1a perla. Chewbacca, arrestat a Ucraïna per haver fet campanya per Darth Vader Chewbacca, el personatge de ‘La guerra de les galàxies’, va ser detingut a Ucraïna, acusat per la policia d’haver fet campanya per Darth Vader. És una notícia certa, per més increïble que sembli. Efectivament, tal com relata la BBC, hi ha un candidat a les eleccions locals de la ciutat d’Odessa, del Partit d’Internet, que es va presentar amb el nom de Darth Vader, un altre personatge del film , i va acudir al col·legi electoral per votar: Un individu disfressat de Chewbacca va acompanyar Darth Vader mateix al col·legi electoral, amb un cotxe adient a l’ocasió: La policia el va acusar de vulnerar la llei electoral per haver fet campanya durant el dia de la votació. I va acabar reduint-lo després d’una tensa discussió: 2a perla. El piulet de Garcia Albiol sobre Forcadell que se li va girar en contra Un quadre comparatiu dels currículums de Carme Forcadell i Xavier García Albiol ha esdevingut viral a la xarxa. A Albiol se li ha girat en contra un piulet seu en què criticava el discurs d’ahir de Forcadell al parlament. La comparació entre tots dos currículums posa Albiol en evidència al costat de l’extensa formació i activitat professional de la nova presidenta del Parlament. Heus-lo ací: Nivellàs de García-Albiol comparat amb les "ganas de bronca" de la nova #presidenta del #parlament català #FORCADELL pic.twitter.com/hT6SJV17Eu — Stella Firinu (@SteCatLliure) October 26, 2015 El quadre és aproximadament verídic. Carme Forcadell (biografia, a la web de Junts pel Sí) té dues llicenciatures per la UAB, en filosofia i en ciències de la comunicació, i un màster en filologia catalana. Va exercir de periodista en mitjans com ara TVE-Catalunya i l’Avui i, professionalment, abans d’entrar a la política, va fer de professora i de lingüista. L’any passat fou distingida amb el premi Joan Blanca que atorga l’Ajuntament de Perpinyà pel compromís amb la llengua catalana, la cultura i el país. Al quadre hi falta espai per als seus èxits professionals. García-Albiol (biografia, a la seva web) no té estudis superiors; va començar a estudiar dret, però no va acabar. La seva gran passió va ser el bàsquet, i va jugar als equips júniors del Joventut de Badalona. La seva vida professional ha estat dedicada a la militància política dins el PP, amb càrrecs com ara de diputat o batlle de Badalona. 3a perla. Una presentadora de televisió a Mèxic es planta després de ser assetjada en directe pel seu company Enrique Tovar, presentador de la televisió mexicana Televisa, va assetjar i insultar dissabte en directe la seva companya de programa Tania Reza. Durant l’assetjament, Reza es va incomodant per l’actitud de Tovar fins que aquest li toca un pit, moment en què ella ja es queixa obertament i prova de treure-se’l del damunt. La presentadora mira de continuar la transmissió del programa, però Tovar insisteix a tocar-la. Això fa que Reza digui ‘jo ja no puc treballar així’, es tregui el micròfon i se’n vagi del plató. El presentador encara deixa anar: ‘Una disculpa, crec que la meva companya va una mica hormonal.’ Posteriorment Televisa va publicar un vídeo on Tovar i Reza explicaven que havia estat una broma i els va acomiadar. En un comunicat d’ahir, el grup televisiu deia que havia fet una investigació i que tots dos havien explicat que ‘l’escena havia estat una actuació, amb el propòsit de crear un contingut viral, i que els conductors no van informar la producció que farien aquell acte ofensiu’. Però la presentadora ha denunciat fa poques hores al seu compte de Facebook que Televisa l’havia pressionada perquè declarés que l’assetjament havia estat un muntatge: ‘Malauradament, en aquestes situacions hi ha pressions de les empreses i obligacions de dir (o fins i tot enregistrar) que sóc culpable’. A Mèxic, la violència contra les dones és molt habitual i ha esdevingut un problema de dimensions colossals, amb casos esgarrifosos com els feminicidis que des de la dècada del 1990 afecten Ciudad Juárez, la ciutat des d’on s’emetia justament el programa de dissabte. 4a perla. L’ambaixadora de Suècia a Madrid rememora justament avui la dissolució pacífica de la unió amb Noruega L’ambaixadora de Suècia a Madrid, Cecilia Julin, ha fet un piulet per rememorar la dissolució pacífica de la unió del seu país amb Noruega, ara fa cent deu anys. Un piulet que ha publicat al seu compte de Twitter el mateix dia que Junts pel Sí i la CUP han registrat al Parlament de Catalunya una proposta de resolució per emprendre la creació d’un estat propi. El piulet de Julin ha causat una reacció a la xarxa amb molts comentaris pel fet que aquest comentari l’hagués piulat justament avui. Hoy, hace 110 años, se disolvió la unión entre Suecia y Noruega – en una manera tranquila y acordada y la cooperación nórdica crece. — Embajada de Suecia (@EmbajadorSuecia) October 27, 2015 5a perla. Carn, tabac i càncer: la gran diferència entre el risc i les evidències L’Organització Mundial de la Salut (OMS) inclou des de dilluns la carn processada (com la cansalada fumada, el pernil dolç, les salsitxes, l’embotit…) en la llista de productes que poden causar càncer, al mateix nivell que el tabac, l’alcohol, l’arsènic i l’amiant. L’Agència Internacional per la Investigació del Càncer, dependent de l’OMS, considera provada científicament la relació entre la ingesta excessiva de certs tipus de carn i el càncer colorectal. Però realment la carn processada és tan perillosa com el tabac, tal com han repetit molts mitjans? El diari The Guardian ha recorregut a una interessant infografia de l’entitat Cancer Research britànica per a respondre-hi que no, que comparar salsitxes o cansalada fumada amb tabac per a parlar de risc de càncer és extremadament confusionari. Al gràfic ‘Tobacco vs Meat: What’s the Risk?‘ es deixa clar que una cosa és el grau de risc de produir càncer i una altra el nivell de proves científiques que relacionen el consum d’un producte amb el desenvolupament de la malaltia. Per l’OMS les evidències científiques que la carn processada pot causar càncer són tan altes com les del tabac, però en canvi el risc que el consum de tabac desemboqui en càncer és molt més alt que no en el cas de la carn. En concret, a la Gran Bretanya el 86% dels càncers de pulmó són causats pel tabac, mentre que el 21% dels càncers colorectals deriven del consum excessiu de carns processades i carn vermella. Una altra dada: el tabac és el motiu del 19% de tots els càncers al país, mentre que les carns en causen un 3%. La diferència entre risc i solidesa d’evidències també es palesa en la infografia amb les dades següents: a la Gran Bretanya el nombre de càncers anuals que es podrien prevenir si no fumés ningú seria de 64.500, mentre que si ningú no mengés carn processada o vermella, no arribaria a 8.800.

Summary: Les 5 perles de les 10 en 2 minuts


La porta principal del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) acapara l’atenció dels mitjans, perquè hi declara la consellera Irene Rigau, encausada arran de l’organització de la consulta sobre la independència del 9-N. Rigau hi ha arribat acompanyada de la vice-presidenta, Neus Munté, juntament amb Francesc Homs, Josep Rull, Marta Rovira, Antonio Baños, Raül Romeva, Lluís Llach, Germà Gordó, Antoni Castellà, Marina Geli, Eduardo Reyes, Anna Simó, Germà Bel, Jordi Turull, Santi Vila, Andreu Mas-Colell, Ferran Mascarell i Ramon Espadaler, entre més. Després de la declaració, Rigau ha dit que només havia respost les preguntes del jutge. ‘No he contestat ni al fiscal ni a l’acusació popular. M’era molt difícil d’entendre el canvi de criteri de la fiscalia, perquè el 17 de novembre s’havia estimat que no hi havia motiu per a la querella i el dia 19 la sala de fiscals de junta va avalar la querella.’ Centenars de ciutadans s’han aplegat davant el tribunal per mostrar-li suport. Quan ha arribat la comitiva de la consellera, s’ha col·locat a les escales del TSJC i tothom ha cantat ‘Els segadors’. Entre els concentrats, també hi ha el diputat electe de Catalunya Sí que es Pot, Lluís Rabell. Ací podeu veure l’arribada de Rigau al TSJC: Ací podeu veure també el cant de ‘L’estaca’ de Lluís Llach, abans que arribés Rigau i la comitiva que l’acompanyava: El diputat electe de Junts pel Sí, Raül Romeva, ha format part de la comitiva de suport a Rigau i ha dit que ‘és absolutament incomprensible que en un estat de dret s’encausi a una persona per posar les urnes’. ‘Ens sentim també encausats i el que volem és donar suport a les persones que en nom de la democràcia estan declarant davant el jutge’, ha sentenciat. El diputat electe de la CUP, Antonio Baños, ha expressat el suport als encausats i a les institucions catalanes. Ha dit que la CUP feia costat al ‘dret irrenunciable d’aquest poble d’expressar-se democràticament’. I ha afegit: ‘Posar urnes no és delicte, votar no ha de ser mai delicte, i això ho defensarem posi qui posi les urnes.’ Podeu sentir-lo a continuació: Ací podeu veure la sortida de la consellera Rigau després de declarar al TSJC: La consellera d’Ensenyament, Irene Rigau, i l’ex-vice-presidenta del govern, Joana Ortega, declaren avui al TSJC com a encausades en la querella per l’organització del procés participatiu del 9-N, una querella presentada per la fiscalia i entitats espanyolistes com ara UPyD i Manos Limpias. Són encausades juntament amb el president de la Generalitat de Catalunya, Artur Mas, pels delictes de desobediència, prevaricació, malversació de fons públics i usurpació de funcions. Ací podeu veure una galeria d’imatges de la concentració i la comitiva:

Summary: Rigau, la comitiva d’acompanyament i centenars de concentrats canten ‘Els segadors’ davant el TSJC


Un programa pioner a Catalunya permetrà que els hospitals Arnau de Vilanova de Lleida i Vall d’Hebron de Barcelona treballin en xarxa en el tractament dels casos oncològics. La consellera de Salut, Alba Vergés, ha presentat avui el Programa Conjunt d’Oncologia Mèdica (PROCOM), a l’Hospital Universitari Arnau de Vilanova de Lleida. L’objectiu és garantir que els pacients rebin el millor tractament a prop de casa seva, evitant desplaçaments innecessaris, i mantenir la continuïtat dels equips mèdics en els centres sanitaris de referència. La iniciativa permetrà també de posar en marxa polítiques assistencials, docents i de recerca entre els dos centres hospitalaris. Així ho han explicat la cap del Servei d’Oncologia Mèdica de l’Arnau, Antonieta Salud, i el cap del Servei d’Oncologia Mèdica i director del VHIO (Vall d’Hebron Institut d’Oncologia), Josep Tabernero.

Summary: Els hospitals Arnau de Vilanova i Vall d’Hebron treballaran en xarxa els casos oncològics en un programa pioner


El parlament de Grècia ha raticat l’acord amb Macedònia, en una simbòlica victòria del govern d’Alexis Tsipras que ha arribat al final d’una maratoniana sessió sense precedents en la història moderna grega i en la qual s’han sentit crits de ‘traïdor contra el primer ministre. La proposta ha tirat endavant amb el ‘sí’ de 153 dels 300 diputats, després que SYRIZA -amb 145 escons – es garantís el suport de legisladors independents i de formacions rivals. Els detractors de l’acord han sumat únicament 146 vots, segons la premsa local. La votació estava prevista per al dijous, però s’ha prolongat fins divendres després que uns 200 diputats sol·licitessin torn de paraula. El president del parlament, Nikos Voutsis, ha qualificat d’històric el debat, que s’ha prolongat durant gairebé quaranta hores. L’acord permet a Macedònia del Nord, ja amb l’aval a aquest nou nom per a l’estat, a unir-se a la UE i l’OTAN en algun moment en el futur. La sessió ha tingut entre els seus moments més tensos la intervenció d’un grup de diputats de la formació ultradretana Alba Daurada i que han qualificat de ‘traïdors’ els defensors de l’acord. Macedònia: la crisi pel nom que amaga el debat sobre les fronteres

Summary: El parlament grec ratifica l’acord amb Macedònia del Nord després d’una maratoniana sessió


Aquesta setmana s’ha tancat el cas Nóos a Palma. El tracte judicial a favor d’Iñaki Urdangarin ha obert el debat sobre la igualtat dels ciutadans davant la llei, i també sobre la impunitat que té la casa reial espanyola des de la seva restauració. Més enllà d’això, però, la gran pregunta és com i de quina manera els Borbons han aconseguit fer una fortuna com la que els calculen els organismes independents, que no es pot justificar en absolut basant-se en les seves activitats legals. Juan Carlos: una fortuna polèmica La figura del rei Juan Carlos, cap d’Estat en el moment de l’apogeu de la trama Nóos, fa anys que està envoltada completament de polèmica. Moltes qüestions són de caràcter privat i van des de la compra amb fons reservats del silenci d’una de les seves amants, Bárbara Rey, fins a les constants demandes de paternitat blocades per la justícia, passant per les caceres d’elefants que van causar la crisi més gran de popularitat de la seva vida o l’amistat amb Corinna. Un dels principals interrogants, però, és quina és la fortuna del monarca espanyol i com l’ha aconseguida. Que cobri de l’estat, sense control per part de ciutadania i partits, i que sigui inviolable no són impediments perquè pugui tenir negocis. Fa uns anys, el diari nord-americà The New York Times va estimar la seva fortuna en 2.300 milions de dòlars (1.800 milions d’euros), una xifra impossible d’assolir amb els prop de 300.000 euros que cobrava de mitjana com a cap d’Estat. El mateix diari acusava el rei de dur ‘un estil de vida luxós’ i de tenir ‘una fortuna opaca’. La revista Eurobuisness va situar el 2003 la fortuna de Juan Carlos en termes similars, desglossant-la en 545 milions de fortuna personal i uns altres 1.136 milions de béns familiars. Aquest últim apartat podria referir-se als béns propietat de l’estat però que són d’ús i disposició exclusiva de la família reial, com és el cas dels palaus reials de Madrid, l’Almudaina de Palma, la Granja de Sant Ildefons i Riofrío de Segovia, El Escorial, El Pardo i Aranjuez de Madrid, i els Reales Alcázares de Sevilla, entre més possessions. La reacció de l’estat i la casa reial a la publicació d’aquestes xifres va ser assegurar que les activitats privades del rei eren un afer personal i que en qualsevol cas es barrejaven els seus diners amb les propietats de l’estat. Però un estudi posterior de la Universitat de Brussel·les del 2012, calculava que havia fet fortuna invertint en borsa i obres d’art (per un valor de 540 milions) i també en immobles (que li reportarien 1.100 milions). Una xarxa de testaferros encobriria la titularitat d’aquests béns i inversions. És evident que la fortuna no podria sorgir en cap cas de l’herència del seu pare, Juan de Borbón, que va deixar 1.100 milions de pessetes (avui, 100 milions d’euros) que es van repartir entre els tres germans. Des de fa molts anys, un dels rumors més estesos és que part dels ingressos del monarca sorgien de comissions que hauria aconseguit fent de mitjancer, principalment amb els règims no democràtics del golf Pèrsic. Des de l’inici de la transició, es parla que totes les entrades de cru del golf Pèrsic a l’estat són gravades amb un impost encobert que cobra la casa reial. En aquest sentit, han fet parlar molt els seus continus viatges a la zona i l’amistat mai desmentida amb els monarques de la regió. El viatge on va caçar un elefant a Botswana era, de fet, una trobada pensada especialment per tancar tractes, i va ser organitzada per un magnat sirià de la construcció lligat a Aràbia Saudita que posteriorment va aparèixer als ‘papers de Panamà’. El seu fill i actual rei espanyol ha continuat mantenint relacions molt especials amb els monarques del Golf. En aquest sentit, són especialment conegudes les gestions milionàries fetes a Aràbia Saudita, com l’AVE Medina-Meca. La família sota la polèmica Els ‘papers de Panamà’ precisament van demostrar que la germana del rei Juan Carlos, Pilar de Borbón, hi havia creat una societat opaca un mes després de la proclamació del seu germà i que la va dissoldre només cinc dies després de la coronació del seu nebot Felipe VI. Els hereus de la cosina del rei emèrit, María Cristina de Borbón Parma, es van acollir a l’amnistia fiscal quan també se’ls va descobrir un entramat de ‘societats fantasma’ a través de societats establertes a Panamà i Bermudes, i comptes a Suïssa on s’amagaven més de 4,5 milions d’euros entre accions, diners i joies. Malgrat la voluntat de separar-se de l’escàndol familiar, l’actual rei espanyol també ha tingut les seves polèmiques. Una de les més greus va ser el suport de Felipe VI i Letizia, a través de missatges de WhatsApp, a Javier López Madrid, conseller de Caja Madrid i Bankia i implicat en el cas de les ‘targetes black’ i en l’operació Púnica. Només cinc dies abans dels missatges de suport, on s’utilitzaven termes amistosos com ara ‘compi yogui’, s’havia publicat que López Madrid es va gastar 34.807€ amb la ‘targeta black’. Quant costa la monarquia? El pressupost de la família reial espanyol l’any 2016 va ser de 7,86 milions d’euros, una xifra molt inferior a monarquies com la britànica o la neerlandesa, que se situen al voltant dels 40 milions. Si les xifres fossin certes, la monarquia espanyola seria la més austera de totes les europees, no només per davant del Regne Unit i els Països Baixos sinó també de les monarquies nòrdiques i, fins i tot, de Luxemburg. Però no és realment així. Algunes grans partides queden camuflades en altres ministeris, cosa que no fan la resta de monarquies. La despesa de personal, recepcions, audiències i sopars de gala van a càrrec del Ministeri de Presidència, així com la conservació i manteniment de palaus i jardins d’ús exclusiu. Fins i tot iots i cotxes, tot i que carburant i revisions són competència del Ministeri d’Hisenda. A càrrec del Ministeri d’Afers Estrangers, hi van els viatges oficials, mentre el d’Interior i Defensa s’encarreguen de la seguretat. Amb més de cent funcionaris al seu servei permanent, tot fa pensar que les xifres reals del cost del funcionament ordinari són més properes als de la presidència italiana, que té un cost de 228 milions l’any.

Summary: El tracte a Urdangarin reobre el debat sobre la sorprenent fortuna de Juan Carlos


El Tribunal Europeu de Drets Humans ha refusat el recurs dels diputats de Junts pel Sí, Catalunya Sí Que es Pot i la CUP de l’anterior legislatura contra la decisió del Tribunal Constitucional espanyol de prohibir el ple del 9 d’octubre de 2017, en què Carles Puigdemont havia de valorar els resultats del referèndum del Primer d’Octubre, tal com marcava la llei del referèndum. Finalment, Puigdemont va comparèixer l’endemà en un ple ordinari ‘per a informar sobre la situació política actual’, on va declarar la independència i en va suspendre els efectes un minut després. Els diputats independentistes argumentaven al TEDH que la decisió del Constitucional espanyol violava el seu dret de llibertat d’expressió i de reunió, en la mesura que els impedia d’expressar la voluntat dels electors que havien participat en el referèndum i que no hi havia cap fonament jurídic clar i precís perquè el TC pogués impedir al parlament de reunir-se. A més, deia que ni ells ni el parlament no havien tingut accés a un tribunal per a defensar els seus interessos. És per això que denunciaven la violació de quatre articles de la Convenció Europea dels Drets Humans: la llibertat d’expressió, d’associació i d’assemblea (articles 10 i 11), el dret a les eleccions lliures (article 3 de Protocol número u) i l’article 6 de la Convenció Europea dels Drets Humans sobre el dret a un judici just. El TEDH reconeix que la suspensió dictada pel Tribunal Constitucional va ser una ingerència a la llibertat de reunió dels diputats, però considera que era ‘necessària en una societat democràtica’, car era la manera de ‘mantenir la seguretat pública, la defensa de l’ordre i la protecció dels drets i llibertats aliens’. A la resolució, el TEDH considera que no és cert que els diputats independentistes no tinguessin accés a un tribunal per a defensar els seus interessos i que la demanda ha de ser refusada pel fet de ser ‘manifestament infundada’. Assenyala, a més, que el Parlament de Catalunya va presentar, mitjançant els seus serveis jurídics, recursos d’empara. El tribunal que signa la sentència és presidit pel jutge Vincent A. De Gaetano, acompanyat per Georgios A. Serghides, Paulo Pinto de Albuquerque, Helen Keller, Alena Poláčková, Gilberto Felici i María Elósegui. Aquesta darrera és la representant de l’estat espanyol al TEDH i és coneguda per preses de posició homòfobes.

Summary: El Tribunal d’Estrasburg refusa el recurs contra la suspensió del ple del parlament posterior a l’1-O


S’han descobert més de dues-centes fosses comunes en antigues àrees controlades pel grup terrorista Estat Islàmic (EI) a l’Irac. Un informe de l’ONU estima que hi ha entre 6.000 i 12.000 cadàvers. Les xifres oficials, però, no se saben, ja que només se n’han excavat una trentena. Es creu que la més gran es troba al sud de Mossul on hi podrien trobar prop de 4.000 cossos. Les víctimes són dones, nens, gent gran i discapacitats, així com membres de les forces armades o de la policia. Les fosses es troben en quatre províncies situades al nord i l’oest de l’Irac, a prop de la frontera amb Síria. Estat Islàmic s’havia concentrat en aquesta zona des del 2014 fins a la seva derrota el mes de desembre passat. L’ONU ha demanat que es protegeixin les fosses per fer un procés adequat d’identificació. El govern iraquià, però, lamenta que no disposa ni de fons ni de personal. L’informe de l’ONU assenyala que ‘les proves reunides en aquests llocs seran fonamentals per garantir les investigacions creïbles, processos i condemnes d’acord amb les normes internacionals.’ L’Alta Comissionada per als Drets Humans, Michelle Bachelet, explica que el trauma de les famílie“ pels crims d’Estat Islàmic perduren, ja que aquestes tombes ‘contenen les restes dels assassinats sense pietat per no seguir la ideologia i les normes retorçades d’EI, incloses les minories ètniques i religioses.’ L’ONU ha publicat en vídeo el testimoni d’alguns dels supervivients durant l’ocupació d’Estat Islàmic:

Summary: Troben a l’Irac més de 200 fosses comunes amb milers de víctimes de l’ocupació d’Estat Islàmic


Foto ©Prats i Camps Al carrer, divendres de carnaval amb tot d’espectres i personatges estrambòtics que pul·lulaven pel centre de València. A l’Octubre Centre de Cultura Contemporània, un ram de roses roges, un centenar d’amics i bona música. Sense artificis ni màscares ni disfresses. Amb aquests elements tan aparentment simples es va trenar anit a València l’homenatge d’Acció Cultural i l’Associació d’Escriptors en Llengua Catalana a Isabel-Clara Simó. Algunes d’aquestes persones eren dilluns passat al Palau de la Música Catalana en l’acte oficial. Núria Cadenes, per exemple, es va encarregar de fer arribar fins a l’Octubre el ressò del discurs de Simó. Allò de, ‘si creiem fermament en alguna cosa, l’aconseguirem’. Entre els assistents, el president de les Corts, Enric Morera; el músic Vicent Torrent; l’editor Josep Gregori; el professor Juli Peretó; l’editor Eliseu Climent; el notari Alfons López Tena… i més músics, poetes, professors, polítics. I entre tots, el grup d’Alcoi, amb el pintor Toni Miró, la periodista Amàlia Garrigós i el professor Carles Cortés. Rogles on es parlava de la nova directora general de la radiotelevisió valenciana, Empar Marco. Tona Català estava contenta perquè el llibre que ha escrit en companyia de Carme, la seua filla, és a la fira del llibre de Lituània. El cineasta Ventura Pons, que és a punt de reobrir els cines Albatros amb el model Texas, explicava a tort i a dret la il·lusió que li feia tot allò. El cantant Miquel Gil preparava les cançons que faria al final. Fotos, rialles i abraçades amb una Isabel-Clara Simó que en el seu parlament es va mostrar impressionada i va confessar que l’ego encara no li havia tornat a lloc i que li costa entrar a casa de tan gros que el té. Va explicar que la literatura és el punt de vista i la mirada. I va arribar al Sapere Aude, el lema dels racionalistes que, aplicat al procés d’independència, posa nerviosa molta gent. ‘Si fem un referèndum, el perdrem’, va proclamar, i alguns es van moure incòmodes en la cadira. Després va citar Fuster: ‘Menys himnes, menys llistes i menys banderes’ per declarar la seua incomoditat amb certes actituds emotives. La vice-presidenta de l’AELC al País Valencià, Gemma Pasqual, va recordar als assistents allò que havia escrit en aquest mateix diari: ‘Isabel-Clara Simó té el somriure més revolucionari dels Països Catalans’ i va citar Pere Quart quan la va definir com una activista que fa política per la independència de la nació completa. I va qualificar l’autora d’Alcoi d’una de les autores modernes més importants de les lletres catalanes. El president d’Acció Cultural, Joan Francesc Mira, que seia al costat de l’homenatjada, estava satisfet de recordar velles històries amb ella. També va fer un poc de recompte del nombre de valencians que havien estat distingits amb el Premi d’Honor i no li n’eixien tants. Miquel Gil va cantar Ovidi i va cantar Estellés i va cantar albaes i va donar les gràcies a Isabel-Clara Simó. Foto ©Prats i Camps El president de les Corts, Enric Morera, que dilluns era a Barcelona, va agrair la feina de les persones de la generació de Simó perquè són, va dir, les qui en les èpoques més negres i més dures no van defallir per obrir camins en el món de la cultura. Per això, va afegir, la institució de les Corts s’ha de posar al costat de les persones. Després va fer un repàs de les fites normalitzadores que a poc a poc es van aconseguint al País Valencià i va citar l’acord per la competència lingüística en la nova llei de la Funció Pública, l’acord entre els governs valencià, català i de les Illes en matèria de llengua i cultura i els avenços en la recuperació dels mitjans públics de comunicació. I després de tot, va arribar el brindis amb cava. Amb tots els assistents al sopar posats dempeus. I van tornar els rogles i les fotografies, i els comentaris de les jugades, i les abraçades. I a fora, vora la una de la matinada, feia fred i era divendres de carnaval.

Summary: L’homenatge valencià a Isabel-Clara Simó


Entrevista amb el secretari d’Immigració, Oriol Amorós, després d’haver conversat amb els lectors de VilaWeb en un xat moderat des de la redacció

Summary: Oriol Amorós: ‘Hauríem de decidir quants immigrants vénen’


El secretari general de Podem, Pablo Iglesias, ha tornat a parlar del referèndum en una visita a Catalunya, quan falta un mes just per al 26 de juny. Ha estat en la reunió del Cercle d’Economia a Sitges, on ha dit, davant els empresaris que s’hi aplegaven: ‘Tard o d’hora hi haurà un referèndum a Catalunya.’ Després de la seva intervenció, li han demanat per les declaracions de Pedro Sánchez, que al matí havia posat per condició per a negociar que no es parlés del referèndum a Catalunya. Si li posen el referèndum com a línia vermella, què respondrà? Iglesias ha dit: ‘Farem les coses bé o malament, però crec que hem demostrat la fermesa de les nostres conviccions.’ Ha afegit que en la campanya electoral del 20-D no els havia pas anat malament defensar a Espanya el referèndum català. També ha revelat que el president de la Generalitat, Carles Puigdemont, li va dir en la reunió del 8 d’abril que tenia dubtes sobre si la defensa de Podem era sincera, tot i que després li ha reconegut que havien estat ‘molt clars’.

Summary: Pablo Iglesias, als empresaris: ‘Tard o d’hora hi haurà referèndum a Catalunya’


El president de la Comissió Europea, Jean-Claude Juncker, reconeix que la independència de Catalunya no seria un fet ‘neutral’ en relació amb els tractats de la UE. És a dir, que s’hi hauria d’involucrar d’alguna manera. És la resposta per escrit que ha donat Juncker a l’eurodiputada espanyola Beatriz Becerra (ex-UPyD i ara independent al grup ALDE), que li demanava què faria la Comissió en cas d’independència i quin seria l’estatus de Catalunya dins de la UE. Juncker ha repetit la posició expressada unes altres vegades per ell mateix sobre aquesta qüestió, dient que ‘no és funció de la Comissió d’expressar una posició sobre qüestions sobre l’organització interna dels estats membres’. I afegeix: ‘Sobre possibles situacions, com la separació d’una part d’un estat membre o la creació d’un nou estat, aquestes no serien neutrals en relació amb els tractats de la UE’. I indica que ‘la comissió recorda que el procés per a l’accés dels estats a la UE ha de complir les normes i procediments prevists als tractats’. Ací podeu llegir la resposta en anglès, i ací en castellà, que aquesta vegada no ha estat manipulada com sí que va passar el 2015, poc abans del 27-S. És una resposta molt semblant a la que va donar José Manuel Durao Barroso quan era president de la Comissió el 2012 a una pregunta signada per Ramon Tremosa, Raül Romeva, Salvador Sedó i Izaskun Bilbao. Malgrat aquesta resposta, la premsa espanyola ha publicat informacions segons les quals Juncker diu que Catalunya quedaria fora de la UE en cas d’independència, en titulars com ‘Juncker reitera que una Catalunya independent sortiria automàticament de la UE’ (El País). El representant permanent del govern a la UE, Amadeu Altafaj, ha reaccionat així a la resposta de Juncker: Sobre resposta de @JunckerEU. 1. Evita parlar de sortida automàtica de CAT de la UE, malgrat exigència d'ESP. Bé. — Amadeu Altafaj (@aaltafaj) July 14, 2017 2. Diu que tractats no serien neutrals. Per tant caldrà fer política. Bé. No demanem altra cosa, a diferència del govern esp. — Amadeu Altafaj (@aaltafaj) July 14, 2017 3. A diferència del Govern esp. Cat respecta independència de la CE. Té la missió de vetllar per interès general, no obeir ordres d'Estats. — Amadeu Altafaj (@aaltafaj) July 14, 2017 4. El futur polític de CAT, el decidiran els catalans l'1 oct. No ho faran ni el govern d Esp ni els seus jutges. — Amadeu Altafaj (@aaltafaj) July 14, 2017 5. A la UE reptes politics s'enfronten sempre amb política. L'encaix jurídic s'adapta al polític. A ESP alguns encara no han entrat a la UE. — Amadeu Altafaj (@aaltafaj) July 14, 2017

Summary: La UE reconeix que haurà d’involucrar-se si Catalunya és independent


Martí Anglada (1949) és el delegat del govern català a França i Suïssa. Després de quaranta anys de carrera periodística, aquest gironí és un dels homes que representa Catalunya al món en ple procés cap a la independència. VilaWeb s’hi ha posat en contacte telefònic per a saber com veuen el procés català els governs amb els quals ell treballa, quines reaccions ha suscitat el procés a Carme Forcadell i com s’ha rebut a França la declaració del parlament català que citava Catalunya Nord, actualment sota sobirania francesa. —Diputats suïssos de tots els partits han demanat al seu govern que es queixi a l’estat espanyol per la persecució de Carme Forcadell. Com és què tenim Suïssa tant de cara? —No la tenim tant de cara. La tenim força de cara. Totes les coses són millorables, en aquest món. Fins i tot això. De tota manera, sí que és veritat que el món polític suís, que engloba el parlament, però també think tanks i universitats, la ciutadania, és un món que té un gran patrimoni: la democràcia directa i el consens. Penseu que al govern suís no mana qui hi té majoria. És un govern de consens. Tots els grans partits federals són al govern. Tots. I ocupen la presidència per torn. —Guanyi qui guanyi? —Guanyi qui guanyi. Això és poc sabut i és una singularitat. No sé de cap altre país que ho faci així. Consens i democràcia directa són les dues característiques de la cultura política de Suïssa. A Suïssa es fan cada any sis referèndums federals. A part els cantonals, i hi ha 26 cantons. Vull dir que la consulta és el pa de cada dia. Per tant, és evident que unes reivindicacions com les que fa Catalunya els suïssos les duen al cor. Quan el govern espanyol es nega a fer el referèndum, a Suïssa hi ha una incomprensió total. És fàcil d’entendre. En tot cas no ens hem de conformar mai amb allò que tenim en aquest moment. Hem de tenir més, aixecar el llistó. És bastant normal que alguns diputats de Suïssa tinguin aquesta reacció, perquè forma part de la seva cultura, la incomprensió de posicions com les de l’estat espanyol: autoritàries, o escassament democràtiques, o directament antidemocràtiques, segons com es miri aquest negativa a permetre el referèndum. Per tant, Suïssa, en aquest sentit, ens acompanya. Per una altra banda, no tot són flors i violes. Continua havent-hi la relació d’estat a estat. I són socis entre ells. Són dos estats amb relacions d’amistat. Ells, d’alguna manera, també són sensibles a les pressions, que hi són, del govern espanyol sobre el suís. Això també ho patim. No tot són flors i violes. Però, sigui com sigui, Suïssa ens mira amb molt bona cara. Sobretot la cultura política, representada pel parlament. —Què es podria fer millor? —Tot és millorable: la qualitat, la rapidesa, la quantitat. Podrien haver estat més països. Però anem per bon camí, sens dubte. La conselleria d’Afers Exteriors fa molt bona feina. Som un equip i funciona bé. Ara, el llistó pot pujar, i a Suïssa també. Més iniciatives, més diputats. Implicar-hi els governs és molt difícil. És molt difícil que un govern prengui posicions crítiques amb un altre país amb el qual manté relacions diplomàtiques. Els hàbits i els costums ho exclouen. Potser en situacions de crisi. Però en aquests moments no és pas a l’horitzó. De tota manera, hi ha coses que surten molt bé. Per exemple, les reaccions europees al processament penal de Carme Forcadell, presidenta del nostre parlament. Ha despertat reaccions, i no solament a Suïssa. La setmana passada va haver-n’hi un reguitzell. Començant per Westminster, i una cadena de diputats i senadors d’Itàlia, Alemanya, Dinamarca. I la presidenta del parlament de Gal·les. He tingut sorpreses agradables. —Quines sorpreses? —N’he tingut dues, d’agradables. Una d’un antic cap del Partit Demòcrata italià, ara en un petit grup de la cambra italiana. Les declaracions d’aquest diputat, venint d’Itàlia, em van sorprendre agradablement. I l’altra sorpresa, també el divendres 16: vaig veure a l’Abendzeitung, l’important diari alemany, de Munic, dos articles molt favorables a la decisió del parlament català, i crític amb l’actitud de Madrid envers Carme Forcadell. No em sorprèn tant la reacció dels suïssos, o dels diputats escocesos o nord-irlandesos. Tot és bo. Però no sorprèn tant. —També sou delegat de Catalunya a França. Quina valoració feu de les reaccions franceses a la declaració del Parlament de Catalunya que citava la Catalunya Nord, actualment sota sobirania francesa? —Això va ser una iniciativa del parlament. I jo tinc per costum de no qüestionar el parlament. Ni el nostre, ni el suís, ni el britànic… Els parlaments són independents i lliures. I prenen resolucions. Res a dir-hi. Només afegir que nosaltres som respectuosos, com no pot ser de cap més manera, amb les resolucions del nostre parlament. Ara, si em demaneu: aquesta resolució, us ha ajudat en la vostra feina? Doncs no. No m’ha ajudat gens. Ara, jo sóc molt respectuós amb les resolucions del parlament. Evidentment. I en tot cas sempre expresso a les autoritats franceses el màxim respecte per la sobirania francesa. Els nostres veïns els hem de respectar molt. Si no, no anirem enlloc. —Els europeus donarien suport al referèndum unilateral? Què capteu? Què veieu? N’estan ben informats? —N’estan ben informats. El fet important d’un referèndum és que no hi hagi obstrucció internacional. Que en aquest cas no hi seria. És una petició llargament arrelada, democràticament justa i entesa per tothom. Aquí la cosa que compta és que el referèndum sigui creïble. I serà creïble per la participació que tingui. Això miraran els governs. No tant sota quina llei es vota, sinó quanta gent vota. —Amb un 50% seria suficient? —No donaré cap xifra. Com sabeu, no treballo per a l’oposició, jo. —Heu estat gairebé quaranta anys fent de periodista. Com us prova, ara, ser diplomàtic? —De vegades tinc la impressió com si ho hagués fet tota la vida. Us ho dic molt francament. Com si ho hagués fet sempre. I de fet no és cert. He fet 39 anys de periodista. Però en aquest món hi he entrat de manera molt natural. Molt suau. Molt bé. És un món en què em moc bé. En conec les claus. A vegades penso: noi, devies tenir algun gen amagat i incorporat. Com diuen, hi estic com un peix a l’aigua.

Summary: Martí Anglada: ‘Suïssa ens acompanya, però no tot són flors i violes’


El president del govern espanyol, Mariano Rajoy, ha dit que no sabia res dels afers econòmics del Partit Popular. Durant el judici del cas Gürtel, ha insistit que no sabia res de la presumpta caixa B del partit ni tampoc dels sobresous, que ha qualificat de falsos. ‘La meva responsabilitat és política i no pas comptable’, ha reblat. Rajoy ha reconegut que va dirigir les campanyes electorals de 1994, 1995, 1996 i 2000, encara que com a encarregat de l’aparell polític. En aquest sentit, ha dit que la separació amb l’equip econòmic era molt clara i nítida i que ell no la traspassava mai. De totes maneres, ha admès que els responsables econòmics reportaven les seves activitats al comitè executiu del PP, en el qual Rajoy està integrat d’ençà del 1986. Rajoy també ha dit que no sabia si les obres de la seu del carrer Gènova havien servit per a canalitzar diners en negre a les arques del partit. ‘En aquella època, jo anava a Gènova cada dia i veia els operaris, però desconec com es pagaven les obres, perquè jo no portava els afers econòmics’, ha respost. Durant la declaració de Mariano Rajoy com a testimoni del cas Gürtel a l’Audiència espanyola h ha hagut molta tensió amb l’advocat de l’acusació popular, Mariano Benítez de Lugo, i el president del tribunal, Ángel Urtado. El jutge ha impedit que es fessin algunes preguntes a Rajoy sobre la comptabilitat del PP. I el president espanyol ha actuat amb impertinència més d’una vegada. Per exemple, quan l’advocat li ha demanat si havia sentit mai que cap empresari hagués lliurat diners al partit. Dels ex-tresorers Lapuerta i Bárcenas n’ha dit que no tenia cap mena de queixa sobre la tascaque havien fet mentre estaven en actiu. Pel que fa a Bárcenas, ha reconegut que s’havia reunit personalment amb ell el 2010. ‘Es va fer una reunió perquè Bárcenas es volia acomiadar després d’haver treballat més de trenta anys al partit. També hi havia Arenas. Ens va dir que es trobava en una situació difícil i que es defensaria. En aquella reunió, ens va dir que necessitava una sala per als seus papers i que necessitava el cotxe del partit. Ens va semblar raonable. Rajoy ha declarat que va ordenar tallar els vincles amb l’empresari Francisco Correa, cap de la trama Gürtel, el 2004. ‘El tresorer del partit em va dir que alguns proveïdors feien servir el nom del partit a Madrid i em va recomanar que deixéssim de treballar amb ells, i així ho vam fer’, ha explicat. A més, ha dit que no tenia cap relació personal amb Correa: ‘Si el conec, deu ser de saludar-lo en algun acte públic.’ Sobre Álvaro Pérez, conegut com el Bigotis, el president espanyol ha parlat de manera similar. ‘L’he vist en alguns actes públics’, ha dit, però ha negat que hi tingués cap mena de relació. Sobre el viatge que va fer a l’Uruguai i l’Argentina amb una comitiva del PP en la qual hi havia Pérez, ha declarat: ‘Jo vaig ser allà per actes polítics del PP. Però no sé si hi era, el senyor Pérez.’ De Lugo li ha demanat per l’expressió ‘tot és fals, excepte alguna cosa’, que va dir sobre el cas Gürtel. Rajoy ha explicat que tot el que s’havia publicat sobre ell i els seus col·laboradors era mentida, però que les informacions que no els afectaven podrien ser certes. L’advocat ha acabat el seu interrogatori exigint un acarament entre Mariano Rajoy i Luis Bárcenas. El president del tribunal ha desestimat la petició perquè significaria entrar directament en la causa de la caixa B. Ací podeu veure la declaració sencera:

Summary: Un Rajoy impertinent s’espolsa la responsabilitat de la comptabilitat del PP


Després d’una breu treva, la neu es pot anar escampant i generalitzant en molts llocs del país pràcticament a cota zero. Us oferim la informació actualitzada, minut a minut, dels llocs on neva i dels efectes que té la nevada.  . 20.40 – Trànsit informa que s’ha tallat la GIV-5201 entre Viladrau i Sant Marçal del Montseny, i que cal portar cadenes a la BV-5114 entre Campins i el Montseny. A més, adverteix de la presència de neu i plaques de gel en diverses carreteres. ⚠⚠⚠ ❄PRUDÈNCIA per plaques de NEU/GELGI-542 Osor-Sant Hilari SacalmGI-543 Viladrau-Arbúcies GI-550 Sta Coloma Farners GI-552 Arbúcies GIV-5411 Sant Hilari Sacalm-Coll de RevellC-25 Espinelves-Coll de RevellAP-2 Banyeres-Soses Consells:https://t.co/MVWQE5x0Br — Trànsit (@transit) February 27, 2018 20.27 – El director general de Protecció Civil, Joan Delort, ha afirmat que la mesura de restringir el trànsit de camions a la xarxa catalana que s’ha aplicat des de les quatre de la tarda no vol ‘penalitzar’el sector del transport, sinó garantir la seguretat. Segons Delort, la mesura que s’ha adoptat serveix per a evitar casos com el d’aquesta matinada de dilluns a dimarts, quan l’accident d’un camió a la C-25, en terme de Sant Bartomeu del Grau (Osona) ha deixat encallats 200 vehicles en un tram de 8 quilòmetres. 20.08 – Queixes i indignació entre molts dels camioners que han hagut d’aparcar els seus vehicles en àrees de servei o zones d’estacionament a causa de la restricció preventiva de trànsit pel temporal de neu. Els Mossos han començat a aturar els camions de més de 7,5 tones a les quatre de la tarda i no està previst que s’aixequi la mesura fins aquest dimecres. És la primera vegada que es pren aquesta mesura a causa d’un temporal de neu. 19. 46 – La Universitat de Girona suspèn l’activitat acadèmica aquest dimecres per l’episodi de nevades. 19.40 – La pedania de Les Nogueres, a la Plana d’Utiel, ha quedat incomunicada per la neu. 19.31 – Segons Maria Eugènia Domènech, directora del Servei Català de Trànsit, hi ha afectació per la neu a l’A-2, al Bruc, i a l’AP-2 a Soses i la carretera de Viladrau a Sant Marçal de Montseny està tallada. També recorda que els camions de més de 7.500 quilos tenen prohibit circular. 19.29 – Segons Protecció Civil, el temporal de neu durarà 24 hores més i cap a les 22.00 començarà a agafar. Amb el pas de les hores, la neu s’anirà convertint en pluja de manera heterogènia a tot el país. 19.16 – El director de Protecció Civil alerta de la possibilitat de nevades a cota zero en les pròximes hores. De cara a demà, les precipitacions aniran guanyant terreny i les precipitacions en forma de neu 19.13 – Manlleu és una de les localitats del Principat on ha nevat amb més força: El #Ter #Manlleu #nevada pic.twitter.com/tqMX2TSS1R — Gemma Farran (@gemma_farran) 27 de febrer de 2018 19.10 – Segons el Servei Meteorològic de Catalunya, demà a primera hora nevarà arreu del Principat. Demà a primera hora nevarà a tot el territori; amb el pas de les hores la neu passarà a pluja, que serà abundant a molts punts. Tota la predicció al butlletí: https://t.co/C0jpuGa0AY #meteocat — Meteocat (@meteocat) 27 de febrer de 2018 19.05 – La policia de la Generalitat Valenciana informa que a la CV-345 s’estan formant plaques de gel. Seguiment #nevades ❄. Policia de la @generalitat informa que en la CV-345 a l’altura d’Higueruelas direcció La Yesa s’estan formant plaques de gel. @BombersValencia informa que una unitat de #BombersForestalsGV està netejant i tirant sal a la CV106 i la CV-109. — GVA 112CV (@GVA112) 27 de febrer de 2018 19. 02 – Els transportistes tarragonins critiquen la prohibició del trànsit de camions per la nevada. Lamenten que no s’apliquin mesures ‘més flexibles’ per a permetre l’arribada de vehicles a la seva destinació en funció de les condicions sobre el terreny. 18.59 – A l’AP-2 entre Lleida i les Borges Blanques hi ha complicacions en la circulació. Podeu consultar totes les vies tallades o amb dificultats en aquest enllaç. 18.53 – Segons els observadors de la XOM, s’han acumulat 2 cm de neu a Alcoletge i 1 cm a Collbató i a Monistrol de Montserrat. A Terrassa comença a agafar. I no para a les 18,30 a Alcoletge #Lleida #nevadaTV3 pic.twitter.com/9WOe9OjNTf — Carolina Gili (@cgilif) 27 de febrer de 2018 18.49 – Emergències recomana tenir especial cura de les persones grans o en situació de vulnerabilitat perquè es protegeixin del fred. Estigueu atents a la família i veïns que es trobin en situació de #vulnerabilitat, especialment gent gran, perquè es protegeixin del #fred. #ProteccioCivil pic.twitter.com/YhGg37ro1Q — EmergènciesCatalunya (@emergenciescat) 27 de febrer de 2018 18.47 – El Departament de Salut ha demanat als ciutadans que truquin directament al Centre d’Atenció Primària (CAP) o a l’hospital si aquest dimecres han de reprogramar una visita per culpa de la nevada. 18. 38 – Al País Valencià, la CV-392 està intransitable des del km 13. A la CV-391 es necessiten cadenes a partir del km 11. 18. 35 – Salut recorda que els hospitals funcionaran demà amb normalitat i que si cal reprogramar visites tindran prioritat aquells qui tinguin dificultats per translladar-se per culpa de la neu. 18. 28 – Demà a la matinada, l’episodi de fred es concentrarà a les comarques del litoral central del Principat. Actualització de la situació de risc per #fred: Demà a la matinada, l’episodi de fred es concentrarà a les comarques del litoral central #ProteccioCivil #NEUCAT — EmergènciesCatalunya (@emergenciescat) 27 de febrer de 2018 18. 21 – Barcelona demana ‘màxima prudència’ en els desplaçaments davant la previsió de nevades. Es recomana l’ús del transport públic, especialment del metro. Malgrat que els gruixos previstos són de dos centímetres com a màxim, poden causar afectacions en el transport. 18.15 – La Universitat de Barcelona diu que les activitats d’avui, i probablement les de demà no tindran efectes acadèmics. ⚠ACTUALITZACIÓ⚠ Vers la previsió de ❄ durant la tarda i nit d’avui, recomanem als estudiants que s’hagin de desplaçar a les seves llars ho facin en qualsevol moment. Les activitats obligatòries i les avaluacions d’avui, i probablement demà, no tindran efectes acadèmics. — Universitat de Barcelona (@UniBarcelona) 27 de febrer de 2018 18.13 – Ensenyament recorda que demà les escoles estaran obertes malgrat que s’alterarà la normalitat de les classes. Les escoles especialment afectades per la nevada es posaran en contacte directament amb les famílies. 18.09 – Trànsit demana prudència a les següents carreteres: ⚠⚠⚠❄PRUDÈNCIA per plaques de NEU/GEL GI-543 Viladrau-Arbúcies GI-550 Sta Coloma Farners GI-552 Arbúcies GIV-5411 Sant Hilari Sacalm-Coll Revell A-2 El Bruc C-58 Vacarisses-Viladecavalls AP-2 Banyeres del Penedès-Soses N-240 Figuerola del Camp pic.twitter.com/vbg4Jzvo7M — Trànsit (@transit) 27 de febrer de 2018 18.05 – Segueix nevant sobre el monestir de Poblet Segueix la nevada sobre el Monestir de Poblet @patrimonigencat @MeteoDelCamp @meteocat @catexperience @costadauradatur @TomasMolinaB @meteoprades pic.twitter.com/ZTNuwARR8d — Monestir de Poblet (@MonestirPoblet) 27 de febrer de 2018 18.03 – Està tallada per la neu la GIV-5201 de Viladrau a Sant Marçal i és obligatori l’ús de cadenes a la BV-5114 de Campins a Montseny. Consulteu amb detall totes les vies tallades o amb dificultats en aquest enllaç. 17.59 – La neu i el gel afecten un tram de 103 quilòmetres de l’AP-2, entre Soses (Segrià) i l’enllaç amb l’AP-7 a Banyeres del Penedès, i d’11 quilòmetres a l’A-2, a la zona del Bruc (Anoia), segons informa el Servei Català de Trànsit (SCT). A la C-58 entre Vacarisses i Viladecavalls i a l’N-240 al Coll de Lilla també hi ha problemes per la nevada. 17.57 – Joan Delort, director general d’Emergències, assegura que la nevada va a més, ‘no només en extensió, sinó també en intensitat’. 17.49 – La Generalitat recomana als assistents al Mobile World Congress organitzar la tornada als hotels el més aviat possible, especialment si aquests es troben fora de Barcelona. ⚠❄Visitors to the #MWC18. Organize your return to the hotels as soon as possible, mainly if you have to move outside Barcelona #forecast #snow in next hours (~20 or 21pm)#NEUCAT pic.twitter.com/57H3y8bDzf — gencat (@gencat) 27 de febrer de 2018 17. 15 – Emergències recomana que les persones que demà no puguin anar a una visita programada es posinen contacte amb el propi centre per reprogramar-la i alerta que el telèfon 061 no serveix per a reprogramar visites, sinó per atendre consultes. 17.05 – Malgrat que no hi ha carreteres tallades, Protecció Civil recomana evitar el cotxe. 17.00 – Salut demana reprogramar visites només en cas que els usuaris s’hagin de desplaçar en cotxe. 16.46 – La neu a Cervera comença a agafar a terra: La nevada a Cervera és moderada i comença a agafar a terra. (Imatges de la càmera de TV3 a la capital de la Segarra). #meteocat pic.twitter.com/q6sotzvWmT — Meteocat (@meteocat) 27 de febrer de 2018 16.45 – Fotografies de la nevada a Agres (Comtat): 16.30 – La secretaria general de l’Esport fa les següents recomanacions: Es recomana anul·lar les activitats esportives i extraescolars a l’aire lliure a partir d’aquesta tarda, sempre que la seva celebració pugui causar un risc per al correcte desenvolupament i per la mobilitat dels practicants i espectadors. Es recomana seguir puntualment les informacions i previsions de la Direcció General de Protecció Civil davant la situació meteorològica excepcional. 16.25 – Consulteu ací les últimes recomanacions de Protecció Civil. 16.20 – Ensenyament no ordena el tancament generalitzat d’escoles al Principat. 16.10 – L’Ajuntament de Barcelona activa l’operació fred per oferir assistència a les persones sense llar durant el temporal. Activada l'#OperacióFred. Es reforcen els equips d'emergències socials per oferir a persones sense llar allotjament en un centre municipal 👉🏼 https://t.co/5CYrjHCjle pic.twitter.com/SBwtqC6LR2 — Ajuntament de BCN (@bcn_ajuntament) February 27, 2018 16.00 – El GVA informa que les vies més afectades pel temporal són a Els Serrans i Requena. Carreteras de @dipvalencia en alerta por ❄. Están abiertas pero hay que tener #precaución.🛣CV-345 i CV-350 en #LosSerranos.🛣CV-391, CV-392, CV-395, CV-455, CV-467, CV-474 i CV-475 en #Requena. — GVA 112CV (@GVA112) February 27, 2018 15.55 – Fins ara les carreteres més afectades pel temporal són a la Selva i Osona: GI-543, GI-550, GI-552, GIV-5201 i GIV-5411. 15.43– Els centres de salut activaran un protocol de reprogramació de visites per les persones que no puguin desplaçar-s’hi demà. El telèfon 061 es reforçarà per atendre les consultes de persones que tinguin dubtes sobre si han d’anar a urgències. 15.33– Protecció Civil anul·la el transport escolar de demà a tot el Principat i, per tant, les classes no es podran dur a terme amb normalitat: els centres educatius no tindran activitat lectiva però sí funció d’acollida als nens que hi vagin. Es demana que s’eviti substituir el transport escolar per transport privat en les zones nevades. 14.15 – Nevant a la Sagrada Família: 14.00 – Restringida a circulació de camions al Principat a partir de les quatre de la tarda. 13.58 – Protecció Civil preveu ‘moltíssims problemes’ als accessos a Barcelona aquesta tarda i demà al matí. El director general de Protecció Civil, Joan Delort, ha alerta d’un episodi de neu ‘dur’ i ‘molt advers’ en les pròximes hores i ha fet una crida a la ciutadania perquè posi de la seva part davant d’unes conseqüències que es preveuen ‘molt greus’. Delort ha assenyalat que hi haurà ‘moltíssims’ problemes als accessos de Barcelona, tant aquesta tarda quan els ciutadans tornin a casa seva com demà al matí. Ha recordat que cada dia entren i surten 500.000 vehicles de la capital catalana. ‘Imagini’s que cadascú hagi de posar cadenes, un es creua, l’altre patina… això acaba acumulant una sèrie de problemàtiques’, ha afegit. De fet, ha avisat que ‘no hi ha remeis màgics’ i que no s’arregla amb màquines llevaneus perquè si hi ha vehicles travessats no poden treballar. 13.50 – Continua la nevada, entre feble i moderada, a Barcelona: Neva!!! https://t.co/8GVMT7aFfJ — Parc Tibidabo (@parctibidabo) February 27, 2018 13.25 – La neu cau a diversos indrets de Barcelona i de la rodalia. De moment de manera feble. #Neva a Montjuïc #Barcelona, poquet a poquet pic.twitter.com/1G1K5euKCi — Myr #DI🎗 (@myriammoysset) February 27, 2018 Comença a nevar a Barcelona a la Ciutat de la Justícia #nevadaTV3 #neuRAC1 pic.twitter.com/Ut7qWw8XVt — Joel Reguant 🎗 (@jreguant) February 27, 2018 Yep, it's snowing in Barcelona.The show's third most exciting launch.#mwc18 pic.twitter.com/BM3VgqO0sD — Mike Lowe (@mrmickeylowe) February 27, 2018 A Reus ja fa estona que hi neva: Nevant a Mercabarna ja! 🙌😁 @btveltemps #nevadaTV3 pic.twitter.com/6XsPChkY9b — J.R ⌚👨🏻💻 (@joanromeror) February 27, 2018 13.13 – La neu ha afectat aquest dimarts 76 rutes de transport escolar a la Selva, Osona, Berguedà, Solsonès i Vallès Oriental i, com a conseqüència, 2.139 alumnes han quedat afectats per aquestes rutes alterades. Concretament, s’han anul·lat totes les 44 rutes de transport escolar d’Osona, i també tretze més han quedat afectades al Vallès Oriental, onze al Berguedà, una al Solsonès i set a la Selva. Les rutes afectades de la Catalunya Central han causat problemes de transport a 1.422 alumnes, les del Vallès Oriental han afectat 447 alumnes i les de la Selva 270 més. 13.10 – Aquesta és la precipitació que cau al Principat, en forma de neu: Les precipitacions en forma de neu cauen a les comarques de Tarragona, sud de Barcelona i sud de Lleida. En general són febles. En aquest enllaç https://t.co/UFF6pznUys trobareu totes les observacions de neu dels nostres col·laboradors de la XOM. #meteocat pic.twitter.com/Vwu70l3D6P — Meteocat (@meteocat) February 27, 2018 12.50 – El gruix de la precipitació es concentra al País Valencià. Però hi ha unes taques de precipitació, més febles, al Baix Llobregat i al Camp de Tarragona. 12.41 – Primers flocs de neu a Gavà i a Sant Feliu de Llobregat. 12.39 – La neu també ha començat a caure a comarques del Camp de Tarragona. En ciutats com Tarragona i Reus hi cauen flocs des de mig matí, però la neu no agafa i no ocasiona complicacions de trànsit. Les volves arriben fins a cota zero, a nivell de mar, i s’estan deixant veure en diversos municipis del Tarragonès, el Baix Camp i l’Alt Camp. 12.30 – La neu arriba també a la rodalia de l’aeroport de Castelló, a 330 metres. Informa Europa Press. 12.20 – Afectacions per la nevada a Catalunya: La intensa nevada que ha caigut aquest dilluns a la nit ha obligat a suspendre totes les rutes de transport escolar de la comarca d’Osona. De fet, aquesta és la comarca que s’ha vist més afectada per la nevada amb afectacions importats a eixos viaris com la C-25 i la C-17. La Universitat de Vic també ha informat que ha cancel·lat les classes i 5.000 alumnes s’han vist afectats. Segons informa Emergències, el temporal també ha obligat a suspendre algunes rutes de transport escolar al Moianès -la ruta de Collsuspina-, a la Selva -la ruta entre Amer i Anglès- i el Berguedà -el transport escolar entre Olvan i Lluçanès-. Informa l’agència ACN. 12.10 – Aquesta és l’extensió actual de la precipitació. Font: Meteociel.fr. 12.00 – L’episodi de neu més intens comença des d’aquest migdia i s’allargarà ben bé vint-i-quatre hores. La nevada ha començat a caure en comarques com la Foia de Bunyol i la Plana d’Utiel, amb afectacions a l’autopista A-3 i a la línia del TGV entre València i Madrid, on hi ha retards de fins a mitja hora. També ha començat a nevar en alguns indrets del Camp de Tarragona. La previsió meteorològica indica que la nevada s’extendrà cap al nord, amb a cota pràcticament zero al Principat, i d’uns tres-cents metres al País Valencià.

Summary: En directe: Malestar entre els camioners per les restriccions de circulació preventives per la nevada


Milers de persones es manifesten pel centre de Perpinyà per la vaga general convocada per la CGT, la Federació Autònoma i la FSU. A la convocatòria, s’hi ha adherit el moviment de les Armilles Grogues i més col·lectius. A la matinada, tres columnes han sortit del Centre de Recaptació de l’avinguda de la Costa Vermella, del liceu Aragó i de l’Agència de Salut han blocat indrets claus de la ciutat com el mercat de Sant Carles. Notable manifestació de la vaga general avui a Perpinyà amb un matí de bloquejos al mercat de Sant Carles i altres punts de la ciutat amb sindicats i Armilles Grogues. Es preveuen bloquejos a la tarda a Sant Carles i una assemblea interprofessional per abordar accions futures. pic.twitter.com/w0xKlnS10E — Pablo Bonat (@pablobonat) February 5, 2019 Vaga a Catalunya Nord. Se comencen a aplegar els manifestants, sindicats i armilles grogues a la Plaça Catalunya de Perpinyà. pic.twitter.com/mPBZKMCFXI — Júlia Taurinyà (@JuliaTaurinya) February 5, 2019 La manifestació acabarà a la plaça de Catalunya, però els piquets continuaran amb operacions de blocatge al nucli urbà. ‘L’objectiu serà informar la població’, diu Jean-Claude Zaparty, de la CGT. Finalment, cap a les 15.00, una gran assemblea general reunirà sindicalistes i Armilles Grogues als nous locals de la CGT. La vaga afectarà principalment els sectors de la salut, correus, energia, transports i construcció. També és previst que es mobilitzin els jubilats.

Summary: Milers de persones es manifesten a Perpinyà per la vaga general convocada per les armilles grogues


‘Punxada total.’ Així s’expressava un simpàtic membre de l’equip de premsa de Ciutadans ahir al vespre quan va veure l’Auditori de Cornellà mig buit. Efectivament, el míting d’Albert Rivera i Inés Arrimada va fer llufa. No va arribar a omplir ni mitja entrada, i un oportú paravent va ser col·locat per a tapar els espais buits. A fora al carrer, a la mateixa hora, hi havia l’escena contrària. Es van veure moltes famílies de ‘pericos’ que anaven passant a peu cap a l’estadi Cornellà – el Prat, de camí cap a la victòria. Espanyol 1- València-0. A les eleccions municipals passades les xifres a Cornellà van ser aquestes: podien votar més de 60.000 persones. 3.926 van escollir el partit de Rivera. 3 regidors i l’11% dels vots. Imatge del públic pocs minuts abans de començar l’acte. Al fons, el paravent. (fotografia: AB). Albert Rivera va arribar tard i quan va entrar Inés Arrimadas ja acabava. Segons que sembla, Rivera arribava tard perquè s’havia entretingut amb l’agència de notícies AFP. Com sempre, guapo i ensenyant pit, el senyor Rivera va parlar mitja hora. I l’home no va poder evitar de comentar la notícia del dia: la relliscada de Mariano Rajoy a Onda Cero. Rivera es desesperava: ‘Si el president del govern d’Espanya és incapaç d’explicar a la ràdio per què tenim la nacionalitat espanyola o no la tenim… Si ens ha de representar Rajoy en un envit com el d’Artur Mas, anem fins. I si Margallo ha de debatre amb Oriol Junqueras… A vegades penso: per favor, deixeu-nos guanyar i no digueu res. Cada vegada que un ministre bada la boca, o Rajoy fa això que fa a la ràdio, és com marcar-se gols a la porteria pròpia. Deixeu-nos guanyar; fa vuit anys que piquem pedra, ens coneixem Catalunya i no venim una vegada l’any.’ Deixeu-nos guanyar. Albert Rivera, força fred durant la seva intervenció, només es va posar una mica sentimental quan va explicar què significa ser espanyol a Catalunya: ‘Ser espanyol a Madrid, Múrcia, Sevilla, Astúries, Extremadura… bé, té les seves dificultats. Potser no t’agrada què fa el govern, però un pot ser espanyol sense haver de donar explicacions. La cosa difícil és ser espanyol, i voler continuar essent-ho, essent alhora català, i a Catalunya. I això ho sabem nosaltres. No han de venir uns altres a donar-nos explicacions. Vénen aquí, desembarquen a la campanya, i se’n van quatre anys. Desapareixen del mapa.’ Aquesta idea, ‘els de fora’, Rivera la va insinuar més d’una vegada. Ell, el PP i el PSOE els dibuixa així. Tampoc, s’ha de dir, no va poder evitar d’insinuar que el procés és propi de dictadures. En fi. Les paraules són aquestes: ‘Jo sí que reconec que aquestes eleccions són molt importants. Però no són un plebiscit. En democràcia no hi ha plebiscits. Els plebiscits es convoquen en règims que no són democràtics. En democràcia hi ha eleccions.’ Ara, el to general de l’acte va ser més aviat apagat, sense estridències pels presents. En canvi, pels televidents… El públic, va fer de públic moderat: no va oferir ni crits ni ovacions. Res de masses exaltades. Rivera va estar divertit fent mofa d’alguns cartells electorals de l’equip rival: ‘Hi havia un cartell que deia que en el país nou menjaríem gelat cada dia!’ Rivera, això sí, més d’una vegada va insistir que el 27-S la gent no podia fer pont. Els preocupa l’abstenció. Més que les fugues, que també. L’home va alertar més d’una vegada que els seus simpatitzants no acabin votant Lluís Rabell, de Catalunya Sí que es Pot. Ja ho havia fet abans Inés Arrimadas: ‘No cometem l’error de lliurar el nostre vot a un senyor que va reconèixer haver votat sí a la independència el 9-N. No ens equivoquem.’ Rivera va marxar tal com havia entrat. Amb tots els passos estudiats. Fotografia amb nens, i adéu-siau. Mitja hora de rellotge bilingüe: tres minuts de discurs en català, i 27 en castellà. ‘Unidos ganamos’ i ‘Escapemos’ (fotografia: AB). Demà serà precisament Rabell, i Pablo Iglesias, que vindran a Cornellà a fer el seu míting. De camí potser es trobaran aquesta curiosa imatge que vam veure ahir, una mica perduts pels carrers de Cornellà. El cartell del PP diu ‘Unidos ganamos’. I la marca de whisky JB, ‘Escapemos’. Dues maneres de veure-ho. Els germans Muñoz, Estopa, ahir eren a Barcelona, a la festa dels vint anys de la sala Luz de Gas. Segons que va informar a Twitter el periodista Jordi Biancotto, van interpretar una versió d’una cançó de Joan Manuel Serrat: ‘Me’n vaig a peu’. Una tercera manera de veure-ho.

Summary: Ciutadans fa llufa a Cornellà de Llobregat


La Junta Electoral espanyola ha imposat una multa de 1.200 euros a la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals (CCMA) per l’emissió a TV3 del documentari ‘Un procés dins el Procés‘ sobre els familiars dels presos polítics el 9 d’abril, durant el període electoral pels comicis del 28 d’abril. La resolució considera que el documentari afavoria les candidatures independentistes que concorrien a les eleccions espanyoles, per la qual cosa va vulnerar ‘els principis d’igualtat, proporcionalitat i neutralitat informativa’. Argumenta que no va haver-hi intencionalitat de la CCMA de cometre una infracció i persistir en la conducta infractora, però que ‘la culpabilitat de la CCMA radica en la falta de diligència per evitar la vulneració del principi de neutralitat informativa que els mitjans de comunicació de titularitat pública han de respectar durant el procés electoral’. Segons la Junta electoral espanyola, a més, el documentari ‘ofereix una imatge de victimització d’un sector de la societat catalana que resulta obertament favorable a posicions polítiques que coincideixen amb les defensades per una part de les formacions que es presenten a les eleccions espanyoles del 28 d’abril de 2019’. També diuen que el documentari transmet un ‘missatge legitimador de la causa separatista’. A les al·legacions que va presentar la CCMA s’argumentava que l’emissió del documentari encaixa amb el dret fonamental a comunicar lliurement informació sobre fets d’indubtable actualitat i interès informatiu i que el tractament del documentari no era electoral o partidista. ‘Un procés dins el Procés’ dirigit per Gaspar Hernàndez, i produït per Incís Films mostra el procés psicològic i emocional de les famílies dels presos. A la cinta, les famílies expliquen des de la intimitat de casa seva les eines psicològiques que han adquirit durant els últims mesos per afrontar l’adversitat i ser més resilients.

Summary: La Junta Electoral espanyola multa la CCMA amb 1.200 euros pel documentari sobre les famílies dels presos polítics


Caminar pel Cabanyal-Canyamelar és acostumar-se als detalls, petites rajoles modernistes, cases de colors, àvies a la porta de casa parant la fresca que arriba de la mar. Són els carrers llarguíssims paral·lels a la platja, connectats en perpendicular per les vies de les antigues séquies (en Gasch, que ara és Mediterrània, el Riuet o la Cadena): la trama urbana, com una xarxa estesa a la sorra, que conforma l’antic poble mariner i la seva història i la gent que l’ha fet. I la que hi viu ara. Hi ha un tram d’aquest barri, però, una franja de terra cremada, una línia imaginària des de l’estació del tren fins a mar, que el talla a cop de navalla. Per aquí hi volien fer passar l’avinguda que havia d”obrir València al mar’, una idea covada dècades enrere i que, quan va arribar el PP a l’Ajuntament, amb Rita Barberà com a mestressa absoluta del corral, va prendre especial virulència. La prolongació de l’avinguda de Blasco Ibàñez, una operació d’especulació immobiliària de primer ordre, pretenia enderrocar més de mil sis-centes cases, convertir el tradicional carrer de Sant Pere en un ‘bulevard’, allargar l’avinguda fins a la platja i alçar-hi, a banda i banda, blocs en barrera llestos per a vendre’s al millor postor. Era l’acta de defunció del Cabanyal, de la seva forma de vida, d’un espai més que singular, únic. La megalomania especulativa, però, va topar amb la resistència del veïnat. Durant més de vint anys, la gent del Cabanyal ha viscut ‘alçada en so de pau’, com els agrada de dir, per fer ressaltar el valor al barri, el modernisme popular que ha meravellat arquitectes de renom, la història viva que uneix Sorolla i les cigarreres, els bous i les barques, les barraques i el balneari de les Arenes. L’any 1998 es va crear la plataforma Salvem el Cabanyal. Han estat un exemple de lluita, de perseverança i d’imaginació. Quan els deien que no hi havia res a fer, trobaven un nou recurs, juristes, arquitectes, el món; han fet manifestacions, vagues, cançons, s’han inventat festivals d’art, de teatre, del que sigui perquè vingueu a conèixer aquest barri preciós, i a estimar-lo com nosaltres l’estimem. I han guanyat. Aquella obsessió malaltissa de Rita Barberà per a imposar la seva voluntat i tombar el barri va topar amb la protecció legal que mereixia. Deu mil vegades va anunciar que començava les obres i deu mil vegades la realitat li ho va rectificar. El canvi de govern a l’ajuntament, ara fa dos anys, va significar un alleugeriment difícil de descriure. Finalment es podria començar a reparar tant de mal com s’ha fet al Cabanyal. ‘Obrir València al mar, diuen? Nosaltres som el mar!’ Zona zero, ferida oberta. El temps que ha passat amb l’espasa de Dàmocles a sobre el cap, però, li ha deixat una ferida oberta que sagna sense contenció: la tristíssima herència de Rita Barberà és l’anomenada ‘zona zero’, la franja que traçava l’avinguda fantasma i que durant anys, dècades, ha estat pastura de malvestats. El procés de degradació programada que ha viscut aquesta zona és de manual: expropiacions, compra de cases (a cap preu: si no vens ara i no agafes el que te’n donen, demà te la prendran per res) i desallotjaments per a fer-ne directament fora una part dels veïns; brutícia, marginalitat i crits per a acabar de foragitar-ne la resta. Les entitats del barri, des de Salvem el Cabanyal a les confraries de la Setmana Santa Marinera, s’han unit per posar en relleu una situació que, de fa massa temps, és insostenible. Ja han fet una concentració al centre mateix de València per ‘compartir’ amb la resta de ciutadans un dia qualsevol a la ‘zona zero’, amb música a tot drap i foc al carrer i deixalles i traficants. Hi ha hagut també una manifestació unitària al barri mateix. Per reclamar l’atenció, i la intervenció ‘global’ que, ara per ara, no tenen. ‘Ningú no ho vol mirar, això. Aparten els ulls. Literalment.’ Tino Villora és el portaveu i un dels fundadors de Salvem el Cabanyal. Ens acompanya en aquesta caminada pel ‘paisatge després de la batalla’. Perquè, d’entrada, ens recorda, s’ha de mirar. Els polítics, ‘fins i tot periodistes’, ‘són incapaços de mantenir la mirada a les zones més dures de la convivència social’. Ara fa poc, el batlle, Joan Ribó, i el president de la Generalitat, Ximo Puig, van visitar el Cabanyal. En algunes zones, hi amplien les voreres, hi arrangen el paviment, ‘reurbanitzen’. ‘No van venir ací’, relata Villora: ‘De la séquia d’en Gasch cap al nord, hi ha la zona zero: van caminar de la séquia d’en Gasch cap al sud. I ja està’. Hi ha grans descampats i petits solars que marquen l’espai que fou una casa, portes tapiades, esventrades, boques obertes alçades al cel amb poques dents. Entre un solar aparedat i un altre que exposa les vergonyes al vent, s’alça un edifici vestit de dol, de tres plantes. No hi queda res, llevat de l’estructura precària. ‘Aquesta casa és declarada en estat de ruïna des de fa més de deu anys. I ací la tens. Ara què hi han fet? Hi han posat la tela negra perquè a ningú no li caiga res al cap. I ja està.’ I les casetes del voltant del descampat, mudes, sense portes, amb aquell aire encara del que van ser, de qui són? ‘La majoria, de l’ajuntament.’ Al fons, una bicicleta del Valenbici, el servei municipal de lloguer, recolza, abandonada, en un senyal de prohibit el pas. ‘Ningú no ho vol mirar, això. Aparten els ulls. Literalment’ Continuem caminant. I, d’allà on els profans només podem veure cases abandonades, Tino Villora en poua la història. La que tenia i la que té. La casa a tocar de l’escorxador, on es reuneix el Salvem, per exemple: ara és allò que els veïns anomenen ‘la narcosala’: ‘S’hi ha botat foc un parell de vegades.’ L’endemà dels bombers, de ser potser nota breu en algun diari, de l’ensurt general, tot torna a començar. ‘Els que la controlen, de vegades lloguen espais per a punxar-se. I no hi ha manera.’ Una cadira atrotinada a la porta, roba penjant a les finestres, senyal per als entesos: ara hi pots entrar, ara no, ara tal. Tot tapiat o esbotzat. Xeringues. Misèria i companyia. L’edifici és de l’ajuntament. Quan travesses per un carreró que en realitat no ho és, que són cases que hi falten, topes amb un baix amb persiana i porta mig oberta. A dins, la pobresa que s’enganxa a un matalàs brut, un carretó de supermercat ple d’andròmines, bosses de plàstic, foscor i humitat. Hi viuen. ‘De fa uns deu anys o quinze. En eixes condicions, sí.’ Tino Villora es nega a acabar-s’hi acostumant. No pot ser que les coses hagin de continuar així indefinidament. O pitjor. Perquè no intervenir és actuar, de fet, empitjorant-ho. I es pregunta, com fan tants veïns en aquesta part invisible de la ciutat, ‘on són els serveis socials’. Perquè ara arribem a ‘la zona en què la gent té dificultats per a viure tranquil·lament en sa casa: no tenen intimitat, hi ha soroll, partits de futbol de matinada… de tot’. Aquest de tot inclou tràfic de droga, baralles de galls, fogueres al carrer, mainada mig nua, escombraries, deixalleries, crits, música a qualsevol hora del dia o de la nit. Segons quan passis per segons quins llocs, et costarà de creure que ets a València, en ple segle XXI. Villora evoca les ‘persones que han viscut quinze anys resistint. Més de quinze anys. Aguantant ací perquè els volien tombar la casa. Sa casa. I era l’únic que tenien’. Molts se’n van haver d’anar. Empesos literalment per aquell mobbing insuportable practicat des de l’administració. Es van utilitzar famílies sense recursos que, instal·lades amb les seves precàries pertinences en cases que havien d’acabar anant a terra, van servir, involuntàriament, de tristíssima força de xoc contra el veïnat resistent. Uns altres es van quedar. Perquè no tenien possibilitat de canviar de casa. Perquè no ho van voler fer. Perquè no s’hi val. ‘Els veïns resistents viuen en unes condicions que ja s’haurien de capgirar’ No reclamen solucions instantànies. No ho han fet mai. Però Tino Villora recorda dues coses: la primera, que aquests veïns resistents ‘viuen en unes condicions que ja s’haurien de capgirar. Ja han sofert massa’; i, la segona, que això que passa a la zona zero no es queda a la zona zero: ‘Afecta tot el Cabanyal.’ ‘I l’autoestima –raona Villora– és un element molt important per a l’acció i la recuperació.’ És, de fet, una de les primeres tasques que va proposar Salvem el Cabanyal, quan es va crear: recuperar el goig de ser del Cabanyal, de viure-hi, de fer-se’n. Per això, continua, no es pot suportar més aquesta situació: ‘Quin espai de convivència, d’identitat ens resta?’ Tot plegat no és, hi insisteixen, una qüestió secundària. ‘Ens diuen que tot arribarà, que la reurbanització ja portarà els canvis, que d’ací a cinc anys… Però si fóra així, no hi quedaria res, d’ací a cinc anys! Ni autoestima ni poble ni res!’ Per això reclamen un pla d’intervenció que inclogui qüestions bàsiques com ara que els serveis socials es presentin al matí allà on, de nit, hi ha hagut conflicte. Que s’estableixi intermediació real. O que els serveis jurídics de l’ajuntament es personin en els processos per ocupació de les cases que són seves. ‘I que deixen d’anunciar una pluja de milions que encara no sabem on són.’ Hi ha una anomenada Estratègia de Desenvolupament Urbà Sostenible i Integrada, EDUSI, que ha de comptar amb fons municipals i de la Unió Europea. Trenta milions, han dit. Però Villora recorda: ‘Ja els han anunciat qui sap quantes vegades, aquests trenta milions. I, de moment, sabem que tot va acumulant retards. I que no ens ho podem permetre.’ Si no es prenen les mesures adequades, avisa, ‘és com si anares fent un putxero ben substanciós per a la xenofòbia. I això, en un barri popular, és a dir, d’esquerres. I no pot ser. No pot ser.’ Per això s’han mobilitzat. Pocs dies després de la darrera concentració, i de la corresponent denúncia pública, l’ajuntament ha anunciat que farà tancar les disset (disset!) deixalleries il·legals que hi ha localitzades a la zona zero. Tota una sub-sub-economia (lloguer de baixos, ocupació, via forat, del baix contigu, ‘contractació’ d’esporgadors de contenidors, de desballestadors sense cap condició de treball, venda d’alumini, de coure, del que sigui) que ha trobat en els llimbs del Cabanyal un precari camp per córrer. I està bé que s’hi actuï, és clar. Però el fet no fa sinó confirmar allò que ja ens deien els veïns, durant la passejada: ‘Nosaltres protestarem, perquè volem que s’arregle, però és que esperàvem que no haguera fet falta. Hauria haver eixit d’ells.’ Saben que se la juguen, també. I, justament per aquella autoestima de què parlava Villora, no els agrada haver d’ensenyar les vergonyes al sol. Però no tenen cap més remei: ‘Vivim al caire de l’abisme.’

Summary: El Cabanyal, al caire de l’abisme


Aylan Kurdi és el nen de tres anys que ahir va aparèixer mort en una platja de Bodrum, a Turquia. La barca que el portava amb el seu germà i els seus pares a una illa grega va naufragar. El germà, Galp, de cinc anys, i la mare, Rehan, també van morir ofegats. Tan sols va sobreviure el pare. Volien arribar a Europa per demanar un visat que els permetés d’anar al Canadà, on els esperaven alguns familiars. La fotografia d’Aylan mort a la platja va commocionar ahir les xarxes i va obrir un debat ètic sobre la difusió de la imatge. El fet és que ja ha esdevingut un símbol del drama dels refugiats que fugen de la guerra de Síria. El pare d’Aylan i Galp, Abdul·là, era avui al dipòsit de cadàvers fent la identificació dels nens i la muller. Ara vol tornar a Kobane, el Kurdistan, a enterrar-los. La família d’Abdul·là va ser desplaçada unes quantes vegades i el 2012 va fugir a Turquia. Van marxar de Kobane pels intensos bombardaments entre l’Estat Islàmic i els guerrillers kurds, que defensaven la ciutat. Abdul·là tan sols pensa ara a tornar al seu país i diu que no té gens de ganes de quedar-se a Europa. Fergal Keane, periodista de la BBC, hi ha parlat i ha publicat aquest piulet a Twitter: #AylanKurdi Father Abdullah tells me wants to bring his dead children home to Kobane pic.twitter.com/vQUi2jkk02 — Fergal Keane (@fergalkeane47) September 3, 2015 Detenció de quatre sospitosos La policia turca ha detingut quatre sospitosos d’haver participat en l’organització de la flotilla que transportava la família, entre més refugiats, cap a la illa grega. Segons la policia, els detinguts són integrants de les màfies que desplacen refugiats per mar. En el naufragi d’aquest grup d’embarcacions s’han mort una dotzena de persones, segons l’agència de notícies estatal turca. Petició d’asil des del Canadà Teema Kurdi, tia d’Aylan i Galp, viu al Canadà i es va assabentar de la tragèdia per una trucada del pare. En declaracions a mitjans canadencs, ha explicat que havia intentat de pagar el viatge del seu germà, cunyada i nebots amb l’ajut econòmic dels seus veïns. ‘Però no els vaig poder treure d’allà i per això van embarcar-se –diu–. Els pagava un lloguer a Turquia, però la manera com hi tracten els refugiats sirians és horrible.’ Teema Kurdi, que és perruquera a Vancouver, fa vint anys que viu al Canadà. Va demanar l’asil per als seus parents com a refugiats, però les autoritats canadenques no l’hi van concedir. Segons el diari britànic The Guardian, al Canadà tan sols les persones designades formalment com a refugiats poden demanar l’asil i molts kurds expliquen que tenen dificultats per a obtenir aquesta consideració en els camps d’acolliment de l’ACNUR, l’agència de l’ONU per als refugiats.

Summary: La història d’Aylan Kurdi, el nen que simbolitza el drama dels refugiats de Síria


La vaga parcial de cinc hores al metro de Barcelona ha començat a les deu del matí, tal com estava previst, i s’allargarà fins a les tres de la tarda. Durant aquest període, només circularan un 20% dels combois, d’acord amb els serveis mínims dictats per la Generalitat, amb una freqüència de pas que oscil·laran entre els 22 i 25 minuts. És per això que Transports Metropolitans de Barcelona (TMB) ha aconsellat no utilitzar el metro durant la protesta dels treballadors o buscar altres transports alternatius. Segons l’empresa, la xarxa de metro sol registrar 340.000 entrades entre deu del matí i cinc de la tarda, un volum de passatge que no pot absorbir si es redueixen el nombre de trens a una cinquena part. En un cas extrem, TMB podria considerar tancar algunes estacions o suspendre el servei amb l’objectiu de garantir la seguretat dels passatgers. Els treballadors denuncien el bloqueig en la negociació del conveni col·lectiu i reclamen una millora de les condicions laborals. Segons la companyia, la convocatòria de vaga parcial i l’anunci de posteriors mobilitzacions ha interromput les negociacions d’aquest conveni, que ha de substituir el que va vèncer l’1 de gener. TMB va reiterar aquest dilluns a la tarda la seva voluntat de continuar treballant per uns acords que compatibilitzin la millora del servei públic i la millora de les condicions laborals.

Summary: TMB recomana de no fer servir el metro durant la vaga d’avui per evitar aglomeracions


El llibre Llums i taquígrafs, Atles de la Corrupció als Països Catalans (Llibres per la Unitat Popular i Edicions Pol·len) es va presentar ahir al Centre Cívic de Can Rull de Sabadell. L’obra, de quatre volums i set-centes pàgines, recull la corrupció als Països Catalans durant aquests darrers trenta anys. Ha estat coordinada per David Fernández i Àlex Romaguera, entre més, i impulsada per la CUP, amb el suport de la plataforma X-net i el Grup de Treball contra la Corrupció a Catalunya. Neix també de les múltiples preguntes sense respondre que va suscitar la comissió d’investigació sobre el cas Pujol, que David Fernández mateix presidia al Parlament de Catalunya. ‘Quan hi poses xifres i veus com ha evolucionat la corrupció a casa nostra et preguntes com és que no hi ha una revolta popular’, deia David Fernández davant un auditori força ple. Perquè les xifres que conté el llibre són contundents: als Països Catalans hi ha 605 encausats per corrupció, 147 investigacions obertes i 700 causes per frau fiscal. Inclosos els presidents Jordi Pujol, Jaume Matas i Francisco Camps. Més dades: el 17,58% dels consellers de govern dels Països Catalans en el període 1980-2010 han estat encausats i vuit, condemnats. Cal afegir que el 75% dels ministres del darrer govern Aznar han estat investigats o encausats en diverses causes, que hi ha hagut membres de governs empresonats (Francisco Granados i Maria Antònia Munnar), i dirigents de les caixes d’estalvis davant la banqueta dels acusats, al costat de dirigents del sindicalisme o empresaris de la construcció. Simona Levi, per mitjà de la xarxa X-Net, va aconseguir fer seure a la banqueta dels acusats els banquers de Bankia. La intervenció de Levi va ser una de les més aplaudides per la gent: ‘El 80% dels casos de corrupció els han denunciats gent normal, i no les institucions o els grans mitjans de comunicació. Per conquistar la democràcia hem de conquistar la narrativa. Per tant, denuncia el teu polític o banquer més proper. Ell ho faria per tu’, va exclamar entre aplaudiments, després de criticar les institucions i periodistes que no fan la feina de denúncia que els pertoca. Àlex Romaguera, un dels coordinadors d’un llibre on han col·laborat una cinquantena de persones, va voler destacar tres dels casos que estudia aquesta obra monumental: ‘A Catalunya, el cas Innova, perquè afecta la salut, amb més de 30 carpetes i 100 encausats, incloses persones que feien servir pròtesis defectuoses per a oferir serveis sanitaris. Al País Valencià, el cas del conseller Blasco, que s’apropiava els diners destinats a països empobrits. I a les Illes, el cas Rasputin; el govern balear va utilitzar targetes de crèdit oficial perquè consellers i membres del govern balear passessin hores en un prostíbul. En fi, la Universitat de les Illes Balears va calcular en 40.000 milions el cost anual de la corrupció. Doncs just ahir llegia que l’estat espanyol és el que té més cotxes oficials del món: 40.000. Realment hi ha xifres misterioses.’ L’obra ha tipificat cinc principals dinàmiques en els casos de corrupció: el finançament il·legal dels partits polítics; el cicle de la bombolla immobiliària, financera i especulativa; la concertació público-privada; el frau i elusió fiscal; i finalment l’economia global del delicte. Si en lloc de dades parlem de noms, hi trobarem casos com ara el del 3%, Mercuri, Palau, Pretòria, Palma Arena, Gürtel, Filesa, Pallerols, Innova, Clotilde, cas Treball i ITV. N’hi ha tants, de noms, en aquesta obra, que el llibre en paper no consta d’índex onomàstic per raons econòmiques: hauria ocupat 51 pàgines. La versió electrònica sí que permet fer cerques per nom. Julià de Jòdar, escriptor i ex-diputat de la CUP, ha fet un dels epílegs del llibre, i va tenir paraules molt dures amb els polítics convergents i socialistes del Principat. Dels convergents, en va dir: ‘Tenim una tradició de classe dirigent burgesa que des del 1714 no té control. Amb el franquisme va entrar en el col·laboracionisme més directe. I el pujolisme és una branca d’això, si es vol antifranquista. Però en les formes de funcionar i les mentalitats, és el mateix. Recordem que el pare de Pujol es fa ric traficant amb divises. El pujolisme agafa elements constitutius de la burgesia corrupta. Ara nosaltres a la CUP políticament hi hem de treballar, però hem d’anar amb les orelles ben obertes.’ Dels socialistes, en va dir: ‘Amb excepcions, al PSC molta gent corrupta procedeix de la menestralia i són treballadors. És que la corrupció ha penetrat en la gent de baix? Doncs sí. Hi ha penetrat perquè el PSC no surt de la lluita antifranquista, sinó que es crea artificialment. Un partit que no té tradició de lluita profunda, es troba amb gent que es corromp a la primera de canvi. No hi ha ningú impune’, deia Jòdar. El llibre, sobretot al volum 3, recull un ampli ventall d’opinions sobre el fenomen: filòsofs com Marina Garcés, Xavier Antich i Santiago Alba Rico; historiadors com Josep Fontana; l’economista Miren Etxezarreta, l’ex-fiscal en cap José María Mena, el Síndic de Greuges Rafael Ribó, i periodistes com ara Montse Santolino, Pere Culell, Rafa Burgos, Pere Rios… També hi apareix, pòstumament, la veu de Xavier Vinader, el cèlebre periodista d’investigació a qui va dedicat el llibre, i fill de la ciutat de Sabadell. ‘Abans de morir, Vinader va ajudar a dissenyar l’obra’, en paraules de Fernández. Els quatre volums de l’obra porten aquests títols: Llums i taquígrafs. Causes, efectes i costos de la corrupció (1), que analitza globalment el fenomen; Temps de canalles. Topografia de casos als Països Catalans(2), que detalla casos concrets; Afònics. Veus contra el silenci (3), que teoritza sobre el fenomen a través d’estudiosos; i Fent fora la màfia (4), que aporta vies alternatives de funcionament. Un dels moments més distesos de la presentació va ser quan David Fernández va recitar frases dites pels corruptes mateixos. El llibre en recull 250, i ahir se’n van destacar unes quantes: ‘La veritat no canvia res’ (president Sílvio Berlusconi). ‘Si entrem per aquí, prendrem mal’ (president Jordi Pujol). ‘Sóc un dinamitzador econòmic’ (Jordi Pujol fill). ‘Te quiero un huevo amiguito del alma’ (president Francisco Camps). ‘La mala puta no firma’ (sobre la funcionària honesta de Santa Coloma de Gramenet). O la frase que segons David Fernández van dir l’ex-conseller Joan Alavedra i Lluís Prenafeta quan van entrar a la presó: ‘Com és que el llit no és fet i no hi ha vi a les habitacions?’ Avui el llibre en paper es pot adquirir a la seu de la CUP i a l’espai Contrabandos, a Barcelona. Moltes més llibreries també l’oferiran. A partir del 9 de desembre, Dia Mundial contra la Corrupció, el contingut del llibre s’abocarà gratuïtament a la xarxa. Han fet possible l’edició d’aquesta obra 817 mecenes per mitjà d’un Verkami, que va aplegar amb èxit els 30.000 euros que calien.

Summary: Es presenta el monumental ‘Atles de la Corrupció als Països Catalans’


Aquest dimarts, mentre a Madrid se signava l’acord entre el Partit Popular i l’únic representant de Nueva Canarias, el qual assegurava una majoria per al pressupost dels populars, a les Illes se celebrava el Dia de les Canàries, en commemoració de la primera sessió del parlament canari. Dues cares del comportament del nacionalisme majoritari a l’arxipèlag, que oscil·la entre la reivindicació de les Canàries com a nació i el ‘peix al cove’. La diada, dimarts passat, no va estar exempta de polèmica. Ciutadans va denunciar que l’anunci oficial tenia ‘tints independentistes’ que ‘fomenten la ruptura i la separació’, perquè parlava de Canàries com a país i no com a part de l’estat espanyol. El mateix va succeir amb un piulet del CD Tenerife, que va felicitar el Dia de Canàries dient ‘sempre hi ha una cosa que ens uneix: construir un país’. La qüestió nacional havia saltat al centre de la política el 22 d’octubre de l’any passat, quan quatre dels set governs insulars (cabildos) van aprovar mocions en homenatge al 52è aniversari de la creació de la bandera independentista, la dels set estels. També ho van fer diversos municipis, inclòs Santa Cruz de Tenerife. L’estat espanyol, a través de l’advocacia de l’estat i la delegació del govern, va actuar per aturar la celebració d’aquests actes, que van ser prohibits. Dues mil persones hi van respondre amb una manifestació a Santa Cruz per l’anomenat ‘Dia de la bandera nacional’. En termes sociològics, les Illes Canàries tenen una identitat molt forta, només per darrere de Catalunya, el País Basc i Navarra. Un 34% de la població se sent més canària que espanyola o només canària. Els nacionalistes canaris, una crossa per a Rajoy El representant de Nueva Canarias, amb qui el PP ha signat l’acord, es va presentar conjuntament amb el PSOE en les llistes socialistes, sota la condició de donar suport als socialistes en la investidura, però amb autonomia garantida i passant a formar part del grup mixt. Dirigents socialistes, com Susana Díaz, exigien de ‘compartir’ la posició sobre els comptes, però el diputat canari insisteix que va complir l’acord, fins i tot més que el PSOE. Diu que ell va mantenir el ‘no és no’ a la investidura de Rajoy i va demanar un govern de canvi i progrés. En l’anterior legislatura, també va votar a favor de permetre el referèndum català. El govern espanyol havia pactat abans amb Coalición Canaria, pacte que ja va significar uns ingressos extres per a les Canàries de 220 milions d’euros per al 2017 (que s’incrementaran a 360€ el 2018 i 550€ el 2019). El pacte subsegüent amb Nueva Canarias està valorat en 204 milions en sis mesos, diverses inversions en infrastructures i una bonificació del 75% dels bitllets d’avió i vaixell entre els residents a les illes i del 100% per a les mercaderies. El PP també accepta la tramitació de l’estatut d’autonomia enviat per PSOE i CC a final del 2016. Com s’explica el pacte amb el PP en el context canari? Coalición Canaria governa l’arxipèlag ininterrompudament des de 1993, sigui en solitari o amb el suport del PP o amb el del PSOE. La formació és un conjunt de partits insulars amb ideologies moltes vegades contraposades (hi ha nacionalistes, Izquierda Unida i la Unión de Centro Democrático, per exemple). El discurs s’ha cosit amb les reivindicacions econòmiques i competencials i la demanda d’un tracte diferencial basat en la llunyania respecte de la península i la dispersió territorial. També denuncien que són la ‘comunitat més mal finançada’ i que tenen la taxa més alta de risc de pobresa i exclusió social (44,6%). A més, a diferència de Catalunya, que es va trobar amb la negativa de l’estat a qualsevol millora de l’encaix o l’autogovern i amb la sentència del Tribunal Constitucional que mutilava l’estatut, a les Canàries la reforma de l’estatut sembla que ara serà facilitada pel govern espanyol i, en general, les forces estatals són més permissives amb l’autogovern i els trets diferencials. De fet, va ser un diputat del PP qui va impulsar, el 1991, la llei que prohibeix l’ús d’animals en festes i espectacles que comportin maltractament, crueltat o patiment, i va definir la tauromàquia com ‘una salvatjada’. Ni el PP ni el TC no s’ha preocupat mai per això. En general, es pot dir que, essent un poble que ha perdut fa segles la llengua pròpia, el nacionalisme s’ha centrat en les millores econòmiques i en la negociació de més competències per a les Illes. Per això, encara té sentit, per a ells, aquest ‘peix al cove’ del segle XXI. Amb tot, també sorgeixen moments de tensió, quan xoquen els interessos. Paulino Rivero, president fins al 2015, va denunciar el menyspreu absolut de Madrid envers les Illes. Arran de les prospeccions petrolieres, va convocar una consulta sobre la qüestió el 23 de novembre de 2014 (dues setmanes després del 9-N) que va ser suspesa pel Tribunal Constitucional per envair competències de l’estat. El govern canari, finalment, la va substituir per una enquesta, que va mostrar que el 75% de la població estava en contra de les prospeccions. A més, va acusar l’estat de tenir tics ‘autoritaris’ i de voler ‘silenciar la veu dels canaris’. El fet que Repsol, que feia els sondatges, abandonés el projecte després de comprovar que no era rendible, va evitar que el conflicte creixés i es posés en perill el turisme, que representa el 32% del PIB i el 36% dels llocs de feina de les Canàries. També és clau per a aquest acord que, el 23 de desembre, CC i PSOE trenquessin el pacte de govern, principalment per diferències sobre com repartir el fons de desenvolupament, per la llei del sòl i per les tensions en àmbits municipals. Justament, la llei del sòl ha dividit el nacionalisme, amb PP, CC i l’Agrupació Socialista de Gomera per una banda, i el PSOE, Podem i NC per una altra. Denuncien que la llei permetria de saltar-se els tràmits ordinaris en programes d’actuació, ampliar l’ús turístic fora de zones reservades per a aquesta funció i passar per alt els criteris de sostenibilitat i adaptació al canvi climàtic. Després de l’acord pressupostari, el PP s’ha mostrat disposat a entrar al govern canari per formar una majoria al govern. El nacionalisme canari: un cas singular L’autonomia canària té unes característiques singulars. Si el discurs del nacionalisme canari es basa en les condicions de llunyania i fragmentació, aquest mateix discurs és utilitzat per les formacions insulars dins del país per a una baralla constant en la qual denuncien maltractament i desequilibris entre les diferents illes. Com a condició per a donar suport al primer estatut, les illes menors (Hierro, Gomera, Palma, Fuerteventura i Lanzarote) van demanar el mateix nombre de parlamentaris que Gran Canària i Tenerife. Això fa que les illes menors, amb el 17% de la població, tinguin la meitat dels escons i, per tant, hi hagi una gran desproporcionalitat. D’aquesta manera, per exemple, Ciutadans, amb 54.000 vots, no té cap representant i, en canvi, l’Agrupació Socialista de la Gomera, en té tres, amb 5.000 vots. A més, hi ha una doble barrera electoral – del 30% a les illes i del 6% autonòmic– per a evitar la fragmentació en partits d’àmbit insular. A les eleccions al parlament, el nacionalisme es va endur el 38% dels escons, encara que Coalició Canària només va obtenir el 18,2% dels vots i Nueva Canarias el 10,2%. El suport entre illes és dispar, la suma de les dues formacions va ser del 48,16% a El Hierro, del 16,68% a La Gomera, i del 24,68% a Gran Canària. A Gran Canària cal diferenciar entre la capital, Las Palmas, on el nacionalisme treu el 13% dels vots, i la resta de l’illa, on obté el 34%. A més, trobem diferències significatives en el nacionalisme: a Gran Canària és, majoritàriament, d’esquerres, i a Tenerife té un pes més conservador. Coalició Canària, creada el 1993, representa una mescla de partits. Des d’agrupacions insulars de centre-dreta que formaven les Agrupacions Independents de Canàries i van aplegar tant nacionalistes com polítics procedents d’UCD (com Paulino Rivero), fins a formacions d’esquerres com ara Iniciativa Canària Nacionalista (ICAN), que havia estat el referent d’Izquierda Unida. La coalició considera les Canàries una nació i accepta la bandera de les set estrelles verdes. Nueva Canarias, que ara és coneguda per haver donat a Rajoy el vot necessari per a aprovar el pressupost, és una escissió nascuda el 2005 d’Iniciativa Canària Nacionalista. Encara que el 2011 es van presentar conjuntament a les eleccions espanyoles, les diferències persisteixen, principalment en la política de l’arxipèlag. A més, no forma part del govern. En aquest sentit, Nueva Canarias està menys lligada a acords, fet que li va permetre de votar a favor de la demanda de referèndum del parlament català, mentre que CC es va abstenir. El millor resultat del nacionalisme en termes globals va ser el 42,17% de vots obtinguts el 1999. Nueva Canarias considera el seu vot a Rajoy una victòria, ja que li permet d’escurçar terreny amb Coalició Canària, que fa 24 anys que governa i sempre s’ha presentat com el partit negociador a Madrid. En el Dia de les Canàries, Coalició Canària va fer una crida a ‘la unitat i el diàleg’ del nacionalisme, de cara a mirar d’assolir algun pacte que no comporti un afebliment en les eleccions del 2019. Malgrat això, els obstacles per a entendre’s són notables. Hi ha divergències en la llei del sòl i també en la gestió de la Televisió Canària, que va donar una informació esbiaixada de l’acord de Nueva Canarias i el repartiment del fons de desenvolupament (Fdcan). Amb tot, tampoc no seria just de situar el nacionalisme canari només en les demandes econòmiques. Existeix una Acadèmia Canària de la Llengua (espanyola) com la que hi ha en diversos països americans; es va crear una policia autonòmica; i l’estatut que s’ha d’aprovar conté la competència en ports i aeroports, costes i platges, i la capacitat de mantenir relacions amb els països de l’Àfrica Occidental. A més, es reivindica el control de les fronteres, una hisenda pròpia i, fins i tot, una reforma laboral pròpia, que doni preferència als residents de llarga durada i a les empreses canàries en els concursos d’obra pública. L’independentisme canari L’origen del nacionalisme canari es troba en la pèrdua espanyola de Cuba, i la diàspora té un paper fonamental en el seu naixement. El 1901 es crea el Partit Popular Autonomista, vinculat al sindicalisme, i el 1924 es funda a Cuba el Partit Nacionalista Canari (PNC). En el període republicà, fins i tot, es comencen els tràmits per a obtenir un estatut d’autonomia. El primer independentisme sorgeix en la dècada dels seixanta, com un moviment d’alliberament influït per la revolució cubana, la lluita armada i, sobretot, la descolonització de l’Àfrica, continent del qual les Canàries formen part. El 1964, es crea a Algèria el Moviment per l’Autodeterminació i Independència de l’Arxipèlag Canari (MPAIAC), que denuncia la situació d’imperialisme i de colònia de les Canàries, i sorgeixen diversos moviments armats. El 1968, l’Organització per la Unitat Africana considera l’arxipèlag una part de l’Àfrica i, per tant, una colònia d’Espanya, i li reconeix el dret d’autodeterminació. El líder del MPAIAC, Antonio Cubillo, pateix un atemptat el 1978 efectuat pels serveis secrets espanyols, que en aquell moment depenen del ministre de governació, Rodolfo Martín Villa. El 1979, es forma la Unión del Pueblo Canario, que arribarà a ser la tercera força a Gran Canària i obtindrà un diputat a Madrid i l’alcaldia de Las Palmas. Però les diferències ideològiques portaran a la desintegració de la UPC en diversos grups, el més reeixit dels quals serà Izquierda Nacionalista Canaria, que aconseguirà dos escons al parlament canari el 1987. Un discurs centrat encara en l’africanisme i a aplicar les resolucions de descolonització de l’OUA, i també les divisions i escissions, han fet de l’independentisme un moviment amb resultats electorals molt escassos. Els millors resultats van ser els del 1987, quan la formació d’Antonio Cubillo va rebre un 1,31% després del seu retorn d’Alger. En general, el suport electoral als actuals grups independentistes se situa al voltant de l’1%, i la formació més important és, actualment, Alternativa Nacionalista Canària (0,61%). L’ANC va liderar la Coordinadora 22 d’octubre, que va portar les mocions sobre la bandera independentista arreu. Hi ha altres organitzacions, com Azarug (‘independència’, en llengua amaziga), una organització juvenil creada el 1992 que defensa la independència i el socialisme, la democràcia directa, l’ecologisme, l’antimilitarisme i el feminisme.

Summary: El fins ara desconegut nacionalisme canari: tot el que cal saber