de personal mèdic. Normalment no es preguntaven si els sanitaris i les instal·lacions eren, en si mateixos, focus problemàtics d’infecció. Hi havia proves irrefutables disponibles. Testimonis molt diversos indicaven que les precaucions que s’havien pres en la majoria d’instal·lacions sanitàries eren inadequades per a protegir els treballadors i els seus pacients a causa de les enormes dificultats de mantenir una protecció absoluta en unes condicions depauperades (Fink, 2014). Els professionals sanitaris es movien, a més, d’una unitat antiebola a una altra per tractar pacients, alguns dels quals creaven riscos d’exposició perquè eren casos no diagnosticats d’ebola. Les xifres de contactes de personal sanitari infectat eren potencialment impactants. Es va confirmar que un sol sanitari de Nigèria va tenir contacte amb 526 persones (Fasina, 2014, p. 1). Mentrestant, els pacients analitzats per a confirmar si estaven infectats d’ebola es mantenien en els centres de salut per un període de fins a dos dies, en àrees que no estaven lliures d’ebola ni seguien els rigorosos protocols de desinfecció per a pacients confirmats d’ebola. Si resultaves ser un dels afortunats amb símptomes que no eren deguts al virus de l’ebola, podies contraure’l durant la teua estada en aquelles unitats diagnòstiques (WHO, 2014b). Si t’hospitalitzaven amb ebola, probablement moriries allí. Leashmhar | Centre hospitalari de Kenema, a Sierra Leone, una de les zones afectades pel brot de l’ebola. Minimització del paper dels sanitaris i de les instal·lacions com a vectors A pesar de les proves, les declaracions i recomanacions de l’OMS fins a octubre van contradir les instruccions dels manuals d’epidèmies prèvies, que insistien en l’especial vulnerabilitat dels professionals sanitaris i dels centres de salut. Per exemple, la guia Travel and transport risk assessment (“Avaluació de risc del viatge i el transport”) segregava els professionals sanitaris de la població amb nivells semblants d’exposició, argumentant que el risc que afrontaven «es pot considerar baix» (WHO, 2014c, p. 3). El manual afegia una nota: «llevat que no es respecten les mesures adequades de control i prevenció d’infeccions (com l’ús d’aigua i sabó nets o de gel alcohòlic, equipament personal de protecció, pràctiques segures d’injecció i una correcta gestió dels residus)». Però aquest apunt vicia completament el suggeriment que es pot tractar els sanitaris com a personal de baix risc, atesa la demostrada dificultat de mantenir mesures de prevenció i control completes i constants en la pràctica (Forrester et al., 2014, p. 929). Llig l’article sencer a la web de Mètode. Celeste Condit. Doctora per la Universitat de Iowa i professora investigadora distingida del departament d’Estudis de la Comunicació de la Universitat de Geoòrgia (EUA). Actualment estudia el paper de l’emoció en el discurs públic, especialment en l’àmbit global. Ha treballat com a coeditora de Women’s Studies in Communication i de Critical Studies in Media Communication (en ambdós casos junt amb Bonnie J. Dow). Què és Mètode?

Summary: La propagació de l’ebola


Les Magues de Gener han recorregut avui, per quart any consecutiu, els carrers del centre de València, en una cavalcada que ha reivindicat la defensa de l’Horta entre dolçaina i tabal, muixerangues, confeti, regals i balls. La cavalcada és organitzada per la Societat Coral el Micalet i culmina la Festa de la Infantesa 2020, en què han participat més de cinc-centes persones. Aquesta desfilada laica és possible gràcies a la col·laboració solidària de més de quaranta-vuit organitzacions culturals de diverses comarques del País Valencià. Amb el lema ‘L’horta no es toca’, les magues i els seus acompanyants han començat la desfilada a les 11.30 al Parterre i han marxat pels carrers de la Pau i Sant Vicent fins a la plaça de l’Ajuntament. Les xapes amb les icones de la festa enguany han estat de color roig i les varetes de les magues tenien forma d’hortalisses, com a reivindicació i metàfora de la defensa de l’Horta. També s’han repartit bossetes plenes de llavors, caramels, centenars de flors de paper, globus en forma d’animals, llibres, caretes i llapis de colors, entre més obsequis, tots fets de manera artesanal per a fomentar la sostenibilitat. En acabar el recorregut i arribar a la plaça de l’Ajuntament, el batlle de la ciutat, Joan Ribó, ha rebut les magues, que han pujat al balcó per a pronunciar els seus discursos. Hi ha hagut, però, grups d’espanyolistes d’extrema dreta que han pretès de boicotar la festa infantil, que han xisclat, insultat i agredit participants sense que la policia ho impedís. Intentant rebentar la festa de les magues de gener i no poden! pic.twitter.com/FFIf55nApE — Sicilià Aragonés (@SiciliaAragones) January 12, 2020 Igualtat, Sororitat-Fraternitat i Llibertat Les magues han estat enguany Beatriu Cardona, en la pell de la ‘Igualtat’; Lucrecia Manzanares, com a ‘Sororitat-Fraternitat’, i Llum Quiñonero com a ‘Llibertat’. La maga Llibertat ha dit que el valor que ella encarna ‘és una glopada d’aire fresc, l’aliment dels somnis, la matèria per a mirar allò que ens envolta, per a obrir nous camins. La Llibertat és la mare de l’audàcia, de la creativitat, del canvi, del creixement per a xiquets i xiquetes que també sou ciutadania i la matèria amb què construir societats més justes’. La Igualtat ha dit als nens: ‘Recordeu sempre que totes les persones hem nascut iguals, tenim el mateix dret de viure en pau i felicitat i de poder complir els nostres somnis. Qui diu que som diferents s’equivoca perquè només veu un color en la pell, un cos de dona o d’home, un origen proper o llunyà, i es perd la cosa més important: el cor que batega dins de totes les persones és igual.’ La Fraternitat-Sororitat, finalment, ha destacat que aquests dos conceptes han fet possible l’evolució de la humanitat. ‘Si no els tinguéssim, ningú no ajudaria ningú, la gent no s’abraçaria, no s’agafaria la mà; no podríem aprendre dels altres.’ Aquests valors –ha indicat– ‘ens ajudaran a estar més a prop entre nosaltres i més prop de la terra’. L’actuació d’Al Tall, que s’ha reunit excepcionalment per a l’ocasió, i del grup Pignatelli ha estat una de les grans novetats d’enguany, al final de la desfilada. Pignatelli ha interpretat albaes dedicades a les Magues de Gener i a l’Horta, i Al Tall ha continuat la celebració cantant Tio Canya. L’acte s’ha acabat amb l’actuació de les muixerangues acompanyades per tots els grups de dolçaina i tabal. Els organitzadors, contents amb l’acollida de la cavalcada d’enguany Tonetxo Pardiñas, president de la Societat Coral el Micalet, ha dit: ‘La cavalcada ha estat tot un èxit i el balanç és molt positiu per l’augment de participants i per la presència i felicitat de molts xiquets.’ Considera que impulsarà la consolidació d’una celebració ‘solidària i inclusiva’ que intenten millorar any rere any. Cristina Escrivà, coordinadora de l’acte i membre de la junta directiva del Micalet, subratlla que la resposta de la gent els convida a continuar treballant en aquest projecte per ‘gaudir de l’alegria i la il·lusió de la infantesa’. I afegeix: ‘Hem vist una cavalcada molt bonica, plena d’emocions i amb tres dones per referents. Hem d’agrair la solidaritat i l’altruisme d’associacions i persones, per compartir la seua música, danses, cançons, animacions… amb els xiquets.’ “Les tres magues republicanes de Gener” Les tres magues són: – Llibertat per a poder expressar-se lliurement. – Igualtat de tots davant la llei i la societat.– Fraternitat per a compartir totes les meravelles del món. #València pic.twitter.com/m3xcW7ZjGP — María🎗Lzn (@marialozano777) January 12, 2020 Muixeranga final de la @conlloga_ de Castelló. En la festa de les #MaguesDeGener, callant als fatxes. Amb @tocamlafigueta, @Redeula, @mefenat i @SergiFiliiIovis entre altres. pic.twitter.com/6LRcmqJlKH — Sicilià Aragonés (@SiciliaAragones) January 12, 2020 ELS CARRERS PLENS!!!! GRÀCIES VALÈNCIA!!!!! #maguesdegener pic.twitter.com/lYfIFwgqAu — Festa de la infantesa (@maguesdegener) January 12, 2020 Denúncia de les agressions espanyolistes Diversos col·lectius i entitats culturals han denunciat la impunitat amb què grupuscles espanyolistes han irromput a la festa infantil i han agredit alguns dels qui hi participaven. Escola Valenciana ha anunciat que denunciarà els atacs de què han estat víctimes membres de l’entitat, de la colla de Gegants de Benimaclet i músics de la colla de dolçainers i tabaleters Estrela Roja. Un feixista tapant una dolçaina i envoltat de banderes d’Espanya. La imatge que representa perfectament l’extrema dreta que patim els valencians i les valencianes. pic.twitter.com/9Cqy07prS5 — Miquel Ramos (@Miquel_R) January 12, 2020 En un comunicat, han denunciat que ‘una membre d’Escola Valenciana ha sigut víctima d’una agressió per part de grups d’extrema dreta amb total impunitat. També altres persones de l’entitat han rebut insults i amenaces d’aquests col·lectius’. L’entitat explica que els ultres ‘han agredit i proferit tota mena d’insults i amenaces a la gent d’Escola Valenciana, davant la passivitat de policia nacional i local’, per la qual cosa anuncien que demanaran de reunir-se amb el delegat del Govern espanyol i amb el batlle de València per denunciar els fets i reclamar explicacions. La colla de dolçainers i tabaleters Estrela Roja de Benimaclet ha denunciat públicament en un seguit de piulets que han estat ‘agredits mentre tocàvem tabals i dolçaines de manera alegre i festiva. Amb menors i tot’, que ‘la policia ha protegit els agressors’ i que els han arribat a trencar dolçaines: ‘Hi ha documentació que ho acredita. És públic. Caldria detindre els agressors i els que els han donat cobertura. @joanribo, et passem els documents?’ També des d’Acció Cultural del País Valencià han reclamat explicacions al batlle Ribó i al delegat del govern espanyol per haver permès la presència dels rebentaires a la plaça i per no haver-ne impedit les agressives actuacions. Que l'espanyolisme d'extrema dreta agredesca una cavalcada infantil és greu, i mostra com és de violent i antidemocràtic. I que la policia local i nacional no ho impedesca és preocupant. Demanem explicacions a @joanribo i @JuanCFulgencio #maguesdegener pic.twitter.com/FnSzYxEQri — Acció Cultural PV (@AccioCulturalPV) January 12, 2020 Les reaccions dels assistents, representants d’entitats culturals i socials o participants a la cavalcada (de públic, repartint presents a la xicalla, alçant muixerangues) han estat en aquest mateix sentit: #EndevinaEndevinalla en aquestes quatre imatges, quines persones aporten alegria, màgia i cultura a la nostra ciutat i el nostre poble i quines fomenten l'odi, l'agressivitat i la por? 👆🏻Amunt les #MaguesDeGener.👎🏻 Avall les agressions d'ultra-dreta. pic.twitter.com/jGwoeFwJFV — Ferran V. Garcia-Ferrer (@FerranVGarcia) January 12, 2020 El Delegat del Govern és el principal responsable de deixar que grups d'extremadreta ataquen un acte infantil com les Magues de gener. Si algú fera el mateix amb els "Reixos" ja estaria detingut. No els vam votar la investidura per a aguantar estes coses. A vore si espavilen. — Josep Nadal (@JRNadal) January 12, 2020 Fa cinc anys que volia anar a la cavalcada de les magues de gener, per fi he pogut i no ha defraudat. Tradició, música, color i alegria que ni els radicals han pogut entelar.#festadelainfantesa #maguesdegener pic.twitter.com/f8IYJijihh — Mª Eugenia (@macuerji75) January 12, 2020 Activitats culturals El Micalet ha fet un seguit d’activitats culturals dins la Festa de la Infantesa, d’ençà de fa dues setmanes. La societat musical va publicar el llibre Cançons laiques 2 en què han participat quinze poetes. Inclou un disc amb cançons infantils i va servir per a inaugurar l’exposició ‘La màgia de la infantesa’, amb fotografies de Miquel Gómez Sahuquillo. L’entitat també va presentar el llibre La il·lusió ens uneix, que aplega gràficament les quatre edicions precedents sota el prisma de fotògrafs que han reflectit en les seves instantànies l’alegria dels infants al pas de la cavalcada i la participació de la ciutadania.

Summary: La cavalcada de les Magues de Gener recorre el centre de València i supera l’intent de boicot espanyolista


Una de les grans incògnites del judici contra el procés és el calendari que estableix el tribunal, presidit per Manuel Marchena. En una macrocausa amb 12 acusats, 500 testimonis, 1.800 folis i desenes de documents i proves documentals i pericials, el Tribunal Suprem fixa el calendari amb pocs dies de marge. EN DIRECTE: Seguiu el minut-a-minut del judici contra el procés Ja superades les qüestions prèvies, la fase d’interrogatoris i les proves testifical i pericial, el judici encara la recta final. Guia del judici contra el procés: tot allò que cal saber-ne Fase documental La fase documental –la visualització dels vídeos– està prevista per dilluns 27, dimarts 28 i dimecres 29 de maig, a partir de les 10.00. Es veuran els vídeos un rere l’altre, amb una petita exposició del contingut per part de les parts que els proposen, però sense fer contradiccions amb testimonis. Informes finals i última paraula La fiscalia, l’advocacia de l’estat i l’acusació popular llegiran els seus informes de conclusions el 4 de juny, en els quals podran ratificar les peticions de pena fetes al final de la instrucció o bé fer alguna modificació. Hi ha prevista una sessió per les acusacions però podria allargar-se si així fos necessari. Les defenses llegiran els seus informes de conclusions i demanaran l’absolució dels dotze processats l’11 d juny, i el torn d’última paraula serà previsiblement el 12 de juny. Els processats tindran quinze minuts cadascú. Quan acabin, el tribunal declararà el judici vist per sentència. La sentència pot arribar al juliol, o bé després de l’estiu.

Summary: El calendari del judici contra el procés


El jutjat d’instrucció 1 de Puigcerdà ha arxivat provisionalment la causa oberta contra el membre del CDR de la Cerdanya i membre del secretariat nacional de l’ANC, Tomàs Sayes, acusat d’un delicte de manifestació il·legal, segons ha confirmat el TSJC. Els fets investigats estan relacionats amb la protesta contra el jutge Pablo Llarena celebrada el 30 de març de 2018 entre Alp i Das (Cerdanya). Un altre participant a la protesta segueix investigat també per un delicte de manifestació il·legal i per tinença il·lícita d’armes ja que els Mossos d’Esquadra sembla que li haurien trobat alguna arma blanca. Pel CDR de la Cerdanya, l’arxiu provisional contra un dels investigats evidencia la ‘parcialitat política’ de la fiscalia, que, recorden, encara pot recórrer el sobreseïment provisional del jutjat. Des del CDR de la Cerdanya, però, asseguren que ‘davant de la persecució, continuarem desobeint tants cops com calgui per continuar denunciant l’assetjament judicial que pateix l’independentisme’.El jutjat de Puigcerdà va emetre l’ordre d’arrest de Sayes el 17 de desembre de 2018, gairebé una setmana després que hagués desobeït el requeriment judicial per segon cop –ja ho havia fet el 28 de novembre en una primera citació-. Els Mossos el van detenir el 7 de febrer a Vilanova i la Geltrú i el van traslladar als jutjats de la capital del Garraf on el magistrat li va comunicar perquè se l’investigava. Sayes va quedar en llibertat després de negar-se a declarar. Els fets investigats estan relacionats amb una caminada reivindicativa celebrada el 30 de març de l’any passat entre Alp i Das (Cerdanya). Sayes va ser identificat per la policia catalana com a portaveu de l’acció perquè ell va explicar als Mossos d’Esquadra quin seria el recorregut de la marxa el mateix dia de la protesta, si bé la manifestació no havia estat comunicada legalment amb dies d’antelació. Fonts de la defensa van detallar a l’ACN que la justícia l’investigava com a organitzador d’una manifestació il·lícita amb tinença d’armes. A banda de no haver comunicat la marxa, aquella tarda la policia va intervenir armes a alguns manifestants, com ara a l’altre investigat. Concretament un puny americà i una porra extensible. La defensa insistia que Sayes no duia cap arma i lamentava que se l’identifiqués com a organitzador perquè ell ‘va voler col·laborar amb la policia per concretar-los el transcurs de la marxa i facilitar que poguessin tallar el trànsit si era necessari’. ‘Tenien les seves dades perquè ell els les havia donat de bona fe i les han utilitzat per encausar-lo’, va criticar el dia de la detenció l’advocada que el va assistir a Vilanova. Tot i que el dia dels fets la policia va vincular Sayes amb una pintada apareguda aquella tarda contra el jutge Pablo Llarena, finalment el magistrat no el va acusar de cap delicte sobre aquesta qüestió.

Summary: Arxiven la causa contra el membre del CDR de la Cerdanya detingut a Vilanova


El programa de debat ‘La Sexta Noche‘ comptarà avui al vespre amb el cap de llista del PP de Catalunya per a les eleccions del 27-S, Xavier García Albiol. El programa presentat per Iñaki López i Andrea Ropero ha tractat manta vegades el procés sobiranista de Catalunya, però, en canvi, ha comptat poques vegades amb entrevistats de partits independentistes. És per això que el fet de tractar el tema del 27-S amb Albiol com a convidat ha fet que un usuari de Twitter els digués, en aquesta xarxa social, si ‘algun dia entrevistareu un representant d’algun dels partits majoritaris de Cataunya’. Aquest comentari hauria pogut quedar aquí, com tants d’altres que es fan a Twitter. Però el presentador, Iñaki López, hi ha volgut respondre, dient: ‘Tant de bo poguéssim comptar amb el president de la Generalitat… però no s’anima a venir.’ Aquesta afirmació ha estat replicada de seguida tant pel cap de premsa de Mas com per un dels directors de la campanya de Junts pel Sí, afirmant que Mas no ha estat mai convidat a aquest programa. @SextaNocheTV @Albiol_XG un dia entrevistaréis a un representante de alguno de los partidos mayoritarios en Catalunya? @_InakiLopez_ — Edgar Collado (@edgarcollado) August 22, 2015 @edgarcollado @SextaNocheTV Ojalá pudieramos contar con el presidente de la Generalitat…pero no se anima a venir. — Iñaki López (@_InakiLopez_) August 22, 2015 .@_InakiLopez_ para que el #presidentMas se anime a venir lo primero que habría que hacer es invitarle @edgarcollado @SextaNocheTV — Joan Maria Piqué ن (@joanmariapique) August 22, 2015 @_InakiLopez_ @SextaNocheTV TOTALMENTE FALSO, vuestra falta de pluralidad es de vergüenza ajena #lasextacensura — Oriol Soler (@OriolSoler) August 22, 2015

Summary: ‘La Sexta Noche’ lamenta que Mas no hi vagi sense haver-lo convidat mai


El Jutjat Penal 28 de Barcelona ha condemnat els propietaris de Mundocachorro per delicte de maltractament animal amb una pena d’un any i un dia de presó i tres anys i un dia d’inhabilitació per als propietaris de la botiga per la mort de desenes de cadells que es trobaven en l’establiment en condicions deplorables. Es tracta de la primera vegada que es condemna a una botiga per delicte de maltractament continuat amb conseqüència de mort a l’estat espanyol, previst al Codi Penal, ha anunciat avui la tinent de batlle d’Agenda 2030, Transició Digital, Esports i Coordinació Territorial i Metropolitana de Barcelona, Laia Bonet. Els fets jutjats es remunten a l’any 2015 quan l’entitat animalista FAADA va interposar una denúncia contra la botiga per reiterades queixes de compradors davant la mort de desenes de cadells poc després de ser adquirits en aquesta tenda. Després de la denúncia, el Departament de Protecció dels Animals i la Guàrdia Urbana va realitzar la inspecció corresponent i va decomissar cent trenta-cinc cadells de gos i gat que es trobaven en unes condicions deplorables en aquest establiment. La sentència diu textualment que ha resultat acreditat que els acusats tenien coneixement que no s’oferia el tractament mèdic adequat als animals que es trobaven sota la seva custòdia, en particular respecte a malalties que afectaven greument la seva salut i que els va arribar a provocar la mort. ‘Un gran triomf’ Laia Bonet ha celebrat que Barcelona ‘abandera la lluita contra el maltractament i en favor del benestar animal’, i ha opinat que el fet que la condemna reculli la inhabilitació és un gran triomf perquè el comerç il·legal d’animal de companyia no té ni tindrà mai cabuda en la ciutat de Barcelona, ha dit. ‘L’Ajuntament continua perseguint qualsevol pràctica de venda il·lícita que habitualment és el primer pas per a arribar després al maltracte animal’, ha assenyalat la tinent de batlle. Ha agraït la col·laboració de la Fundació FAADA, que ha donat suport als tècnics municipals de Protecció dels Animals durant tot aquest recorregut, i a la Unitat Canina de la Guàrdia Urbana i a l’Àrea Central de Medi ambient dels Mossos d’Esquadra. Així mateix, ha recordat l’expedient sancionador incoat recentment pel consistori a Milanuncios i Vibbo pels anuncis il·lícits d’animals de companyia i el comerç electrònic il·legal de gats i gossos a través dels seus portals webs, als quals se’ls va interposar una multa de 150.000 euros. Cinc-cents animals decomissats en sis anys En els últims sis anys, el Departament de Protecció dels Animals de l’Ajuntament de Barcelona ha promogut el tancament de set establiments, amb el decomís de més de cinc-cents gossos i gats, i actualment no es detecta en la ciutat cap establiment amb aquestes pràctiques. El mes de febrer està previst que arribi a judici un nou cas, el de la botiga Puppies, situada en el carrer Sant Eusebi, en el districte de Sant Gervasi, que va ser clausurada pel mal estat en què es trobaven els animals.

Summary: Condemnats a presó els propietaris d’una botiga de mascotes de Barcelona per la mort de desenes de cadells


L’escriptora Marguerite Duras, (Saigon, 1914 – París, 1996), fou autora d’una quarantena d’obres entre les quals trobem ‘L’amant’ (premi Goncourt 1984) o ‘Hiroshima, mon amour’, que va guionitzar per al cinema el 1959. També va escriure teatre i va realitzar gairebé una vintena de films. És tota una icona per a les lletres franceses. Nascuda a la Indoxina francesa, va passar allí la seva infantesa i adolescència. Després es va instal·lar a França i va formar part de la resistència durant la Segona Guerra Mundial i va viure moltes altres peripècies. Però aquesta primera època de vida a Indoxina la va marcar profundament. I així ho veiem en un petit llibret editat fa pocs mesos per Sd·edicions, ‘La cuina de Marguerite’, una peça deliciosa, delicada, molt cuidada, que combina algunes de les receptes que havia apuntat l’escriptora en un seu quadern vermell i en altres papers com calendaris, i que sembla que cuinava amb certa freqüència, que eren plats que dominava i li quedaven molt bé. Moltes d’aquestes receptes provenen de l’Orient. Però el llibre és molt més que un bonic receptari d’una escriptora cèlebre, perquè també intercala textos seus que fan referència a plats o a algun aliment relacionat amb la recepta que es reprodueix o al fet mateix de cuinar, etc. Textos dins de ‘Les Enfants maigres et jaunes’ o de ‘La Vie matérielle’ o de ‘Madame Dodin’. I també converses, com la recollida a France Culture, ‘Le Bon Plaisir de Marguerite Duras’, el 1984 o fragments de les converses de l’escriptora amb Jérôme Beaujour per al ja citat ‘La Vie matérielle’, llibre on Duras va pensar d’incloure les receptes i al final no ho va fer. I, importantíssim, també inclou fotografies de la cuina i el menjador de la casa que l’escriptora tenia a Neauphle-le-château, la seva casa de camp. A més, el llibre és traduït per Anna Casassas. El va editar el seu fill l’any 1999. Hi trobem que diu Marguerite Duras: «Voleu saber per què cuino? Perquè m’agrada molt… És el lloc més antinòmic a l’escriptura i, tot i això, estàs en la mateixa solitud, quan cuines, en la mateixa inventiva… Ets un autor… La truita vietnamita… Comencen a ser molts, els qui em diuen que és la cosa més bona que han menjat mai de la vida! Us n’adoneu!…» I també: «No he pretès mai fer una cuina molt refinada… Faig molt bona cuina i ja en tinc prou… No vull res més. A més, també l’escric, escric les receptes… Me n’invento els noms, poso noms en relació amb l’origen del plat.» Del ‘Curri a l’estil de la Reunió’ ens n’explica: «Aquesta recepta de curri la va donar a la mare la meva professora de piano a Vinh-Long, una dona de la Reunió que el diumenge ens convidava a dinar. Si no vaig continuar el piano va ser per ella, que s’adormia a les classes…» I amb aquest fer, aquesta cadència, se’ns presenten altres menges en el llibre, com el Thit-Khô, que és el plat nacional de la Cotxinxina; les mandonguilles de la grega Melina, les mandonguilles Pojardsky si fa no fa, i les mandonguilles sense nom. Duras també ens explica la manera de coure l’arròs o l’olla barrejada o un estofat de bou a la moda… I acabem amb un altre dels seus comentaris, de geni i figura: «Quan cuino, em molesta molt que algú altre cuini… I com que el meu fill en sap molt, quan és a casa no sempre és fàcil… però, vaja, poca cosa… El meu fill diu que la meva cuina és popular i que, en canvi, el seu pare fa una cuina molt refinada… Però és perquè el seu pare, quan fa un plat, té tot el temps del món… i jo només tinc temps de fer-lo i prou… No puc estar quatre hores per fer un bou a la doba, no hi trobo la gràcia… però igualment faig un bou a la dona molt bo… potser més… menys suculent, més senzill… però excel·lent.»

Summary: Marguerite Duras, a la cuina


Twitter celebra avui el desè aniversari de les etiquetes, que permeten que els usuaris comentin el que succeeix al món.El 23 d’agost de 2007, un usuari va compartir un piulet en el qual suggeria utilitzar etiquetes per a unificar converses del mateix tema en la plataforma. Deu anys més tard, les etiquetes s’han convertit en un element més de la conversa, i en un dels símbols de l’era digital. Actualment es comparteixen més de 125 milions d’etiquetes al dia arreu del món.Hi ha etiquetes específiques i d’altres més genèriques, però totes permeten que els usuaris coneguin els temes més comentats a cada moment.

Summary: Twitter celebra que ja fa deu anys que s’utilitzen les etiquetes


El ple del Consell de Mallorca ha aprovat amb els vots del PSIB, MES, Podem i el PI i els vots contraris de PP i Ciutadans que el 31 de Desembres torni a ser la diada oficial de Mallorca. La data històrica de la Diada, ara recuperada, substituirà la del 12 de setembre, que es feia des del 1997. Des de bon principi, els consellers del PSM (antecessor de Més) s’hi oposaren totalment, convençuts que l’autèntica diada de l’illa era el 31 de desembre. Una comissió d’experts presidida pel conseller de Més Lluís Apesteguia ja va elaborar aquest mes un dictamen resolent majoritàriament que la data de la Diada havia de ser el 31 de desembre, per diverses raons: per diverses raons: històriques, com la festa de l’Estendard, o per similituds amb les altres diades dels Països Catalans, que celebren també la incorporació a la corona catalano-aragonesa. ‘Volem una diada solemne i, a la vegada, popular i arrelada a la Mallorca del segle XXI. L’acord de la Diada és un èxit de tots i estic segur que servirà per a impulsar una jornada per celebrar-nos i per reconèixer-nos com a poble’, deia Apesteguia. I ha afegit: ‘La Diada de Mallorca del 2017 serà la primera que comptarà amb un relat cohesionador que impulsi un projecte col·lectiu perquè els ciutadans i les ciutadanes de Mallorca es puguin reconèixer com a poble.’

Summary: La Diada de Mallorca torna a ser oficialment el 31 de desembre


El president de la Generalitat Valenciana, Ximo Puig, ha anunciat que Oriola (Baix Segura) serà la seu d’un centre per a estudiar les inundacions provocades pel canvi climàtic. Així mateix, ha indicat que s’habilitarà un observatori sobre canvi climàtic des del qual analitzar tots els indicadors i ‘tindre un quadre de comandaments’ per a fer un seguiment de l’evolució del fenomen. Puig ha fet l’anunci durant la ‘Taula institucional per a la identificació de problemes i oportunitats en tres àrees: social, ambiental i econòmica’, dins de la jornada tècnica de Vega Reneix, el pla de regeneració del Baix Segura que la Generalitat impulsa després de les inundacions per la gota freda del setembre passat i que es desenvolupa avui en l’Aula de Cultura d’Oriola. Sobre terminis, Ximo Puig ha demanat ser prudents perquè ‘no es tracta d’una ocurrència’ i ha assenyalat que s’haurà de comptar amb la incorporació de les universitats i dels ‘centres europeus que ja estan treballant’ en aquesta matèria. ‘L’especificitat del que presentem no està en aquests moments plantejada en cap país europeu’, ha seguit i ha ressaltat que la zona mediterrània és ‘on està el centre de la implementació del canvi climàtic i on hi ha més perill real’. Fons de solidaritat Preguntat a prop del Fons Europeu de Solidaritat, Ximo Puig ha recordat que és competència del govern espanyol i que hauria de demanar-ho no només per al Baix Segura sinó per al conjunt de territoris afectats. Així, ha asseverat que la Generalitat va sol·licitar al govern que acudís al Fons i ha confiat que ‘es produïsca’. No obstant això, ha precisat que aquests fons són limitats i, per això, no són els fonamentals. ‘Hem de posar-nos d’acord sobre la base del que els enginyers i científics, les persones que són els experts que han d’aportar, i després des de l’àmbit públic buscar els recursos suficients i planificar-ho adequadament perquè es puga fer el més ràpidament possible’, ha dit. Finalment, Puig ha assegurat que en les setmanes vinents el Consell aprovarà el decret d’ajudes per ‘no menys de 20 milions d’euros, podria arribar als 30 milions’ per als agricultors que han patit directament danys en les infraestructures agràries i que ‘no poden rescabalar-se per la via de les assegurances’.

Summary: Puig anuncia que Oriola serà la seu d’un centre per a estudiar les inundacions provocades pel canvi climàtic


El projecte de pressupost espanyol per al 2019 destina a Catalunya 2.051,38 milions d’euros en inversions, un 16,8% del total a l’estat espanyol. A aquests 2.051 milions cal afegir 200 milions més fruit del compliment d’una sentència del Tribunal Suprem espanyol sobre les inversions a Catalunya corresponents al 2008. Són 701 milions més (901 milions més si es tenen en compte els 200 milions addicionals de la sentència) dels previstos al pressupost del 2018, que preveia inversions a Catalunya per valor de 1.349,59 milions d’euros, un 13,3% del total (13,3% el 2017 i 10,7% al 2016). Sánchez havia anunciat que la inversió seria del 19,2%, que és el que correspon al PIB de Catalunya tal com marca la disposició addicional tercera de l’estatut, però no ho complirà. Les Illes són el tercer territori amb menys inversió, tan sols un 1,2% del total (152 milions d’euros). El País Valencià rebrà 1.189 milions d’euros, un 9,8% del total. Els grups parlamentaris disposen ara d’un termini que expira el 8 de febrer per a presentar esmenes a la totalitat. Mentrestant, els ministres espanyols aniran compareixent al congrés per defensar els comptes de les àrees respectives. Els dies 11 i 12 de febrer es farà el ple de les esmenes a la totalitat, que culminarà amb una única votació per a refusar o acceptar els comptes. Si la superen, s’obrirà la tramitació de les esmenes parcials. Si no, els pressupostos quedaran definitivament rebutjats. Sánchez aspira a obtenir el suport de les mateixes formacions que ja van aprovar el 20 de desembre l’objectiu de dèficit per al període 2019-2021, tot i que, després, la majoria absoluta del senat espanyol el va refusar, Tindrà en contra, com a mínim, les mateixes formacions que s’hi van oposar aleshores: PP, Ciutadans, UPN, Bildu i Foro Asturias. 200 milions pendents per a Catalunya El govern espanyol i la Generalitat de Catalunya van acordar en la comissió bilateral que enguany el pressupost inclouria 200 milions d’euros per a complir la sentència del Suprem de 2 de novembre de 2017, relativa a la disposició addicional tercera de l’estatut, que reconeixia el dèficit d’inversió en infrastructures a Catalunya. La sentència estimava que la xifra ascendia a 759 milions d’euros i tots dos governs van acordar de compensar-la durant els exercicis 2019, 2020, 2021 i 2022.

Summary: Pedro Sánchez ni tan sols complirà l’estatut en la inversió a Catalunya


Dues manifestacions simultànies han sortit alhora pels carrers de Bilbao i de Baiona per a reivindicar la fi de l’actual política penitenciaria de dispersió dels presos d’ETA i el seu acostament al País Basc. Totes dues marxes avançaven darrere de pancartes amb el lema ‘Orain, presoak’ (ara els presos en èuscar). Segons el recompte del diari Gara i Mediabask, 85.000 persones han participat en les manifestacions (76.000 a Bilbao i 9.000 a Baiona). Euskal presoak etxera!@ArnaldoOtegi#OrainPresoak #AhoraLxsPresxs #MaintenantLesPrisonnieres#NowPrisoners pic.twitter.com/Ry4jbH49aC — EH Bildu (@ehbildu) January 12, 2019 Entre crits a favor del retorn dels presos, els participants han mostrat cartells reivindicatius de l’associació de familiars de presos Etxerat. La marxa ha conclòs a l’Ajuntament de Bilbao, on s’han desplegat dues pancartes gegants amb el lema ‘Orain presoak‘ (ara els presos) i ‘Etxean nahi ditugu‘ (els volem a casa). A les escales de l’edifici, el filòsof Javier Sádaba i la periodista Pili Kaltzada han llegit un comunicat en què han ressaltat que ja és hora que ‘es respectin els drets humans dels presos’. ‘La societat basca no es resigna i no vol que es vulnerin els drets dels presos i de les seves famílies que pateixen de manera directa l’actual política penitència. La societat torna a demostrar que les diferents opinions polítiques no són obstacle per a la defensa unànime dels drets humans’, han llegit. D’aquesta manera, han apostat per ‘crear els espais de convivència que anhela la societat basca després de dècades de confrontació i violències’. ‘Busquem tancar el cicle de violències i repressió per entrar en el cercle de la pacificació, la convivència i la democràcia al nostre país’, han valorat. Masvidal, Tardà i Sànchez es manifesten a Bilbao A la manifestació de Bilbao hi ha participat una delegació catalana on hi havia Laura Masvidal, parella del conseller Quim Forn, empresonat als Lledoners; el diputat d’ERC al congrès espanyol Joan Tardà i la diputada de la CUP al parlament Natàlia Sànchez. També hi havia el coordinador general d’EH Bildu, Arnaldo Otegi; el secretari d’organització de Podem al País Basc, Andeka Larrea; la secretària general del sindicat LAB, Gabiñe Araburu i la secretaria general d’adjunta d’ELA, Amaia Muñoa. De fet, tots els sindicats bascs han donat suport a la manifestació. En un piulet, Otegi ha dit que ‘la convivència democràtica al País Basc també té com a exigència el retorn a casa de tots els presos, deportats i exiliats polítics.’ La convivencia democrática en Euskal Herria también tiene como exigencia la vuelta a casa de todos los presos, deportados y exiliados políticos #OrainPresoak pic.twitter.com/FW7Y9MDbek — Arnaldo Otegi (@ArnaldoOtegi) January 12, 2019

Summary: Manifestacions multitudinàries a Bilbao i Baiona per l’acostament de presos d’ETA


Des d’abans de Nadal i fins que arriben els Reis de l’Orient, el Teatre Principal d’Alcoi acull un retaule de titelles únic que enamora tothom qui el veu, i que han vist generacions i generacions d’alcoians, i veïns d’arreu, des de final del segle XIX: el Betlem de Tirisiti. El titella principal, amb la seua veu aguda feta amb una llengüeta, Tereseta, l’Agüelo, Sant Jordi i altres personatges arrelats fan les delícies dels assistents, que se senten interpel·lats i hi interactuen. Aquests titelles, que van amb la tècnica de ‘peu i vareta’, són els protagonistes d’un espectacle colorit i dinàmic, ple d’expressions populars i ric en fonètica, que beu de l’imaginari col·lectiu amb la història, els textos fixos i els que es renoven cada any. VilaWeb ha parlat de tot això amb un espectador privilegiat, Joanfra Rozalén, el director i gerent de la Dependent, la companyia de teatre contemporani que representa l’espectacle des de fa trenta anys i que defensa la dramatúrgia valenciana i en català. Joanfra Rozalén —A Alcoi hi ha tradicions emblemàtiques: la cavalcada de Reis més antiga amb Baltasar, que va al mig, els moros i cristians i Tirisiti. Quin lloc ocupa el Betlem, doncs? —El Betlem de Tirisiti, sense dubte i sense embuts, és el fil conductor del Nadal alcoià. De vegades, dic que arrossega més gent que moltes festes, però això ja és una conjectura perquè tan sols tenim les nostres dades. Al mateix temps, és molt vulnerable: en la campanya escolar ha plogut, ha fet molt mal oratge, i hem perdut 500 espectadors. —Fa trenta anys que representeu el Betlem de Tirisiti. Com va començar? —L’any 1989, l’ajuntament demanà a la gent que treballava a la Cassola, que era una mena d’escissió que hi havia de gent de teatre ací a Alcoi, la possibilitat de fer-ne les representacions. La Dependent va assumir-ne el repte i, d’aleshores ençà, no s’ha aturat mai. —Què representa per a vosaltres? —La dignificació d’una representació de caire popular que es fa des de final del segle XIX a Alcoi, que està vigent i plena de vida, i que arrossega cada vegada més espectadors i abasta més gent. —Què té l’obra que agrada tant? —És una obra amb un gran component transversal, arreplega criatures, pares, mares i gent gran, i cadascú en fa la seua lectura: el xiquet observa un món màgic en què passa gairebé de tot; el pare, quelcom que a ell li van ensenyar i que vol transmetre als seus fills. I a les persones majors els recorda una època, de nostàlgia. Eixa transversalitat, i el component interactiu de l’espectacle, fa que connecte d’una manera molt eficaç amb tota mena d’espectadors. —Un dels punts forts és l’actualització d’una part dels textos. Recorde un any en què la narradora proposava fer un ‘relaxing cup of café con leche’. Una altra vegada, parlava de Canal 9 i deia que acurtaven la missa per les retallades. —El Tirisiti és irreverent, és malfaener, un poc gandul, és un iconoclasta. Hi caben moltes coses. En la part costumista expressa una connexió total i absoluta amb el seu entorn, com passava en molts retaules de titelles de l’època. És permeable a les coses que passen i a les coses que diuen. Tirisiti pot fer acudits de política i burlar-se de qui siga perquè li cap, al personatge. Això li dóna un punt de versemblança, envers els espectadors, encara més del que podria tindre una narració, per molt bonica, poètica i elaborada que fóra. —No fixeu cap text, per sempre? —De la mateixa manera que incorpora coses noves, l’any següent ja no hi són, perquè tornem a començar amb aquell text despullat de tota aquesta parafernàlia, a l’espectacle virginal, a allò que ens va ensenyar la família Peidro en la seua historieta. Només queden algunes coses que ens han paregut d’una vàlua popular molt important, com és la cançó de ‘L’agüelo’, que no hi era, i com la de ‘El sereno s’ha perdut en la font de la salut’. Joanfra Rozalén a la tramoia, amb Tirisiti i el Glous de Milà. —Feu guió dels acudits xicotets i de les aclucades d’ull, cada any? —En absolut, això és cosa de la narradora i de l’equip. Cada representació és diferent, en tant que els espectadors també tenen una altra actitud. Per exemple, si hi ha espectadors que no coneixen l’espectacle, és molt difícil que hi interactuen d’una manera eficaç, i seran espectadors autèntics. Però en tenim que saben l’espectacle de cap a peus i que són capaços d’establir diàlegs amb els personatges i creure-se’ls. —Però els assidus tampoc no saben les bromes xicotetes. Quins acudits heu preparat enguany, que la política és en el focus mediàtic? —No us ho sabria dir. Enguany estem amb el procés, amb una caseta que va fer l’Ajuntament d’Alcoi, etc. Es diuen moltes coses. No us ho sabria dir perquè cada funció és totalment diferent. Però Tirisiti està totalment format i informat de què passa. Vull dir, que és un paio llegit, té cent trenta-nou anys. Tirisiti i Joanfra Rozalén. —Com ha canviat la recepció del públic al llarg de trenta anys? —En el coneixement de l’espectacle i en l’estima. Hem tingut molts guardons, però n’hi ha un que és innegable, brutal: els espectadors se l’han fet seu i l’estimen, el volen. I si no els traeixes, l’espectacle és bonic i ix de manera adequada, les funcions funcionen, valga la redundància, i la gent continua venint. Eixe és el major guardó i el major canvi. Això es deu a moltes raons, no només a la representació, que ja és bonica, sinó que hi ha un quadern pedagògic i un treball de divulgació. Perquè, per a nosaltres, açò és cultura, fem cultura. Potser és un museu viu, latent i punyent, però parlem d’una cosa de la qual tenim la primera constància escrita en la dècada de 1880. —Tirisiti fa servir expressions arrelades com ara ‘dones matineres, les primeres’, ‘va mudat com un margalló’, ‘qui es burla el dimoni li furga’. I el to de la narradora és molt identificatiu amb la fonètica local. Són trets característics. —És molt similar a altres retaules de titelles de l’època. La primera part és sacra i hi veiem de tot, però en quina llengua està la major part de representacions? En la llengua de l’imperi, en aquest cas, de l’imperi espanyol, m’enteneu? En castellà. I sempre la llengua de l’església. Després, trenca amb això i apareix una llengua popular, la que parla la gent. I sempre està en valencià. Tenim molts acudits, molts modismes, moltes frases fetes que són molt nostres i que poden enllaçar perfectament en la representació. —Sonen nadales valencianes, ‘La manta al coll’, ‘Vals del Cabanyal’, la melodia de l’Araceli del Misteri d’Elx i altres cançons. Sempre ha estat així? Amb quins criteris ho feu? —Això del Misteri és una aclucada d’ull que ens feia molta gràcia perquè es canta quan cau l’àngel. En els anys noranta, s’edita un disc enregistrat, dirigit i amb composicions d’Àngel Lluís Ferrando Morales en companyia de Joan Ponsoda. Eixa és la banda sonora de l’espectacle que, al mateix temps, fa de banda sonora del Nadal alcoià. Cal dir, també, que quan apareixen els Reis de l’Orient es toca ‘Entrada dels Reis’, de l’alcoià Camilo Pérez. Hi ha compositors que han tingut gust de compondre per al Nadal alcoià. I això li dóna una altra vàlua. Detall de titelles i Joanfra Rozalén. —Tirisiti és un personatge irreverent i un pèl maleducat. Dels moros i cristians diu que són ‘festers de calbot’ perquè no donen res. I fa bromes un pèl pesades, que aclareix la narradora, tot fent pedagogia. —Ell és molt irreverent, sí. Eixe component que pot tenir, políticament incorrecte, està totalment present en el Betlem del Tirisiti. És un antiheroi i la gent l’estima de la mateixa manera que el qüestiona. Quan li passen algunes coses també s’entendreix, però sí, és un personatge molt singular. I porta barretina. —Ja sabeu per què porta barretina? —No. Tampoc ens preocupa gaire. Espectadors entrant al Teatre Principal d’Alcoi. —Ompliu les 170 butaques del teatre en totes les representacions, gairebé. Això és plausible, però els de fora ho pateixen, les entrades s’exhaureixen en qüestió de dies. Quina seria la solució? —Vindre a fer la cua. Internet només ven entre el 55% i el 57% de les entrades. Si veniu abans que obrin la taquilla, teniu entrades per a totes les funcions de la vesprada. I si veniu al matí seran per a les del matí, no us en vendran per a la vesprada. —I com és que no feu més representacions? —És un Betlem i té les característiques que té, fem més de 200 funcions i vénen 32.000 espectadors, jo crec que ja està bé. Es tracta de buscar un equilibri entre economia, estima i amor pel treball ben fet. Quin sentit tindria? Tindria el sentit antropològic i podríem portar-lo a un festival internacional. Eixes coses tenen sentit, però en un element que arrela en la cultura popular, crec que no té sentit estirar més el braç que la màniga. —Com valoreu aquests trenta anys? —De manera molt positiva. S’ha dignificat una representació, s’ha situat en un lloc adequat i té vida. I, pel que fa a nosaltres, hi ha gent que fa vint anys que hi treballa, i d’altres trenta, actors de cinema, teatre i televisió. Ahir mateix, va vindre un xicot que acabava de filmar la sèrie ‘Acacias’, i ha entrat hui, sabeu que vull dir-vos? Tothom manté quelcom més que una relació contractual amb el Betlem, hi manté una estima i això fa que bulla l’olla. Equip de la Dependent, en un descans entre funcions. Fotografia: VilaWeb. —Aleshores, cal ser alcoià per a treballar a la tramoia? —No, hem tingut gent de fora. Cal creure’s allò que fas, i els actors i els intèrprets tenen eixa capacitat de creure’s els personatges. Membre de La DependentMembres de La Dependent —Veníeu de menut i ara en sou el director i el gerent, des de fa trenta anys. Què significa per a vós? —És un autèntic goig, perquè saps que tens entre mans una cosa delicada, sents responsabilitat però també alegria i goig de poder-ho fer. Tens entre mans la connivència i l’acord de l’Ajuntament d’Alcoi i de la societat civil. I això hi és per mantenir-ho i gaudir-ho. Es conjuguen moltes coses. Jo ho dic a tota la colla de la plaça de Dins, que ací ens coneixem tots, els dic que nosaltres treballem en el més xulo de tota la plaça, i ells ho saben perquè veuen les persones que ixen, i que tota la gent està molt contenta. —Com alcoià, què desitgeu al Betlem? —Llarga vida i continuïtat. Els elements de cultura popular tenen moments d’un gran creixement i han de cercar la seua estabilitat. No poden créixer constantment. Podríeu fer-ho en un camp de futbol, podrien dir-nos. Doncs no, no és això. Al començament, tenia unes setanta places i al teatret de Casablanca, noranta-tres. Al barracó, n’hi cabien entre cent i cent vint, en funció del cul de les persones. I ací l’hem dimensionat amb la grada perquè es veja millor, i hi caben cent setanta persones. No podem fer el Betlem del Tirisiti com un concert d’U2, perquè és una altra cosa. És que l’any que ve tornarem a fer una tradició que té 150 anys. Joanfra rozalén i una escenografia anterior, de fons.

Summary: Joanfra Rozalén: ‘Tirisiti pot fer acudits de política i burlar-se de qui siga’


La batllessa de Barcelona, Ada Colau, ha visitat aquest vespre els presos polítics als Lledoners. Colau ha arribat a la presó poc abans de dos quarts de set del vespre i s’hi ha estat unes dues hores. L’ha acompanyada el tinent de batlle Jaume Asens. A la sortida, ha anunciat que al pròxim ple municipal, divendres vinent, proposarà una declaració institucional solemne de rebuig a la situació injusta que pateixen els presos polítics. Considera que, a la porta del judici, cal denunciar que és ‘una gravíssima vulneració dels drets fonamentals’. ‘És important recollir el sentiment majoritari de la població i expressar aquest rebuig a una situació injusta a la qual no ens hem d’acostumar’, ha afegit. És la tercera vegada que Colau visita el centre penitenciari del Bages. La batllessa s’ha volgut reunir amb els presos polítics una última vegada abans no els traslladin a Madrid. La setmana vinent també visitarà Carme Forcadell al Mas d’Enric i Dolors Bassa al Puig de les Basses.

Summary: Colau visita els presos polítics a la presó dels Lledoners


El ple del parlament impedirà que Miquel Iceta sigui designat senador autonòmic. D’aquesta manera, el primer secretari del PSC no podrà presidir la cambra alta espanyola, tal com vol el president espanyol, Pedro Sánchez. En una entrevista a la Sexta, Iceta ha dit que ERC i JxCat vulneraven el dret del PSC d’escollir el senador que els pertocava. Per això, ha avisat que els socialistes presentarien un recurs al Tribunal Constitucional si finalment no era escollit. Iceta citant el famós pont de Sarajevo sobre la Meridiana. pic.twitter.com/9FeGx6nMw7 — Oriol Bäbler (@Obabler) May 15, 2019 Al final de l’entrevista, el periodista Antonio García Ferreras ha lamentat que un home que havia ‘intentat bastir ponts’ pogués ser ‘dinamitat’ en el ple de demà. ‘Ja va passar a Sarajevo, la primera cosa que va caure va ser el pont’, ha contestat Iceta, que ha afegit que a Catalunya hi havia gent que vivia del conflicte i se sentia còmoda amb la situació política actual, en referència a l’independentisme. Bosch li demana que reflexioni El conseller d’Afers Estrangers, Alfred Bosch, ha demanat a Iceta que ‘reflexioni’ i ha dit que considera ‘desafortunat’ comparar ‘un drama humà’ com el que es va viure a la ciutat amb una situació personal. ‘Jo li diria al senyor Iceta que reflexioni, perquè les declaracions tampoc ajuden a fer que la gent que viu a Bòsnia entengui gaire les seves posicions’, ha assenyalat. Bosch també ha recordat que a Sarajevo ‘no es va volar ni un pont’ i per això considera que Iceta ‘s’ha equivocat’. Bosch ha fet aquestes declaracions en la presentació d’una rapsòdia que homenatja Catalunya a Zagreb, enmig d’un viatge oficial que el portarà a Sarajevo aquest dijous.

Summary: Iceta, sobre la seva designació: ‘A Sarajevo, la primera cosa que va caure va ser el pont’


Dos interns del CIE de la Zona Franca han denunciat una agressió per part d’un grup de policies espanyols. Tanquem els CIE, el centre Irídia i la fundació Bayt al-Thagafa han acompanyat els interns en el procés per a portar els fets als jutjats, però la denúncia ha estat arxivada per falta de proves. Els interns asseguren que quatre o cinc agents els van colpejar al cap, els braços, les costelles i la zona dels lumbars, entre altres. A més, segons el seu relat, el que havia començat es va treure la banda davantera on figurava el seu número TIP, i els agents van intercanviar-se les gorres per dificultar la seva identificació. L’informe mèdic no parla de marques amb forma de porres tot i que els interns van explicar que havien estat víctimes d’agressions policíaques. Segons l’escrit que van presentar, un intern estava esperant per rebre la seva medicació quan va començar una discussió amb un altre. Entre empentes, es van arraconar en una de les cantonades de la sala i llavors van intervenir quatre o cinc agents, que amb les seves defenses els van colpejar. Segons ells, alguns companys que estaven a la zona també van rebre cops de porres mentre escridassaven els agents perquè aturessin l’agressió, que hauria durat entre cinc i set minuts. Els dos interns denunciants van ser traslladats a la infermeria, on van rebre les cures mínimes necessàries per ferides patides, diuen les entitats, però no estan conformes amb els informes mèdics que els van fer, ja que no figura que són fruit d’agressions policials tot i tenir marques amb forma de porres. L’advocada havia demanat amb caràcter urgent que s’adoptés una sèrie de mesures cautelars, com la custòdia de les càmeres de vigilància i la suspensió de qualsevol ordre d’expulsió de les persones que formen part del procés judicial perquè se’ls prengui declaració. També es demanava la identificació de tots els agents implicats i que se’ls citi a declarar en qualitat d’investigats, així com una avaluació presencial per part d’un metge forense de l’estat físic i psicològic dels dos interns. La jutgessa, però, ha arxivat la denúncia per falta de proves i sense haver començat cap investigació. Les entitats es queixen que això implica ignorar el testimoni de dues persones ‘que han vist els seus drets vulnerats’. Es deixa ‘via lliure’, remarquen, perquè les imatges siguin esborrades, el que ‘augmenta la situació d’indefensió’ de les dues víctimes. Tanquem els CIE, el centre Irídia i la fundació Bayt al-Thaqafa subratllen que aquestes agressions no són un fet aïllat, sinó la ‘tònica habitual a tots els centres d’internament de l’estat’. ‘A la violència racista exercida per l’estat contra les persones immigrants emparada per la llei d’estrangeria se suma també la violència policial impune, oculta en l’opacitat d’aquests centres’, han conclòs.

Summary: Denuncien l’agressió de policies espanyols a dos interns del CIE de la Zona Franca


El Butlletí Oficial de l’Estat espanyol (BOE) ha publicat avui totes les candidatures a les eleccions espanyoles del 28 d’abril. A la candidatura de Ciutadans a la demarcació de Madrid hi ha un detall curiós que no ha passat per alt a la xarxa: Albert Rivera es presenta com a Alberto Carlos Rivera. Vegeu-ho ací: Tanmateix, ara fa tres anys el nom que figurava a les paperetes era Albert Rivera i no Alberto Carlos Rivera, el mateix nom amb què és conegut públicament, i així mateix ho va publicar el BOE del 31 de maig de 2016.

Summary: Albert Rivera es converteix en Alberto Carlos Rivera a la llista pel 28-A


Ningú no s’imaginava que la repressió policíaca del Primer d’Octubre s’acarnissaria especialment en pobles petits com Callús (Bages). Tampoc no s’ho imaginava el batlle de la població, Joan Badia, que va caure a terra quan el va empènyer un guàrdia civil després de demanar explicacions als agents que pretenien entrar a l’escola Joventut per endur-se les urnes. La gent del poble, que era asseguda a terra i cridava ‘Som gent pacífica’ també va rebre cops, empentes, estirades de cabells i puntades de peu. Badia va explicar aquests fets al judici contra el procés al Tribunal Suprem espanyol. El seu testimoniatge va contrastar clarament amb el d’un agent de la Guàrdia Civil que va declarar que aquell dia havia estat agredit pels callussencs i que no havia vist l’empenta. Parlem amb el batlle sobre les conseqüències de les agressions d’aquell dia, sobre com va anar la declaració al Suprem i sobre el moment polític actual. —Per què decidiu d’anar a votar l’1-O i quin era l’ambient aquell dia? —Perquè feia anys que esperava d’exercir el dret d’autodeterminació de Catalunya i votar per la independència. Al poble es va viure amb una certa tensió positiva, allò de dir ‘avui farem una cosa històrica’. No hi havia ningú que s’hi oposés i en principi pensàvem que tot discorreria amb normalitat. Sí que és veritat que la gent es demanava si arribarien les urnes, les paperetes… si estaria tot a punt. En dir-los que sí, que tot estava previst, la gent es va tranquil·litzar i el clima va ser d’eufòria. —A quarts de deu del matí us informen que la Guàrdia Civil ha arribat a Callús. A partir d’aquest moment, com es desencadenen els fets? —Em van dir que s’havien concentrat amb molts furgons als afores del poble. Pensàvem que anaven a uns altres pobles, però van envoltar el col·legi electoral de manera que els dos carrers principals de l’entorn van quedar plens, amb més de trenta furgons. Quan em van dir que volien entrar, els vaig dir que havien de tenir una ordre d’escorcoll. Em van dir que tenien instruccions orals de la jutgessa i els vaig respondre que sense una ordre d’escorcoll escrita no els podia deixar passar. Qui era al capdavant de la unitat es va girar i li va dir al de darrere: ‘Entrem per la dreta, obriu passadís.’ Jo li vaig dir que parlava amb ell, però se’n va anar i em va deixar amb la paraula a la boca. Després va venir el primer agent armat amb escut i em va tirar a terra. Llavors van començar a picar a la gent, a apartar-los, a tibar-los… La majoria dels qui eren a l’interior eren grans i es van apartar sense oposar-hi resistència. Finalment, van arribar on eren les urnes i s’ho van endur tot. —Tot això sense que ningú manifestés actitud agressiva. Eren asseguts a terra amb les mans alçades. —Sí, gens de resistència activa. La gent seia a terra, deia ‘Som gent pacífica’, quan els tibaven s’apartaven… Només nou persones van presentar denúncies, però n’hi ha moltes més que en van sortir amb marques cops de porra i no ho han denunciat. —Quines conseqüències va tenir aquesta experiència? —La primera conseqüència va ser que el poble va estar més unit que mai. Hi va haver una mena de reacció en contra. Gent que fins llavors gairebé ni em saludava, em va començar a aturar i demanar-me com estava. Gent que no havia anat a votar o gent que no tenia intenció d’anar-hi hi va acabar anant. Hi va haver una reacció d’unitat que en bona part es manté. Van aconseguir l’efecte contrari al que segurament buscaven. També pretenien crear una sensació de por, tot i que en aquell moment la gent no en tenia. No dic que després no hi hagi hagut aquest sentiment, però en aquell moment no. Judicialment, som nou persones que hem presentat demanda, però sembla que això no anirà gaire lluny perquè l’audiència provincial ho desestima i la jutgessa no hi veu cap delicte. En el meu cas, a més, la jutgessa em va acusar de desobediència, quan va veure que havia presentat una denúncia contra la Guàrdia Civil per agressió a l’autoritat, per robatori –es van endur el meu ordinador portàtil– i per destrosses a l’escola. Vam fer una vista oral, però el fiscal va retirar les acusacions i, per tant, a la jutgessa no li va quedar més remei que arxivar la causa. A més, tres o quatre persones del poble hem acabat declarant al judici a favor de Cuixart o algun altre dels presos polítics. —Què vau sentir quan un agent de la Guàrdia Civil va declarar al judici que havia estat agredit a Callús? —Jo ja havia llegit algun atestat de la Guàrdia Civil… Hi ha una altra cosa: quan se’n van anar del poble no van fer un atestat de què s’enduien. Quan la policia entra a una casa i s’endú qualsevol cosa com a prova d’un delicte ha de fer un atestat i algú ha de signar-lo per acreditar que allò s’ha requisat. El primer atestat que vaig llegir era una mentida absoluta perquè deia que jo m’havia entrebancat tirant-me enrere i que quan vaig caure m’havia agafat a l’escut d’un dels agents. Els nombrosos vídeos que hi ha demostren que va passar a l’inrevés. El Guàrdia Civil mentia, i ho feia deliberadament perquè sabien que allò no havia anat així. Després hi ha una segona versió que diu que em vaig entrebancar amb un noi que passava per darrere, però també hi ha vídeos que ho desmenteixen. La Guàrdia Civil tenia moltes ganes de mentir per exculpar-se d’un fet que sabien que era un delicte, que era una agressió a l’autoritat. Tampoc no van advertir en cap moment la gent que s’apartés, com estableix el protocol. La policia, si vol entrar a un lloc i no pot fer-ho perquè hi ha gent, té l’obligació de dir-los tres vegades que s’aixequin, que han d’entrar. És evident que a Callús no van fer-ho. Van cometre una colla d’irregularitats. Al judici també van dir que algú els havia picat, però el fet és que no van presentar denúncia contra ningú. Era una mentida rere una altra… —Com és que vau declarar al judici del Suprem espanyol contra el procés? —Sóc soci d’Òmnium de fa molt de temps i em van trucar uns amics de l’entitat per demanar-me si podia declarar a favor de Cuixart. Vaig dir que sí, que només faltaria. Vam anar a declarar el mateix dia que Marina Garcés i, per tant, algunes de les coses que vam dir van ser tapades pels incidents entre ella i Marchena. —Com us vau sentir aquell dia? —La sensació que vaig tenir és que quan vaig començar la declaració es va fer un silenci a la sala. Normalment Marchena preguntava als testimonis si havien estat encausats alguna vegada. Jo li vaig dir que sí, que tres vegades. Llavors vaig començar a explicar que m’havia detingut la brigada politico-social l’any 73 i m’havia torturat perquè formava part d’un grup que es deia Solidaritat i que s’ocupava, precisament, dels presos polítics. Es va fer un silenci a la sala, com si pensessin: ‘Què diu aquest, ara?’ La segona vegada que vaig ser jutjat va ser per un incident amb Fuerza Nueva . Vam ocupar unes dependències municipals i no sabíem que eren seves. Va passar sense més pena ni glòria tot això… Els que tenim una edat tenim batalletes per a explicar. —I no us podia tallar mentre les explicàveu, perquè havia preguntat ell. —És clar! I jo no podia dir que no, perquè m’haurien dit que els constava que sí que havia estat encausat. Jo dic la veritat. No m’he d’amagar per res de tot això. Ni d’haver estat torturat ni d’haver tingut un incident amb Fuerza Nueva a Manresa. —Vau notar cap actitud concreta de jutges i fiscals envers vós? —No. Insistien sempre en les mateixes coses. Duien com una mena de lliçó apresa i ens feien a tots les mateixes preguntes. —Vau notar especialment incisiva Madrigal, insistint que havíeu de tenir coneixement de la resolució del TC? —Sí, però li vaig dir que a mi, com a alcalde, m’ho han de comunicar oficialment per escrit i no amb un correu electrònic, com va enviar Millo a tots els ajuntaments. Aquesta no és la manera. No es van notificar oficialment que allò era prohibit i a la premsa no és on s’ha de dir què ha de fer una autoritat pública. —Què en penseu, del moment polític, gairebé dos anys després del Primer d’Octubre? —Som en mode de reflexió i, per tant, amb diversitat d’opinions. Estic segur que d’aquesta diversitat en sortiran coses interessants que permetran que el moviment es rellanci, però és cert que som en un compàs d’espera. —Us preocupa la desunió? —No… Fa quatre o cinc anys ja vaig dir en una taula rodona a Manresa amb Ernest Benach i més gent que, si els meus néts veien la independència, ja em donava per pagat. No sóc dels de la independència exprés ni dels de dir que això en un any ho tindrem. Tampoc no sóc de jugades mestres ni aquestes bestieses que diuen alguns gurus. Penso que no podem enganyar la gent. És una qüestió de democràcia i de gran majoria, i aquesta majoria no hi és. Fins que no la tinguem, que serà d’aquí a set o vuit anys, no ens en sortirem. Avançarem significativament i mentrestant hem d’aguantar les posicions. No crec en solucions màgiques ni a dir que ens reconeixerà tot el món. No ens ha reconegut ningú… Ni a dir ‘passarà tal cosa’, perquè després no passa. A hores d’ara no entenc com la gent s’ho pot creure, tot això. No es tracta de dir que, com que tot això no ha passat hem de marxar cap a casa. Jo sóc aquí des de fa cinquanta anys! En tenia divuit quan vaig agafar consciència que Catalunya havia de ser independent… Per tant, hem de picar pedra i avançar. Hem arribat al 48% i algun dia arribarem al 60% i al 70% i votarem. —Coincidiu amb el discurs actual d’ERC —Hi estic absolutament d’acord. Demano, si de cas, que es respecti aquest discurs. Malament aniríem si tots féssim el mateix discurs. Això no és saludable per a un moviment ampli, que ha de tenir diversitat de punts de vista i opinions. Els qui volen que tothom pensi igual s’equivoquen. Hem d’aprendre d’allò que ens va passar l’1 d’octubre. Hem après això i hem après que fer el mateix i de la mateixa manera ens donarà els mateixos resultats. Per tant, hem de variar les maneres de fer-ho. És la reflexió que havia d’haver fet tothom. Els qui no l’han feta, per ells faran. Hem d’aprendre dels fets i de la història. —Quina ha de ser la reacció a la sentència? —Crec que el que hem de fer és governar i governar bé, aprofitar totes les eines, convèncer la gent… Com t’expliques que a Callús tanta gent votés ERC? Aquesta és la diferència. La gent ens veu propers i fins que no sapiguem encomanar aquesta proximitat no anirem bé. El batlle de Callús, agredit l’1-O i citat a declarar per desobediència: ‘Hi ha un informe de la Guàrdia Civil que ho tergiversa tot’

Summary: Joan Badia: ‘Fins que no tinguem una gran majoria no ens en sortirem’


Pedro Sánchez haurà cremat avui una etapa important en un camí que cada vegada sembla més clar que menarà a la repetició de les eleccions espanyoles. Dimecres va quedar molt lluny de la majoria absoluta necessària per a ser investit president (130 escons del mínim de 176), perquè només Ciutadans va donar suport al PSOE. Socialistes i Ciutadans van exhibir sintonia, però es van quedar sols: 219 vots contraris. I les crides que van fer a eixamplar el nombre de diputats que els donaven suport van ser debades: ni Rivera demanant als diputats del PP que trenquessin la disciplina de vot ni Pedro Sánchez fent alguna picada d’ullet a Podem no van servir de res. A la sessió d’abans-d’ahir, els ponts de comunicació i diàleg envers les altres formacions foren dinamitats en totes direccions, per l’agror del debat, les desqualificacions, atacs directes i menyspreus d’uns i altres. Això fa molt difícil, pràcticament impossible, que aquest vespre Pedro Sánchez surti investit president del govern espanyol, en la sessió que començarà a dos quarts de set. Ahir hi va haver pressions i malentesos en diverses direccions: al matí Manuela Carmena, la batllessa de Madrid –pròxima a Podem–, va sorprendre tothom dient en un acte públic que la formació de Pablo Iglesias havia de pactar amb el PSOE per a fer president Pedro Sánchez, perquè unes noves eleccions a l’estat espanyol ‘no beneficiarien la ciutadania’. A la tarda, després de l’enrenou, va rectificar i va dir que es referia a un pacte d’esquerres i no pas a haver de donar suport al pacte amb Ciutadans, maleïts per Podem i companyia, que anomenen ‘candidats de l’Íbex’. I justament Rivera va insistir a pressionar els diputats del PP perquè s’atrevissin a defenestrar Rajoy, fins i tot presentant candidat alternatiu, i s’afegissin al pacte amb el PSOE. ‘Vostè és un tap’, deia Sánchez a Rajoy dimecres de la tribuna d’oradors estant. Socialistes i Ciutadans tempten el PP perquè llevi el tap. Però de moment no hi ha moviment a les files populars. Ara falten dos mesos, que ja han començat a comptar. Només dos mesos per a evitar unes noves eleccions a les corts espanyoles, que es farien el 26 de juny. Si Sánchez no surt investit president avui, la política espanyola es trobarà en un terreny desconegut, en una situació inèdita, que ningú no sap com ha de transitar. Ara com ara, Mariano Rajoy, que es resisteix a llençar la tovallola, per més que li ho reclami des de les cordes del ring l’entrenador i tot, diu que trucarà al secretari general del PSOE. Li insistirà en la gran coalició, una opció que Sánchez sempre ha desestimat, tot i que Albert Rivera la subscrigui a ulls clucs. A Sánchez no li quedaran gaires més opcions. Si Podem es manté ferm amb el referèndum català, el pacte és impossible; i els independentistes catalans (que hi haurien de concórrer tant sí com no, mal que fos amb una abstenció) han deixat ben clar que no afavoriran Sánchez si no hi ha referèndum damunt la taula. Les dates del compte enrere I el rellotge continua girant. Dos mesos, fins al 3 de maig, quan es dissoldrien les corts i es convocarien automàticament eleccions per al 26 de juny si abans no hi ha hagut un acord i el president del congrés, Patxi López, no ha pogut tornar a convocar el ple d’investidura amb la certesa que reeixirà. Aquestes setmanes vinents, doncs, el rei espanyol, Felipe VI, pot fer una nova ronda de consultes en cerca d’un nou candidat, i segurament Rajoy encara s’aferra a aquesta opció. Però tant ell com la resta de dirigents dels grups parlamentaris tenen cada vegada més coll avall la nova cita electoral. I per això la duresa i la intensitat de la sessió de dimecres es poden entendre més aviat com l’inici de la nova pre-campanya. La inestabilitat de la política espanyola s’allarga.

Summary: En directe: Pedro Sánchez encara sense esperança el segon ple d’investidura


Les persones que necessitin el seu vehicle de manera ‘indispensable’ per a treballar i acreditin uns ingressos econòmics de fins a un 10% més de l’indicador públic de renda d’efectes múltiples (Iprem) —de 537 euros al mes el 2018— podran beneficiar-se d’un any de moratòria a la Zona de Baixes Emissions (ZBE). Així ho han anunciat en una conferència de premsa la tinent batlle d’Ecologia, Urbanisme i Mobilitat, Janet Sanz, i el regidor d’Emergència Climàtica i Transició Energètica, Eloi Badia. Han dit que la proposta, formulada per ERC, s’ha inclòs en el text de l’ordenança que es dictaminarà aquest mateix dimarts en la comissió d’Ecologia, Urbanisme, Infraestructures i Mobilitat. ‘Tenim els vots suficients perquè l’ordenança de les ZBE vagi al ple de desembre i aprovar-la definitivament. Comptem amb el suport d’ERC i BCN Canvi, però volem que sigui un acord més ampli’, ha dit Sanz, qui ha detallat que han rebut 1.815 al·legacions, de les quals se n’ha acceptat el 45%. Badia ha afegit que també s’ha ampliat el llistat i tipus de vehicles que presenten serveis ‘singulars’, com blindats, vehicles taller i laboratori, adaptats a la venda i exposició de llibres, condicionats per a la venda d’articles, grues d’arrossegament o elevació, i vehicles per a fires i formigoneres, entre d’altres. Les sancions seran de 100 euros les lleus, de 200 les greus i de 500 les molt greus. S’inclou un criteri de reiteració de 90 minuts, de manera que qualsevol cotxe sancionat que després de 90 minuts continuï circulant per la ZBE pot tornar a ser multat, encara que es preveu que persones amb mobilitat reduïda, malalties i en tractament mèdic periòdic puguin circular sense restricció.

Summary: Les persones vulnerables amb vehicles contaminants podran circular per la ZBE durant un any més


Tercera setmana del judici contra el major Josep Lluís Trapero, la intendenta Teresa Laplana; l’ex-secretari general del Departament d’Interior Cèsar Puig i l’ex-director general dels Mossos Pere Soler. Avui declara com a testimoni el tinent coronel de la Guàrdia Civil Daniel Baena (vegeu-ne el perfil), àlies Tácito, el responsable de la investigació per a incriminar els dirigents independentistes per sedició i rebel·lió. Diari d’un judici polític: L’arrogància de Millo durant l’1-O és avui una arma contra Pérez de los Cobos

Summary: Daniel Baena, àlies Tácito, declara al judici contra Trapero i Laplana


Els governs català i espanyol continuen negociant el format d’una reunió que faci coincidir en la mateixa taula els presidents Quim Torra i Pedro Sánchez. A hores d’ara parlen de fer-ne una amb els dos executius reduïts. Hi assistirien els dos presidents, tres consellers i tres ministres, segons fonts del govern català. Ben probablement, seria dijous a la tarda. La reunió d’ahir entre el vice-president català, Pere Aragonès, la consellera de la Presidència, Elsa Artadi, i la vice-presidenta espanyola, Carmen Calvo, va servir per a aproximar-se i aquestes darreres hores hi ha hagut contactes sovintejats. L’executiu del PSOE no ha descartat d’accedir a fer una reunió amb consellers i ministres. Però en una conversa amb periodistes recollida per l’ACN, Calvo no ha concretat si seria una sola reunió o bé dues: una de consellers i ministres i una altra amb els presidents i prou, que la Moncloa demana i que la Generalitat ha refusat insistentment. El format més probable, tanmateix, és el dels presidents i tres membres més per banda. Per la part catalana, a més de Torra, es preveu que hi assisteixin Aragonès i Artadi, i el tercer conseller seria d’ERC. La previsió del govern és de reunir-se en una seu de la Generalitat, però probablement no a Palau. La reunió, per tant, es faria abans de l’acte de Foment del Treball pel lliurament de premis Carles Ferrer Salat, on és previst que assisteixin Sánchez i sis ministres de les àrees econòmiques. Ja s’han convocat protestes davant l’hotel Sofia, on es farà l’acte de Foment, a les nou del vespre. Serà la vigília d’una jornada amb moltes convocatòries de la societat civil per expressar el rebuig ciutadà a la reunió del consell de ministres de divendres al matí a la Llotja de Mar. Torra i Sánchez es van reunir per primera vegada el 9 de juliol a la Moncloa. Era un intent de recuperació del diàleg institucional que, després, van encarrilar els consellers i ministres sectorialment. La reunió presidencial havia de tenir una segona part a la tardor a Barcelona, però finalment serà –si de cas– dels dos governs reduïts. La Generalitat no volia una reunió dels dos presidents i en va reclamar una altra dels dos governs sencers, en un pla d’igualtat que la Moncloa refusava. ‘Som més a prop d’acordar un format de reunió que sigui útil, que tingui continguts, amb una agenda acordada per endavant i enfocada a arribar a acords o a assenyalar les coincidències’, ha dit aquest migdia Aragonès en declaracions a La Sexta. Però la Generalitat insisteix que no pot ser una simple fotografia, i que tan important serà el format com l’ordre del dia. Segons fonts de Palau, d’això encara no se n’ha parlat. ‘Tenim dificultats del dia a dia, però també problemes de fons molt importants, relatius a la relació de Catalunya i l’estat espanyol i a la situació dels presos polítics i exiliats’, ha dit Aragonès.

Summary: El govern català i l’espanyol negocien una reunió dijous amb els presidents, tres consellers i tres ministres


El ple de l’Ajuntament de Lleó ha aprovat avui amb els vots del PSOE i de Podem una moció de la Unió del Poble Lleonés (UPL) a favor de la independència d’aquest territori de Castella i la creació d’una autonomia conformada per les demarcacions de Lleó, Zamora i Salamanca. PP i Cs s’han oposat frontalment a la iniciativa, que tampoc ha comptat amb el suport de la direcció espanyola del PSOE. Diversos mitjans es fan ressò de les pressions de la direcció dels socialistes espanyols al batlle socialista de Lleó, José Antonio Díez, perquè aparqués el debat de la moció. La iniciativa s’ha aprovat amb els vots del PSOE, Podem i UPL i insta la Junta de Castella i Lleó i al govern espanyol a trobar una via legal i constitucional per crear una nova comunitat autònoma de la Regió Lleonesa separada de la de Castella. Tot plegat després que s’hagin produït diverses mobilitzacions organitzades pel Conceyu País Llionés, un col·lectiu que promou la independència de Lleó argumentant que l’article 2 de la constitució espanyola garanteix els drets dels territoris històrics com aquest. Mitjans del territori ho han batejat com a ‘Lexit’. Els seus partidaris s’han concentrat aquest divendres a les portes de l’Ajuntament de Lleó i reivindiquen una autonomia que –segons sostenen– haurien d’haver obtingut com ho va fer Múrcia, La Rioja o Cantàbria.

Summary: L’Ajuntament de Lleó aprova amb els vots del PSOE una moció per a independitzar-se de Castella


El portaveu de JxCat, Eduard Pujol, ha celebrat que el Consell d’Estat espanyol hagi respost al govern espanyol que no veu fonament per impugnar ara la candidatura de Carles Puigdemont. En una entrevista a El matí de Catalunya Ràdio, el diputat independentista ha assegurat que el ‘punt de sensatesa’ del Consell d’Estat espanyol els tranquil·litza. A més, Pujol ha insistit que no hi ha cap ‘pla B’ a Puigdemont, i ha avisat que si s’accepta que no es pot investir el candidat a la presidència de la Generalitat la següent passa podria ser ‘cedir en tot’. ‘Si acceptem que a Catalunya no decidim els catalans entrem en un pou sense fons’, ha advertit el portaveu de JxCat. El Consell d’Estat va anunciar aquest dijous al vespre que no veia fonament per impugnar en aquests moments la candidatura de Puigdemont a la investidura. L’informe és preceptiu però no vinculant i és el pas previ perquè el govern espanyol recorri davant el tribunal Constitucional. Tot i això, aquest revés no atura els plans de l’executiu de Mariano Rajoy. Fonts de la Moncloa avancen que, tot i el dictamen del màxim òrgan consultiu del govern espanyol, tenen ‘la intenció de seguir endavant’. Per tant, si res no canvia, aquest divendres al consell de ministres espanyol s’aprovarà el recurs i el presentaran davant de l’alt tribunal per a demanar-li que, de manera automàtica i només amb l’admissió a tràmit, suspengui cautelarment la resolució del Parlament que designa Puigdemont com a candidat a la investidura. Puigdemont vol que Santamaría dimiteixi Al seu torn, el mateix Puigdemont va demanar també dijous al vespre a la vicepresidenta del govern espanyol, Soraya Sáenz de Santamaría, que dimiteixi ‘immediatament pel frau de llei que pretenia orquestrar’. Fonts de Junts per Catalunya han explicat a l’ACN que la decisió del Consell d’Estat evidencia que ‘han forçat la legalitat fins a un punt que ells mateixos ja no poden admetre-ho’. ‘Tot el 155 ha estat una il·legalitat des del principi’, asseguren. A més, recorden que ‘tothom que cooperi’ amb la tesi del govern espanyol està cometent un delicte ‘perquè s’està impedint a un càrrec electe exercir els seus drets’.

Summary: JxCat diu que el ‘punt de sensatesa’ del Consell d’Estat espanyol els tranquil·litza


El president de la Generalitat i líder del PSPV, Ximo Puig, ha augurat que amb el pacte entre el PSOE i ERC per a la investidura de Pedro Sánchez ‘es comença a entreveure una solució en l’espai territorial d’Espanya’. ‘Tot es pot parlar i discutir, però evidentment hi ha un marc constitucional que respectar’, ha recalcat sobre una possible consulta sobre el futur de Catalunya. Puig ha valorat positivament l’acord i ha confiat que el nou governo PSOE-Unides Podem sigui realitat a partir del 7 de gener, després del debat d’investidura al congrés espanyol. L’objectiu, ‘un govern progressista que respecti les lleis, com no pot ser d’una altra manera, des de la constitució i l’Estatut’, ha defensat arran de les preguntes dels periodistes abans d’un passeig amb barca per l’Albufera. Sobre si la consulta a Catalunya dependrà del congrés espanyol o del parlament, ha advocat per mantenir el diàleg en la taula de negociació entre PSOE i ERC: ‘Davant una situació de conflicte, discrepància, se li pot dir com es vulga, només hi ha un camí en democràcia: el diàleg’. Aquest diàleg, ha insistit, ha de ser ‘s’obre la base de la normativa constitucional i l’ordenament jurídic, perquè la democràcia és precisament això’. ‘Ho vam dir sempre en uns altres temps quan hi havia violència: tot es pot parlar i discutir, però evidentment hi ha un marc constitucional que respectar’, ha emfatitzat. També ha lloat l’acord entre socialistes i republicans per a ‘sortir de la situació de bloqueig a la qual havien portat la falta de generositat de les dretes’, recordant que ‘PP i Ciutadans ja van dir des del primer moment que no anaven a ajudar a la governabilitat’. Per Puig, pactar amb ERC és la solució més ajustada al que van dir els ciutadans a les urnes el 10 de novembre, mentre que ‘les dretes volien matar d’avorriment a la societat per a veure si els tocava a ells governar’. Ha criticat així que algunes dretes pensen que els correspon la governabilitat com a patrimoni natural quan els ciutadans han demostrat ‘que volien un govern progressista i és el que tindran’. En clau valenciana, ha saludat el pacte PSOE-Compromís com ‘tremendament positiu’ per situar el País Valencià en el programa de govern, arran del pacte del Botànic II que comparteixen aquests dos partits al costat d’Unides Podem. ‘Consolida, potència i dóna més força a l’acord valencià’, ha asseverat, assegurant que el Consell ‘se sent absolutament còmplice’ del futur govern de Sánchez. Sota aquest prisma, ha cridat a ‘assumir la realitat espanyola que està en la constitució, un país compost entre nacionalitats i regions, amb voluntat de conviure i cohabitar: Tenint en compte que som diferents en algunes coses i volem ser iguals en el fonamental, els drets i les oportunitats’.

Summary: Puig creu que el pacte PSOE-ERC fa entreveure una solució per a Catalunya sense sortir de la constitució


El Tribunal de Comptes espanyol ha citat el 28 de gener de 2020 el govern del president Carles Puigdemont per les despeses de l’1-O. En total, han estat citats vint-i-nou persones. Hi ha també alts càrrecs, com ara Albert Royo i Rosa Vidal, i ex-consellers, com Neus Munté, que va abandonar l’executiu l’estiu del 2017. L’ens judicial actua arran d’una denúncia presentada per Societat Civil Catalana (SCC) que reclama a l’executiu els 87 milions que va costar l’operació Copèrnic contra el referèndum. D’una altra banda, la fiscalia ha dit que la despesa de la consulta va ser de 4,3 milions. A la vista, a què no cal que assisteixin els demandats, es demanarà que paguin o avalin les despeses de l’organització de l’1-O; en cas contrari el tribunal pot embargar-los els béns. Ara bé, els citats tenen el dret de presentar al·legacions i aportar documents, a més d’interposar un recurs en un termini de cinc dies. Els vint-i-nou encausats són: Amadeu Altafaj, Dolors Bassa, Meritxell Borràs, Toni Comín, Joaquim Forn, Natàlia Garriga, Ignasi Genovès, Oriol Junqueras, Jaume Mestre, Antoni Molons, Carles Mundó, Neus Munté, Joaquim Nin, Eva Maria Pardo, Clara Ponsatí, Teresa Prohias, Lluís Puig, Carles Puigdemont, Raül Romeva, Albert Royo, Josep Rull, Jordi Serra, Meritxell Serret, Francesc Sutrias, Jordi Turull, Josep Vidal, Rosa Vidal, Santi Vila i Aleix Villatoro. Amb aquesta citació, el Tribunal de Comptes vol repetir l’operació contra el 9-N i engegar la repressió econòmica contra el govern de Puigdemont. El tribunal ja va condemnar l’ex-president Artur Mas i els seus ex-consellers a pagar 4,94 milions d’euros per l’organització del 9-N, condemna pendent de recurs d’apel·lació.

Summary: El Tribunal de Comptes espanyol cita el govern de Puigdemont per les despeses de l’1-O


L’Audiència de Girona ha dictat una sentència pionera a la demarcació que obliga CaixaBank a retornar els interessos il·legals que l’entitat va cobrar per una hipoteca a un matrimoni de La Bisbal d’Empordà. Els jutges consideren que l’Índex de Referència en Préstecs Hipotecaris (IRPH) que aplicava CaixaBank des de 2013 era abusiu, i detalla que els interessos haurien d’haver estat els que marcava un altre índex, que de mitjana estava entre un 1 i un 2% més baix. Això, a la pràctica, suposa que l’entitat financera ha de retornar al voltant d’uns 5.000 euros, en una hipoteca mitjana d’uns 150.000, si s’ha fet en referència a l’IRPH. L’advocat que ha tirat endavant la demanda, Marc Prat, explica que a la demarcació hi ha moltes hipoteques de l’antiga Caixa de Girona –absorbida per CaixaBank– que es van fer en relació a aquest índex, i per tant, obre la porta perquè molta gent pugui reclamar. El de La Bisbal és el cinquè cas en tot l’estat, després dels de Burgos, Lleó, Oviedo i Barcelona. L’entitat financera, doncs, hauria d’haver aplicat l’IRPH d’entitats, ja que era l’únic índex variable que se seguia calculant. Però va decidir de mantenir l’IRPH Caixes, que és fix. Això significa que durant quatre anys el banc ha cobrat entre un 1 i un 2% més de mitjana del què tocaria. Prat explica que la interpretació que feia CaixaBank era partidista i que no s’ajustava a la llei. ‘Els clients van signar una hipoteca amb un interès variable i el banc els va aplicar un fix a partir de 2013’, argumenta.A A més, Prat destaca que la sentència també obliga a CaixaBank a aplicar a partir d’ara l’IRPH d’entitats, que ara mateix està a l’1’9%, dos punts per sota del què pagaven fins ara. ‘És cert que al ser variable pot pujar, però en els últims quatre anys ha estat sempre per sota del que CaixaBank cobrava’, ressalta. Moltes hipoteques a Girona Prat posa en valor la rellevància d’aquesta sentència especialment a Girona, per la quantitat d’hipoteques que s’han fet a la demarcació referenciades en l’índex IRPH. I és que aquesta era una pràctica habitual per part l’antiga Caixa de Girona, absorbida després per CaixaBank. Segons APG Advocats la sentència obre la porta a reclamar els diners que li han cobrat de més a totes les persones que van signar una hipoteca amb un interès variable, en cas que se’ls hagi seguit aplicant un interès fix des de 2013. Amb tot, Prat reconeix que la sentència no és ferma i, per tant, CaixaBank la pot recórrer al Tribunal Suprem. Tot i això, l’advocat confia que el TS no la tombi ja que hi ha quatre resolucions judicials similars a aquesta (Burgos, Oviedo, Lleó i Barcelona). Sabien el què feien Marc Prat lamenta l’actitud partidista que ha tingut l’entitat financera a l’hora de cobrar aquest interès al matrimoni, ja que ‘sabien perfectament que no seguien el què deia la llei’. ‘Si ho sabem nosaltres, també ho sabien els advocats de CaixaBank. Estaven aplicant un interès fix en una hipoteca d’interès variable’, assenyala. L’advocat ha explicat que aquesta sentència és comparable a les clàusules sòl que van ser anul·lades per la justícia i que ha permès reclamar a moltes famílies que tenien hipoteques amb aquesta clàusula. ‘No són tantes les que tenen IRPH, però és cert que n’hi ha moltes a Girona’, ha conclòs.

Summary: Sentència pionera a Girona que obliga CaixaBank a retornar els interessos cobrats per una hipoteca il·legal


Les forces de seguretat de Gibraltar han abordat i detingut un petrolier davant la sospita que traslladava una càrrega de cru que es dirigia a un port de Síria i que incomplia així les sancions que va imposar la Unió Europea, segons ha informat el ministre principal de Gibraltar, Fabian Picardo. ‘A primera hora del matí, les agències de seguretat i les autoritats portuàries de Gibraltar han abordat un superpetrolier que portava cru a Síria’, ha assegurat Picardo, en una declaració en vídeo que ha difòs en la seva pàgina web, en la qual ha confirmat que el buc i la seva càrrega han estat ‘detinguts’. Picardo ha assenyalat que l’acció de les forces de seguretat deriva de la informació que ha rebut el govern gibraltareny que apuntava que el buc ‘Grace 1’ ‘estava actuant en incompliment de les sancions de la Unió Europea contra Síria’. ‘De fet, tenim raons per creure que el ‘Grace 1′ estava portant el seu carregament de petroli cru a la refineria de Banias a Síria’, ha assenyalat el ministre principal gibraltareny, abans de recordar que aquesta refineria és propietat d’una entitat ‘subjecta a les sancions de la Unió Europea contra Síria’. Després d’assenyalar que avui el govern de Gibraltar va publicar les regulacions i un avís per fer complir les sancions contra aquest buc i la seva càrrega, Picardo ha dit que ha donat l’ordre perquè el capità del port es faci amb el control del petrolier amb el suport de la policia i del servei duaner. ‘Amb el meu consentiment, les nostres agències de seguretat i de seguretat portuària han sol·licitat l’ajuda dels Marines per dur a terme aquesta operació’, ha explicat Picardo, que ha assenyalat que ha escrit a les autoritats de la Unió Europea per informar-los de la confiscació del buc.

Summary: Gibraltar deté un petrolier que tenia la intenció de portar cru a Síria tot i les sancions de la UE


El president dels Estats Units, Donald Trump, ha fet una compareixença sense preguntes després dels dos tiroteigs d’aquest cap de setmana a El Paso (Texas) i Dayton (Ohio) que han fet trenta morts, incloent-hi l’autor del segon atac. Trump, acusat de donar ales al supremacisme blanc que ha inspirat l’atac d’El Paso, ha fet una crida a condemnar el racisme: ‘La nostra nació ha de condemnar amb una única veu el racisme, el fanatisme i el supremacisme blanc.’ Podeu veure ací el discurs de Trump: Durant la compareixença, Trump ha dit que eren ‘les malalties mentals i l’odi’ que premien ‘el gallet, no pas l’arma’. I ha culpat internet de fer d’altaveu i ‘permetre que es radicalitzin’ persones com el jove autor de la matança d’El Paso. Hores abans del tiroteig, el noi havia penjat un missatge contra la immigració hispana al fòrum 8chan, que ja ha esborrat el text. ‘Aquestes matances bàrbares són un assalt a les nostres comunitats, un atac a la nostra nació i un crim contra la humanitat’, ha dit Trump, qui, tanmateix, no ha dit res de la reforma de la legislació migratòria que aquest matí havia defensat i vinculat a les matances en uns missatges a Twitter: ‘No podem permetre que els assassinats a El Paso, Texas, i a Dayton, Ohio, morin en va. Igual amb els ferits greus. No podem oblidar-los mai, ni tampoc els anteriors. Republicans i demòcrates hem d’unir-nos i aconseguir comprovacions exhaustives d’antecedents , potser unint aquesta legislació amb la desesperadament necessària reforma d’immigració. N’hem de treure alguna cosa bona, o molt bona, d’aquests dos fets tràgics.’ ….this legislation with desperately needed immigration reform. We must have something good, if not GREAT, come out of these two tragic events! — Donald J. Trump (@realDonaldTrump) August 5, 2019

Summary: Trump condemna el racisme i culpa internet de la matança d’El Paso


El jugador del Futbol Club Barcelona Gerard Piqué ha estat entrevistat pel periodista Jordi Basté al programa ‘Fora de sèrie’ de TV3. En el curs de la conversa Piqué ha donat l’opinió sobre el futbol, el vestidor, el Barça, la seva relació amb Shakira i també sobre el procés de Catalunya cap a la independència. ‘Crec que faig bé d’anar a les manifestacions de l’11-S. Ja sé que això fa que quan vaig a jugar amb Espanya tingui la rebuda que he tingut. Però crec que hi havia de ser’, ha dit. I ha defensat el dret de decidir, sense declarar-se independentista. ‘El dret de decidir és el més democràtic que hi ha’, ha afegit. Quan Basté li ha demanat si seria un problema si es pronunciés a favor de la independència ha comentat: ‘En sortiràs escaldat tant si et pronuncies per un costat com per un altre. Jo no m’he compromès i n’he sortit escaldat.’ Sobre les estelades al Camp Nou ha dit: ‘No hi veig cap problema, que hi hagi estelades. La UEFA s’ha equivocat.’ Ha dit que li agradaria ser president del Barça i que creu que ho faria bé. I ha avançat que Shakira publicarà molt aviat una cançó que inclou una paraula en català.

Summary: La conversa entre Piqué i Basté: ‘Jo no m’he compromès i n’he sortit escaldat’


Un grup de manifestants d’ultradreta, que no arribava ni a una dotzena de persones, ha assaltat impunement aquest vespre la llibreria de Barcelona on es presentava el llibre de Pablo Iglesias i Enric Juliana Nudo España. 🎥 Un grupo de violentos encapuchados han intentado boicotear un acto de presentación del libro de @Pablo_Iglesias_ en Barcelona. Frente a la intolerancia seguiremos escribiendo, pensando y dialogando. pic.twitter.com/93o1ppl7Au — PODEMOS (@ahorapodemos) December 10, 2018 Quan la presentació ja havia començat, a la Casa del Llibre de Rambla Catalunya un grupet de persones d’extrema dreta han assaltat la llibreria, amb banderes espanyoles, cridant contra el líder de Podem i fent la salutació feixista. Los que ponían el grito en el cielo cuando las familias desahuciadas defendían el derecho a la vivienda hoy llaman “jóvenes con banderas” a encapuchados de extrema derecha que usan “maricón” como insulto. Basta de normalizar su violencia y de regalarles impunidad. Más democracia pic.twitter.com/NaVV9uzINL — Irene Montero (@Irene_Montero_) December 10, 2018 La presentació s’ha fet, malgrat això, amb més d’un centenar de persones omplint la sala, que han cridat ‘Sí que es pot’ i ‘No passaran’ per fer callar els ultres. Entre els manifestants hi havia el president de Democracia y Unión Española, Jaime Vizern. Violentos encapuchados de extrema derecha han intentado impedir la presentación de nuestro libro en Barcelona. Frente a la intolerancia seguiremos escribiendo, pensando y dialogando. Viva la democracia pic.twitter.com/s5Sr5bOoM6 — Pablo Iglesias (@Pablo_Iglesias_) 10 de desembre de 2018 Hi ha gent que no els agrada que es parli, s’escrigui o es pensi… uns exemplars d’aquesta gent han intentat boicotejat l’acte de @Pablo_Iglesias_ a Barcelona.#nopasarán pic.twitter.com/7S6ZTQZhkY — Jaume Moya i Matas (@JaumeMoyaM) 10 de desembre de 2018

Summary: Un grup d’ultres assalta la llibreria on Pablo Iglesias i Enric Juliana presentaven a Barcelona un llibre


Escòcia ajorna els plans per fer un segon referèndum sobre la independència del Regne Unit aquest any pel coronavirus 2019. En una carta enviada al govern britànic, el ministre escocès per a afers constitucionals, Michael Russell, assegura que el govern escocès posa en ‘pausa’ la preparació per celebrar un nou referèndum d’independència aquest any, tal com havia demanat la primera ministra escocesa, Nicola Sturgeon, al govern de Boris Johnson, qui li ho havia denegat. El govern escocès no havia descartat recórrer la decisió de Johnson als tribunals, però ara ha decidit d’ajornar els plans per fer un nou referèndum d’independència davant la situació causada pel Covid-19. En la carta, Russell també insta el govern britànic a paralitzar les negociacions amb la Unió Europea sobre la futura relació durant ‘almenys sis mesos’ i, en conseqüència, demanar una pròrroga del període transitori, que acaba el 31 de desembre. ‘Sembla impossible que les empreses puguin fer front a l’enorme desafiament del coronavirus i, alhora, preparar-se per a una relació completament nova amb la Unió Europea’, apunta. Ara per ara, les negociacions amb la Unió Europea sobre la relació futura han quedat congelades per la pandèmia, però Johnson ja ha expressat la seva voluntat que no hi hagi cap pròrroga del període de transició.

Summary: Escòcia ajorna els plans per fer un referèndum d’independència


El secretari general de Podem, Pablo Iglesias, ha fet un tomb estratègic en la negociació amb el PSOE sobre la investidura de Pedro Sánchez i la formació d’un govern. Ara Iglesias vol aconseguir l’abstenció de Ciutadans. No cerca l’abstenció de les formacions independentistes, sinó que es fixa més en la formació d’Albert Rivera. Per arribar-hi, ha renunciat a la proposta d’un referèndum sobre la independència a Catalunya. No ho ha dit literalment, però sí que ho ha deixat entendre en la compareixença que ha fet després de la reunió amb Sánchez. Ha dit que la posició sobre aquesta qüestió no havia variat, però ha evitat de parlar de referèndum i ha proposat que el PSC, mitjançant Miquel Iceta, i En Comú Podem, amb Xavier Domènech, treballessin per aconseguir ‘una proposta de consens sobre aquesta qüestió’. I això, segons que ha dit, a Pedro Sánchez no li havia semblat pas malament. Xavier Domènech, dirigent d’En Comú Podem, sempre ha estat favorable a un referèndum a Catalunya acordat amb les institucions espanyoles. Iceta, no. I Pedro Sánchez, encara menys. De fet, avui mateix Iceta ha dit a RNE: ‘Cal canviar el dret de decidir pel deure de pactar.’ I ha definit la seva idea de referèndum: ‘Abans de preguntar a la gent sobre si es vol separar, hem de preguntar sobre un nou acord.’ El candidat del PSOE també ha avalat aquesta línia quan li han demanat per la proposta d’Iglesias. Ha dit que estava convençut que el PSOE, Podem i Ciutadans es podien posar d’acord sobre ‘una reforma constitucional federal de la constitució.’ Ciutadans hi tanca la porta La reacció de Ciutadans no ha trigat pas a arribar. El vice-secretari general, José Manuel Villegas, ha dit que la reunió entre els líders del PSOE i Podem no havia aportat cap variació en el procés d’investidura i que Ciutadans no facilitaria ‘ni per activa ni per passiva’ –com vol Iglesias– un acord per a la formació d’un govern en què hi hagués Podem. ‘No ha canviat res’, ha afegit.

Summary: Iglesias fa un tomb estratègic amb l’objectiu d’aconseguir l’abstenció de Ciutadans