El jutge Pablo Llarena ha tornat a fer el ridícul. Ahir, després d’haver-se publicat la sentència contra el procés, va emetre la tercera euroordre contra Carles Puigdemont i va enviar-la a Bèlgica. Tanmateix, ho va fer en castellà, reincidint en l’error de l’última vegada. La fiscalia de Brussel·les ja li ha demanat que l’enviï com a mínim en un dels tres idiomes oficials –anglès, francès o flamenc–, segons que ha explicat la corresponsal de l’agència ACN a Brussel·les, Laura Pous. El març passat, Llarena va cometre el mateix error. Al final, l’euroordre a Bèlgica es va refusar per un defecte de forma, i Alemanya va tombar la rebel·lió. Llarena envia l'euroordre contra Puigdemont en castellà. Bèlgica li reclama en alguns dels seus tres idiomes oficials o, com a mínim, en anglès. Et felicito, fill. — Laura Pous Trull (@laurapous) October 15, 2019 ‘Atesa la complexitat del cas i les dues ordres de detenció europees ja emeses anteriorment contra Carles Puigdemont, el cas requereix una anàlisi legal exhaustiva’, diu la fiscalia en un comunicat. També demana a Llarena la documentació traduïda en algun idioma oficial de Bèlgica, uns documents que el jutge instructor de la causa contra el procés haurà d’enviar la setmana vinent com a molt tard. ‘Una vegada s’hagin rebut les traduccions de l’ordre de detenció europea i tots els annexos, la fiscalia de Brussel·les analitzarà l’ordre’, conclou la fiscalia.

Summary: Llarena torna a fer el ridícul amb l’euroordre a Bèlgica i l’envia només en castellà


L’Audiència espanyola ha refusat de jutjar el major dels Mossos Josep Lluís Trapero a l’Audiència de Barcelona, tal com demanava la seva defensa, arran l’oposició de la fiscalia de modificar l’acusació per un delicte de rebel·lió. L’advocada de Trapero havia demanat que es preguntés a la fiscalia si mantenia l’acusació per un delicte de rebel·lió o el modificava a sedició, d’acord amb la sentència del judici contra el procés, el qual va descartar la rebel·lió. La fiscalia es va pronunciar al respecte la setmana passada responent que no té previst ‘en aquest moment processal’ de modificar la seva acusació per Trapero, ‘sense perjudici del que resulti després iniciar-se el judici oral’, que finalment es farà a l’Audiència espanyola tal com estava previst. L’Audiència espanyola té previst de jutjar Trapero entre el 20 de gener i el 19 de març vinent, així com també l’ex-director dels Mossos Pere Soler, l’ex-secretari general d’Interior César Puig i la intendenta Teresa Laplana. En el seu escrit de conclusions provisionals, la fiscalia demana onze anys de presó per Trapero per un delicte de rebel·lió en considerar-lo una ‘peça clau’.

Summary: L’Audiència espanyola refusa de jutjar el major Trapero a Barcelona


Quim Torra ha tingut una petita picabaralla amb el president del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC), Jesús María Barrientos, quan ha iniciat la seva declaració. A preguntes de Barrientos –jutge que presideix el tribunal– el president de la Generalitat ha informat que no respondria ni les preguntes de la fiscalia ni les de l’advocat de Vox, que exerceix l’acusació popular. Torra ha aprofitat per a explicar que no respondria les preguntes del partit ultradretà perquè és un partit franquista. Barrientos l’ha interromput per a recordar-li que no permetria ‘cap manifestació ofensiva o desqualificadora’ cap a les parts. Torra ha respost que no ho considerava cap desqualificació. Pel que fa a la negativa de respondre la fiscalia, el president ha dit que n’explicarà els motius al final del judici, aprofitant el dret d’última paraula. Vegeu el moment de la topada:

Summary: El jutge Barrientos s’enfada perquè Torra qualifica Vox de partit franquista


1a perla. Un vídeo a la xarxa, un veí de Valls i la inesperada volta al món del quatre de nou. Juan Rubio és un veí de Valls, afeccionat als castells, sobretot de la Colla Vella. Pocs dies després de la històrica diada de Santa Úrsula, del 25 d’octubre proppassat, va compartir a Facebook –amb les cent seixanta-una amistats que té– fotografies i vídeos d’aquella jornada en què la colla de la camisa rosada va carregar un tres de deu i un dos de vuit net i va descarregar un quatre de nou net. Rubio va publicar al seu mur el vídeo de l’emissió del programa ‘Castells en xarxa’ del quatre de nou net descarregat: són quatre minuts espectaculars, d’èpica, esforç i emoció a la plaça del Blat de Valls, amb la magnífica realització habitual del programa i la narració de Carles Cortés i Raquel Sans. Però poc s’imaginava Rubio que aquest vídeo fes la volta al món a través del seu Facebook. Una setmana llarga més tard, el vídeo en qüestió ja té més d’un milió i mig de visualitzacions, és compartit per milers d’usuaris i ha rebut centenars de comentaris de gent de tot el món, impressionada per la gesta: des dels Estats Units a Corea, passant per Jamaica. L’espectacle casteller que és un quatre de nou net descarregat a Valls, admirat a racons de tot el món mercès al fenomen, sovint enigmàtic, de la viralitat. Posted by Juan Rubio on dimecres, 28 / octubre / 2015 2a perla. L’explicació de TV3 sobre el relleu de Carles Costa a Londres. El periodista Carles Costa, corresponsal de TV3 a Londres durant aquests últims quatre anys (després de sis anys a París), s’incorporarà a la redacció d’informatius de la cadena a Sant Joan Despí, segons que han confirmat a VilaWeb fonts de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. Costa va anunciar ahir a Twitter que deixava la corresponsalia en un piulet en què deia: ‘Les etapes no sempre s’acaben ni quan ni com un voldria. Després de deu anys, deixo de ser corresponsal de TV3. Ha estat genial. Gràcies!’ Uns dies abans havia fet uns piulets enigmàtics que ara afegeixen un cert misteri a aquest anunci. Avui la CCMA ha informat que el procés de relleu de Carles Costa entra dins els procediments normals de renovació dels corresponsals a l’estranger, que normalment són d’uns quatre anys; també ha dit que Carles Costa és valorat ‘moltíssim per la seva feina impecable’ i, tanmateix, ha recordat que ‘una corresponsalia no és per a tota la vida’. La tasca que farà d’ara endavant a la redacció d’informatius encara no se sap. No s’ha decidit tampoc qui serà el nou corresponsal a Londres; de fet, el procés de convocatòria d’aspirants és obert, segons que han informat les mateixes fonts. Ací reproduïm els piulets que va fer Carles Costa i també el seu company de càmera, Hèctor Solé. Les etapes no sempre s'acaben ni quan ni com un voldria. Després de 10 anys, deixo de ser corresponsal de TV3. Ha estat genial. Gràcies! — Carles Costa (@carlescosta_) November 2, 2015 I gràcies infinites a la meva mitja taronja professional @HECTORSOLE, responsable de la imatge que heu pogut veure des de Londres. Admiració — Carles Costa (@carlescosta_) November 2, 2015 Moltíssimes gràcies pels missatges d'afecte, de veritat. Ha estat un luxe poder-vos informar durant 10 anys des de París i des de Londres — Carles Costa (@carlescosta_) November 2, 2015 M'arranqn 1 part d mi; professionl, personl, amic, mestre, inspiració.. 1 final sobtat, sense tria x ningu. Gracies @carlescosta_ 👠🎥🐱 — HECTORSOLE (@HECTORSOLE) November 2, 2015 Ens trobarem l futur, n nous projectes, nous horitzons, reinventats. + aviat dl q pensem. Lluny d la foscor d la gola dl llop. @carlescosta_ — HECTORSOLE (@HECTORSOLE) November 2, 2015 @carlescosta_ aquí estem, en la proximitat i en la distancia! 🐱 — HECTORSOLE (@HECTORSOLE) November 1, 2015 3a perla. L’aliança de Juan Carlos i Franco, retratada pel NO-DO. RTVE i Filmoteca Española han acabat de digitalitzar tots els arxius del NO-DO (acrònim de ‘Noticiarios y Documentales’), els noticiaris emesos per la dictadura de Francisco Franco del 1942 al 1976, i ja es poden consultar des d’aquesta setmana en un portal específic. Són 4.011 noticiaris que, en format cinematogràfic o televisiu, resumien periòdicament les notícies que més interessaven al règim feixista espanyol. Molts dels NO-DO ja es podien consultar en línia des del 2013, però ara s’ha acabat de completar el fons dels noticiaris i s’hi han afegit 2.562 continguts relacionats nous, com els reportatges de la Revista Imágenes, Imágenes del Deporte, Documentales B/N, Documentales Color, Archivo Histórico i Archivo Real (Alfonso XIII). En total són 6.573 documents i 1.719 hores de continguts, cosa que converteix el portal ‘en la porta d’accés al principal fons audiovisual d’imatges històriques en espanyol’. Imatges històriques com les del NO-DO 1485, amb la desfilada militar del 1971 a Madrid en commemoració de la victòria del cop d’estat del 1936, presidida per Franco i el príncep Juan Carlos de Borbó. (Vegeu-ne el vídeo.) També hi trobem la ‘jornada d’incalculable transcendència històrica‘, segons el noticiari, en què el dictador va designar successor seu al capdavant de l’estat el mateix príncep. (Vegeu-ne el vídeo.) I, és clar, el discurs posterior d’acceptació de Juan Carlos, en què, després de jurar d’acatar els principis del moviment franquistes, deia: ‘Format a l’Espanya sorgida del 18 de juliol , he conegut pas a pas les importants realitzacions que s’han aconseguit sota el comandament magistral del generalíssim.’ (Vegeu-ne el vídeo.) 4a perla. Amazon obre la primera llibreria física a Seattle. D’ençà que Jeff Bezos va crear Amazon, ara fa vint anys, la primera ciberllibreria del món no ha parat d’eixamplar el catàleg de productes en venda amb DVD, música, programari, videojocs, electrònica, roba, mobles, menjar, serveis al núvol… Però fins aquesta setmana no havia obert una botiga física. Ho acaba de fer a Seattle, amb el nom d’Amazon Books. La llibreria, situada al campus universitari de la ciutat nord-americana, disposa de sis mil llibres en estoc al mateix preu que al portal. També s’hi poden trobar i provar els productes tecnològics de l’empresa, com ara la pissarreta Fire i la gamma de lectors Kindle. Els responsables de l’establiment consideren Amazon Books ‘una extensió física’ d’Amazon.com: ‘Hem acumulat vint anys d’experiència en la distribució de llibres via electrònica per fer una botiga que integri tots els avantatges de la venda offline i online.’ 5a perla. La NASA s’estrena amb la definició 4K amb un vídeo impressionant del Sol. Aquesta setmana la NASA ha entrat de ple en el món de l’ultraaltadefinició (4K) amb un impressionant vídeo del Sol en plena activitat. Amb aquestes imatges captades per la sonda Solar Dynamics Observatory (llançada el 2010), els científics de l’agència espacial nord-americana poden mostrar amb un nivell de detall sense parangó fins ara les erupcions solars i les explosions de raigs X del Sol. Més enllà del valor artístic del vídeo, que s’ha titulat encertadament ‘Thermonuclear Art‘, l’estudi de les imatges que s’hi inclouen ha de permetre als científics ‘d’entendre millor el complex sistema electromagnètic que causa el moviment constant al Sol’, com també els seus possibles efectes en la Terra. Heus ací el vídeo:

Summary: Les 5 perles de les 10 en 2 minuts


La vice-presidenta i portaveu de la Generalitat, Mónica Oltra, ha previst que les emissions en proves de la nova ràdio i televisió valencianes s’iniciaran probablement abans que finalitzi el primer semestre del 2016. Oltra ha fet aquestes declaracions en conferència de premsa després de presentar a Alacant l’oferta de recursos per a persones amb diversitat funcional i malalties mentals. A preguntes dels mitjans, la portaveu del Consell ha dit que si bé dilluns la comissió de les Corts va aprovar el dictamen per a la futura llei del servei públic audiovisual encara és aviat per saber detalls sobre la composició de la ràdio i la televisió. Amb tot, ha dit que primer s’ha de passar el tràmit parlamentari i en funció del que digui la llei el govern prendrà les seves decisions. ‘Les emissions en prova sí que probablement es produiran encara en el primer semestre però per a temes de personal i més concrets hem d’esperar’, ha assegurat.

Summary: Mónica Oltra preveu que la nova televisió valenciana emeti en proves abans que finalitzi el mes de juny


La tercera reunió de l’Espai de Diàleg que reuneix el govern, JxCat, ERC, el PSC i els comuns ha acabat sense cap acord i amb l’únic consens de continuar-se reunint, un cop constatat que el conflicte entre Catalunya i l’estat espanyol és polític. El president de la Generalitat, Quim Torra, ha refermat que plantejarà a Pedro Sánchez l’exercici del dret a l’autodeterminació i la fi de la repressió, els dos punts que va acordar dimecres en la reunió del govern amb els partits i les entitats independentistes, i descarta convocar eleccions. El cara a cara entre Torra i Sánchez precedirà la taula de negociació entre governs per a intentar trobar una solució pactada al conflicte que hauria de sotmetre’s finalment a una consulta, tal com ho va pactar ERC amb el PSOE a canvi de facilitar la investidura de Sánchez. Els gabinets dels dos presidents continuen cercant una data per a la trobada. Torra s’ha alliberat l’agenda per a facilitar-la. El govern es desmarca d’un avançament electoral Engrescats amb el nou govern constituït a Madrid, el PSC i els comuns convenen que Torra hauria de convocar unes noves eleccions perquè el seu govern està esgotat. Però segons la consellera de la Presidència, Meritxell Budó, Torra ha subratllat que ‘no hi ha cap motiu ni cap voluntat’ per a un avançament electoral després que l’independentisme hagi sorgit reforçat en els darrers cicles electorals, de les victòries judicials a Europa i en un moment en què s’enceta un intent de negociació amb Madrid. ‘Ho ha deixat clar i català’, ha reblat Budó referint-se a Torra. La consellera no aprofundit avui en l’escenari electoral que arribaria amb la inhabilitació del president. El govern no considerava que l’Espai de Diàleg sigui l’àmbit on establir la posició catalana en la taula de negociació, que Torra sí que va voler compartir amb els partits i les entitats independentistes, i d’aquesta manera JxCat i ERC s’han blindat amb la defensa de l’autodeterminació i la fi de la repressió. Respecte al segon punt, Budó ha concretat que proposaran la fi de la judicialització de la política i l’aprovació d’una llei d’amnistia. Torra i Sánchez: condicions i garanties La reunió d’avui de l’anomenat Espai de Diàleg ha tingut la peculiaritat que, aquest cop, els socialistes i els comuns són socis al govern espanyol i estaran representats per la delegació de Sánchez en la taula de diàleg que es constituirà entre els dos governs. Això és una anomalia per a JxCat, que és poc optimista amb l’intent negociador que s’obre. Els comuns, per la seva banda, van criticar que Torra no els convoqués en la reunió entre el govern, els partits i les entitats independentistes. Per motius diversos, la CUP, Cs i el PP no assisteixen a les trobades d’aquest Espai de Diàleg, que Torra va convocar per primer cop seguint una proposta de Miquel Iceta perquè es formés un espai de relació estable entre el govern i els partits catalans. JxCat, que va rebre amb molts recels l’acord entre ERC i el PSOE, defensa ara que Torra estableixi en la reunió amb Sánchez les condicions i les garanties de compliment de la negociació bilateral amb Madrid. És a dir, que els dos presidents pactin un pla de treball, la periodicitat de la taula de diàleg, la introducció d’un mediador i una assegurança contra els incompliments. ‘Fins que no hi hagi garanties, no podrem celebrar la mesa de diàleg’, ha advertit el president del grup parlamentari de JxCat, Albert Batet. ERC: tres partits a favor del referèndum El president del grup parlamentari d’ERC, Sergi Sabrià, ha assegurat que ells tampoc no contemplen un avançament electoral, i ha fet èmfasi en el paper del seu partit a l’hora de fer valer l’aritmètica que van deixar les eleccions espanyoles del 10-N. Per a Esquerra, s’ha obert una escletxa que s’ha d’aprofitar. En aquest sentit ha recordat que tres dels quatre partits que estaran representats en la taula de negociació, com a integrants dels dos govern de coalició (JxCat, ERC i els comuns), defensen un referèndum. ‘Això per a nosaltres és una oportunitat’, ha sentenciat Sabrià. ERC troba positiu que Sánchez i Torra es trobin abans en reunió que encara no té data, i ha confiat que les converses entre governs començaran ‘de manera immediata’. Segons l’acord tancat amb el PSOE, hauria de ser quinze dies després de la presa de possessió del govern de Sánchez, que va ser dilluns. El PSC i els comuns exigeixen eleccions Iceta ha constatat que el govern podrà plantejar a Sánchez les propostes que cregui convenients, però ha lamentat que Torra es limiti a portar l’autodeterminació i la fi de la repressió, i no faci propostes que puguin ser acceptades per un espectre polític més ampli. En aquesta línia, Iceta a lliurat al president de la Generalitat dos documents perquè avaluï millores de l’autogovern: la declaració de Barcelona, rubricada pel PSC i el PSOE, i les ‘Bases per un pacte d’estat Catalunya i Espanya’ d’Units per Avançar. Els comuns han lamentat que l’Espai de Diàleg es continuï reunint sense un pla de treball ni un calendari, però hi han presentat la seva proposta política, que implica una convocatòria electoral abans de l’estiu que no se sotmeti al calendari judicial. Per a la presidenta de CatECP, Jéssica Albiach, aquest govern està esgotat, no té futur. Els comuns consideren que Torra no pot obrir una negociació a fons amb Madrid a mig i a llarg termini perquè va ser escollit en un context polític molt diferent a l’actual. Per això, insisteixen que Torra convoqui eleccions entre l’abril i el maig perquè el mes de juny ja hi hagi un nou govern que abordi el diàleg ‘de fons’. Els comuns aposten, de fet, perquè es formi un nou tripartit, tot i que avui mateix José Montilla ha allunyat el PSC d’aquesta possibilitat. Abans d’arribar a les eleccions, tanmateix, els comuns creuen que el govern podria establir les bases d’un intent de diàleg més modest, comptant que és inviable arribar a un acord immediat sobre l’autodeterminació. En aquest sentit, plantegen la fi de la judicialització de la política i l’inici de converses per a alliberar els presos, a més d’un acord per a reforçar de l’autogovern, que impliqui una revisió del sistema de finançament, blindi la immersió lingüística i garanteixi les inversions en infrastructures regulades en la disposició addicional tercera de l’estatut. Els comuns creuen que el govern podria establir aquestes bases per a la negociació fins al mes de març, i anirien en paral·lel a l’aprovació del pressupost català, que estan acabant de pactar amb l’executiu. Feia més d’un any que l’Espai de Diàleg no es reunia. L’últim cop va ser el febrer de l’any passat i el context polític era molt diferent: l’intent d’obrir una negociació entre els dos governs estava a punt de volar pels aires. Va ser una trobada marcada per l’imminent inici del judici contra el procés al Tribunal Suprem, per la introducció d’un relator en les converses entre el govern espanyol i el català, i Torra hi va detallar els 21 punts que havia reclamat a Sánchez. Poc després, el PSOE va fer marxa enrere en la introducció del relator. Fou fortament criticat per alguns dels seus barons, així com pel PP, Vox i Cs, que es van manifestar plegats en contra a plaça Colón de Madrid. Uns dies més tard, el president espanyol va convocar les eleccions del 28-A. A la reunió d’avui, també hi han assistit el vicepresident del govern, Pere Aragonès; la consellera de Justícia, Ester Capella; Gemma Geis, portaveu adjunta de JxCat; la portaveu parlamentària d’ERC, Anna Caula; el diputat del PSC-Units Ramon Espadaler; i la portaveu de CatECP, Susana Segovia.

Summary: Torra descarta eleccions avançades i es referma en l’autodeterminació i l’amnistia


Un informe pericial dels Mossos d’Esquadra ha conclòs que la bola de goma que va ferir greument a l’ull a Roger Español l’1-O a Barcelona era el segon tret que disparava l’escopeter de la policia espanyola en aquella zona i direcció. Aquest informe està aportat a la causa oberta pel jutjat d’instrucció número 7 de Barcelona i avui l’han ratificat els seus autors. L’informe també identifica concretament l’agent que va fer els dos trets, que coincideix amb un informe pericial privat encarregat per la defensa d’Español i del Centre Irídia per a la defensa dels drets humans. En concret, és l’agent UC563. Segons que ha avançat el diari Ara i han confirmat a l’ACN fonts jurídiques, l’informe fa un seguiment dels moviments de l’escopeter que va ferir Español quan es trobava a l’altura dels números 228 i 230 del carrer Sardenya, el punt on va resultar ferit prop de l’escola Ramon Llull. Ho fa a través de les diferents imatges recollides per veïns i mitjans de comunicació i que aporten angles de visió complementaris. Les gravacions i fotografies mostren dues seqüències consecutives: a la primera es veu com l’escopeter apunta cap a Español just quan ell està a punt de xutar cap a la línia policial un objecte pla que era al terra. Els Mossos asseguren que l’agent va disparar ja en aquest moment un tret cap a Español, tot i que no especifiquen si es tractava només d’una salva sonora sense projectil o d’una pilota de goma. Després d’aquest moment, Español va tornar cap a la vorera. En la segona seqüència es veu com l’escopeter identificat fa el mateix moviment i retrocedeix per acabar accedint per darrere d’uns contenidors a la mateixa vorera on es troba Español. Després de diversos moviments dispara per segon cop. En aquest cas sí que es tracta d’una pilota de goma, que és la que va impactar en Español. L’informe elaborat per Irídia inclou un tercer tret, anterior a aquests dos, tot i que no s’ha pogut determinar si va tractar-se d’una salva o d’una pilota de goma. El fet que hi hagi més d’un tret contra Español reforça la tesi que no es va tractar d’una resposta aleatòria, tal com l’escopeter ara identificat va declarar en el seu dia al jutjat. El policia forma part del grup d’onze escopeters que el jutge va decidir investigar per les lesions a Español, perquè eren els que es trobaven més a prop seu en el moment de l’impacte. En la seva declaració davant del jutge, l’agent va assegurar que, per protocol, els escopeters no disparen contra una persona en concret sinó que únicament fan ús dels projectils contra un grup violent. ‘No es pot apuntar algú perquè sigui aquest algú’, assegurava l’agent, que va defensar que es van veure obligats a disparar contra ‘la massa’ de persones mentre ‘es retiraven’ per protegir-se de les tanques i objectes que els llançaven. Una versió diferent de la que es desprèn del seguiment recollit a l’informe policíac, que recull com l’agent, després del primer tret, va fer el mateix moviment que Español i va tornar-li a disparar a la vorera del carrer Sardenya. Això permetria que en un judici se’l pogués acabar acusant d’un delicte de lesions intencionades i no per imprudència. En el seu interrogatori l’escopeter va admetre haver tirat ‘un parell de pilotes’ de goma contra les persones que es trobaven al carrer Sardenya, però es va situar a la vorera contrària del punt en què Español va resultar ferit i en el qual el situa l’informe dels Mossos. L’agent va insistir que va complir en tot moment amb el protocol i que va llançar els projectils a molta distància i amb poca intensitat. “No es podia disparar amb menys potència”, va assegurar, i va concloure: ‘Va ser de llibre’. El policia també va afirmar que va comptar amb l’aval dels seus comandaments.

Summary: Els Mossos confirmen que l’escopeter de la policia espanyola va disparar almenys dos cops contra Roger Español


Els observadors internacionals de la plataforma Internacional Trial Watch s’han mostrat sorpresos amb la ‘càrrega política’ del procediment judicial per l’1-O, tan abans com després del judici oral que va començar fa tres setmanes al Suprem. Així ho ha explicat, Xavier Muñoz Soriano, portaveu de la plataforma: ‘Es produeixen preguntes que són referents a l’adscripció ideològica, la participació associativa d’aquests i que es repeteixen en el nucli del sumari. Aquestes preguntes tenen afectació a drets fonamentals, com el de reunió, associació i llibertat d’expressió’, ha explicat des de l’exterior del Suprem. Xavier Muñoz ha explicat que el judici per l’1-O és un procediment en què hi ha molt interès internacional i ha tornat la lamentar que, tot i haver sol·licitat que els guardessin un espai no ho han fet i això ha causat que els observadors, que venen de lluny, hagin de fer cua a les sis de la matinada sense tenir garantida l’entrada al procediment. Des de l’inici del judici, han assistit quinze observadors de nou països diferents.

Summary: Els observadors internacionals denuncien la ‘càrrega política’ en les preguntes de les acusacions


Aquest dissabte, 16 de març, es farà a Madrid una manifestació per a protestar pel judici contra el procés. A mesura que s’acosta el dia, la protesta va prenent cos, hi ha més crides a omplir els carrers de la capital espanyola i no para de créixer la demanda d’autobusos. Aquesta marxa és una de les principals protestes vinculades al judici i forma part d’una bateria de mobilitzacions impulsades per entitats i partits sobiranistes per a denunciar la repressió i la vulneració de drets fonamentals a l’estat espanyol. Quan comença i quin recorregut farà la manifestació? La manifestació començarà a les 18.00 a Atocha, Madrid. Passarà pel passeig del Prado un quilòmetre i mig fins a la plaça de Cibeles, on es faran els discursos finals. El punt de trobada per a tots els manifestants serà el passeig del Prado, l’espai entre la rotonda Emperador Carlos V i la plaça Neptuno. Els organtizadors demanen a la gent que es reparteix per tot aquest espai. Una de les principals recomanacions és que els manifestants hi arribin com més aviat millor, cap a quarts de sis de la tarda, atès que es preveu una gran aglomeració de gent. A més, l’ANC informa que per a consultes legals, ha posat a disposició pels afectats el següent telèfon 615 11 07 94. I per a consultes legals i assistència legal podeu trucar també al 698 21 59 51 impulsat per Juristes per la República. Uns telèfons que només seran operatius en cas de necessitat durant l’anada, l’estada i la tornada de la manifestació de Madrid. Aparcaments Si veniu en cotxe, l’Assemblea recorda que a Madrid hi ha aparcaments dissuassoris per accedir a la ciutat. Els podeu consultar aquí. A més a més, hi ha altres aparcaments públics que podreu utilitzar al carrer Hiedra, 26; a l’avinguda Portugal, 155; a l’avinguda Arcentales, 37. En canvi si veniu amb autocar,hi ha tres zones d’aparcament. La zona A, al passeig de la Castellana, la zona B al carrer Alfonso XII i Alcalá i la zna C al carrer Méndez Álvaro. Podeu consultar-ne els detalls en el següent mapa. Si per el contrari, veniu amb autocaravana, l’Ajuntament de Madrid informa d’una zona recomanada on poden aparcar autocaravanes i vehicles similars, situada a tocar de la carretera de Villaverde a Vallecas. En què consistirà l’acte final? En acabar la manifestació, cap a les 18.30, es farà un acte a la plaça de Cibeles que està previst que duri una hora. Es projectarà un vídeo amb moments del judici i hi haurà actuacions musicals i discursos per part de l‘ANC, Òmnium, l’ACDC, un representant dels familiars dels nois d’Altsasu, sindicats i col·lectius de Madrid. Aquest acte durarà una hora aproximadament. Hi haurà una zona de capacitats diverses ubicada a la dreta de l’escenari i dues pantalles al llarg del recorregut. Qui impulsa la manifestació a Madrid? La manifestació és convocada per l’Assemblea Nacional Catalana (ANC) i Òmnium Cultural. També hi donen suport l’Associació Catalana pels Drets Civils, ERC, JxCat, la CUP, la Crida, el PDECat, Demòcrates, representants dels comuns, l’Assemblea Sobiranista de Mallorca, Crida per Palma, l’Obra Cultural Balear i diversos col·lectius d’esquerres de Madrid. Des del País Basc, hi haurà representants de Gure Esku Dago, Altsasu Gurasoak i EH Bildu. De Galícia, membres del BNG, Confederación Intersindical Galega, Via Galega i Plataforma Galiza con Catalunya. D’Andalusia, el Sindicato Andaluz de Trabajadores i, d’Aragó, Puyalón. Les forces sindicals que també han volgut mostrar el seu suport són les següents: IAC Catalunya, Intersindical-CSC Catalunya, Unió de Pagesos, Intersindical Valenciana, STEI Intersindical Illes Balears, LAB Euskadi, ESK Euskadi, Steilas Euskadi, CUT Galícia, CUT Aragó, SAT Andalusia, FSOC Canàries, Intersindical Canària i CSI Astúries. Totes aquestes entitats, sindicats i partits han fet una crida a assistir a la manifestació per criticar la ‘decadència’ de l’estat espanyol. El Madrid solidari amb Catalunya crida a una manifestació multitudinària dissabte Les entitats organitzadores volen que el protagonisme el tingui la societat civil, i per això no hi haurà cap representant polític a la capçalera, que durà el lema ‘La autodeterminación no es delito. Democràcia és decidir’. Quines són les entitats madrilenyes que convoquen la manifestació a Madrid? Com s’hi pot anar? Autobús Les territorials de l’ANC i Òmnium organitzen la sortida d’autocars des de diferents punts del país per a assistir a la manifestació. Els organitzadors diuen que tenen controlats 500 autocars que aniran a Madrid aquest dissabte. Però tenen constància que se n’organitzen quaranta més, també des d’altres indrets de l’estat. Per exemple, des del País Basc, des d’Andalusia i des de Galícia. Els tiquets per a anar-hi es poden adquirir a les territorials de l’ANC o mitjançant el servei d’una agència que es pot contractar a la seu de l’ANC, al carrer de la Marina de Barcelona, al telèfon 93 655 82 13 o al correu electrònic autocars@abc4events.es. Aquesta agència ofereix l’opció d’anar i tornar el mateix dia per 50 euros o bé de fer nit a Madrid. Heus ací el mapa dels autobusos que s’organitzen, creat pel canal l’Alerta: Aquesta és la llista completa d’autobusos des del País Valencià: Pel que fa als autocars, l’organització recomana que s’adreci un correu electrònic a autocars@assemblea.cat per rebre informació sobre on aparcar i, d’aquesta manera, facilitar la mobilitat de la zona. Cotxe propi Qui no vulguin anar en un viatge organitzat pot anar-hi pel seu compte. El cotxe és una alternativa factible, i si el vehicle va ple, és segurament l’opció més econòmica, atès que l’anada costa uns 90 euros, entre combustible i peatges. Per tal de facilitar la mobilitat i l’arribada de vehicles d’altres punts de l’estat, es recomana de fer servir els aparcaments dissuasius a les entrades de Madrid. Tren També s’hi pot anar amb tren. De fet, és una alternativa que força gent ha tingut en compte: el 16 de març hi ha deu trens que figuren com a complets. Des de Barcelona, hi ha quatre TGV complets, el de les 8.00, les 9.00, les 10.00 i les 11.00. Ara mateix, hi ha seients a sis trens que permeten d’arribar a l’hora de la manifestació. Tots tenen un cost superior als 100 euros. A partir de les 15.00, els preus baixen als 70 euros. En el cas de Girona, hi ha cinc TGV complets, i només hi ha seients en un tren que permet d’arribar abans de la manifestació. És el de les 12.00 i costa 113 euros. Des de Lleida, ja hi ha tres trens plens, i des de Tarragona, tres més. Des de València, també consta un tren complet direcció a Madrid el 16 de març. Pel que fa a la tornada, l’últim tren del dia ja té tots els seients venuts. Manual de mobilitzacions per a denunciar el judici contra el procés Avió On hi ha més oferta és en els avions. Hi ha més d’una quinzena de vols per a marxar el mateix 16 de març i arribar abans que comenci la manifestació. Alguns ja anuncien els últims bitllets.

Summary: Guia de la manifestació a Madrid del 16 de març contra el judici


Mariano Rajoy ha comparegut al congrés espanyol per ampliar l’explicació de la decisió presa avui en el consell de ministres, en què ha anunciat que enviaria un requeriment a Carles Puigdemont perquè digués si va proclamar la independència o no. Si ahir el president de la Generalitat va obrir una escletxa per afavorir el diàleg, Rajoy l’ha tancada avui gairebé completament amb el suport del PSOE. Només negociarà amb Puigdemont si ‘torna a la legalitat’, ha dit. I ha afegit que la mediació és únicament possible si es respecta la constitució: ‘No hi ha mediació possible entre la llei democràtica i la desobediència i la il·legalitat.’ En la reconstrucció dels fets i de la situació política, que l’ha dut fins al 2012 i les negociacions amb Artur Mas, Rajoy s’ha expressat amb duresa sobre el referèndum de l’1 d’octubre: ‘Davant aquest cop al nostre model de convivència, la nostra resposta ha estat ajustada al dret, proporcionada i integrada.’ I després ha afegit que l’estat va poder ‘desarticular’ el referèndum amb l’ajuda dels cossos policíacs de l’estat: ‘Han exercit amb sacrifici i professionalitat la seva tasca.’ Però ha anat més enllà. Ha assenyalat que hi va haver grups d’activistes per a impedir la tasca dels cossos policíacs: ‘Els responsables van ser els que es van entossudir a mantenir aquesta convocatòria, que van organitzar grups d’activistes per a evitar que poguessin actuar les forces de seguretat.’ I ha acabat: ‘Senyors, no hi cerquin més culpables.’ L’origen del problema ‘Per a entendre què ha passat, ens hauríem de remuntar al 2012, amb l’economia molt a prop del rescat. L’economia catalana era la que estava pitjor. El govern català va demanar d’acollir-se al FLA i un nou concert econòmic, que Espanya no podia afrontar en aquests moments. I em va contestar  que ens atenguéssim a les conseqüències’, ha exposat Rajoy per argumentar que el govern català mai no va voler dialogar. ‘El govern de la Generalitat és el govern autonòmic amb el que m’he reunit més’, ha reblat. El PSOE recull el guant En la seva rèplica, la portaveu del PSOE, Margarita Robles, ha fet pinya amb Rajoy només de començar el seu parlament: ‘M’agradaria començar dient que estic d’acord amb la seva intervenció perquè vivim uns moments molt difícils i molt greus i per això creiem que és el moment de la política’. I li ha recriminat que no hagi fet aquí ni una mica d’autocrítica. Però Robles també ha tancat la porta a la mediació proposada pel govern català. ‘No necessitem més mediadors que nosaltres que som els representants de la sobirania popular’, ha manifestat. Ha demanat a totes les forces polítiques que s’integressin en la comissió d’estudi per a reformar la constitució, impulsada pel PSOE amb el suport del PP, tot i que Rajoy ni l’ha esmentada. ‘Que vingui tothom, també Puigdemont i els representants del parlament, que vinguin a explicar el seu projecte’, ha dit. L’amenaça eterna: com funciona l’article 155 i com s’aplica? L’avantsala del 155 Com havia anunciat al matí, el govern espanyol es prepara per aplicar l’article 155 de la constitució espanyola contra l’autonomia de Catalunya, però abans vol saber si el govern de la Generalitat considera declarada la independència. En una compareixença al palau de la Moncloa, Mariano Rajoy ha dit: ‘El consell de ministres ha acordat de requerir formalment al govern de la Generalitat si havia declarat la independència de Catalunya. Aquest requeriment és previ a qualsevol de les mesures que pot prendre  a l’empara de l’article 155 de la constitució i pretén oferir claredat i seguretat sobre una qüestió de tanta importància.’ I ha afegit: ‘El govern vol oferir certeses als catalans i evitar la confusió generada per la Generalitat. En la resposta que Puigdemont doni a aquest requeriment es marcarà el futur dels esdeveniments. Si manifesta la voluntat de respectar la legalitat es posaria fi a un període d’inestabilitat. És el que se li ha demanat. És urgent de posar fi a la situació que es viu a Catalunya.’

Summary: Rajoy menysprea els ferits de l’1-O i no es mou ni un mil·límetre per al diàleg


No la trobes cada dia, una persona que pugui dir que va fer independent el seu país. Milan Kučan és un dels pocs polítics vius que pot exhibir en el currículum haver proclamat la independència de la seva nació, Eslovènia. Ell ha passat per allà on Catalunya vol passar ara i, per tant, té una visió que per a nosaltres és provilegiada. Ljubljana ha canviat molt, tots aquests anys. Els ponts tallats amb barricades dels dies de la independència han deixat pas a terrasses elegants on la gent mira d’aprofitar el sol escàs de la primavera alpina. Però no tot és diferent. El parlament, allà on Kučan va haver de lliurar les batalles més dures, es manté intacte, amb aquella porta tan estranya com imponent i plena de significat. Quan saludem el president li ensenyem l’acreditació de periodista que lliurava el govern eslovè de l’època. El vell polític se la mira amb curiositat i comenta amb la seva assistent que era del ministeri ‘d’abans de la independència’, com qui parla d’un segle remot. ‘Tots érem molt joves aleshores’, aclareix Kučan, un home que avui té setanta-sis anys i que quan va proclamar la república independent d’Eslovènia en tenia cinquanta de justos, quatre menys que no té ara el president Puigdemont. —Si poguéssiu donar tres consells al president Puigdemont, quins serien? —Basant-me en la nostra experiència, la cosa més important ara és saber si Madrid està disposat a establir un diàleg amb Barcelona sobre la posició de Catalunya dins Espanya. Això és important. I veure si hi ha una voluntat d’impulsar processos democràtics o no. Aclarir això podria precipitar unes altres decisions. —Tot fa pensar que Madrid no vol establir cap diàleg… —A mi m’és molt difícil de prendre-hi posició, perquè és un afer intern de l’estat espanyol, una qüestió entre Madrid i Barcelona. Però sé que allò que és important és que els polítics prenguin responsabilitats per les seves accions, siguin quines siguin. Cal saber si Espanya té cap proposta i Catalunya, en qualsevol cas, hauria de ser molt clara responent la pregunta clau: per què ara? Què hi guanya Catalunya? Què podria perdre-hi Espanya amb una decisió com aquesta? —En quin moment un afer intern deixa de ser un afer intern? — Això és i no és, alhora, una qüestió de política internacional. Però crec que un cop es pren la decisió de fer un referèndum d’independència, la situació esdevé un afer de la comunitat internacional. —Dieu que la cosa més important és que Catalunya expliqui molt bé per què ara és el moment de fer la independència. Què creieu que hi cercarà, el món, en la resposta? —Heu d’explicar primer de tot la posició econòmica i social en què us trobeu. En segon lloc, el nivell de democràcia en què, pel que fa la recerca dels interessos de Catalunya, us trobeu dins Espanya. I en tercer lloc, quin és el desenvolupament de la identitat catalana dins el sistema constitucional espanyol. Intenteu explicar-ho en termes senzills, tot i que és un afer molt complex: la pregunta és com podríeu inculcar en la majoria dels espanyols un sentiment de responsabilitat pel que fa a la igualtat de Catalunya i dels catalans dins l’estat espanyol. I, per una altra banda, també hauríeu d’aclarir com la nova majoria catalana tractaria els espanyols que passarien a ser una minoria a Catalunya en un estat independent. —Quina impressió teniu sobre això que passa al nostre país? —És difícil de jutjar des de fora. Però sí que crec que és molt important de saber com es defensa un potencial referèndum d’autodeterminació i independència. Amb quins arguments es podria convèncer el govern central de Madrid, els catalans, i la comunitat internacional que és necessari? Vist l’actual nivell d’incertesa a la Unió Europea, diria que la situació ara no és tant a favor dels canvis com ho era en la nostra època. Però repeteixo: l’argument clau és que sapigueu respondre a la pregunta de per què ara? Per què un referèndum d’autodeterminació a Catalunya justament ara? Deixeu-m’hi afegir també que, en comparació amb la nostra situació, Espanya és percebut com un país democràtic, amb un sistema parlamentari que no està en crisi. Espanya és al cor de la UE i en aquest sentit no us serà fàcil. —Us imagineu, doncs, que Catalunya proclama la independència i no la reconeix ningú? —Això dependrà molt de quins arguments presenti Catalunya a la UE i a la resta de la comunitat internacional per convèncer-los que la decisió és inevitable. —En aquest cas Eslovènia es trobarà en la posició d’Alemanya, o França, quan els eslovens es van declarar independents. En algun moment Eslovènia haurà de decidir si reconèixer, o no, una Catalunya independent… —En principi, no hi ha cap raó perquè Eslovènia s’oposi al dret d’autodeterminació de ningú. Però al costat d’això hi ha les circumstàncies històriques i polítiques. Moralment parlant, en principi, no hi veig cap problema. En l’àmbit formal i institucional, potencialment sí que hi veig grans problemes. Primer de tot, perquè tenim la UE, i Eslovènia haurà d’actuar en concordança amb la UE i les decisions preses a Brussel·les. Tenim l’experiència del reconeixement de Palestina. És cert que uns pocs països europeus sí que han reconegut l’estat palestí, però Eslovènia es manté en la posició comuna de la UE, que es fa servir com una mena d’excusa per a no reconèixer-los. —També us vàreu trobar en un moment com aquest. James Baker, aleshores secretari d’estat nord-americà, i la Comunitat Europea van afirmar que la independència unilateral d’Eslovènia no seria reconeguda. I això no va impedir que continuéssiu endavant. —Recordo aquelles paraules de Baker. I no van ser les úniques amenaces que vam tenir. Però les nostres decisions ja havien anat massa lluny perquè nosaltres canviéssim d’opinió només perquè ens deien que no ens reconeixerien. Encara que algú volgués aturar el procés d’independència per a nosaltres ja era massa tard. És clar que hi havia un risc, i que no sabíem com reaccionaria la comunitat internacional. Però nosaltres estàvem convençuts que teníem la legitimitat i la legalitat. —No vau pensar mai ‘i si no ens reconeix ningú…’? —Quan l’exèrcit iugoslau va agredir Eslovènia l’endemà de la proclamació de la independència el món va veure clar que Iugoslàvia ja no era viable. Va canviar tot. —Fins a quin punt vós i el vostre equip vàreu dubtar o patir per si ningú no us reconeixia? —Un cop prens una decisió, sobretot una decisió com la de proclamar la independència, no hi ha marxa enrere. Has de mobilitzar tota la teva capacitat intel·lectual per aplicar la decisió, no només dir-la. Si em demaneu per la meva responsabilitat personal, diré que vaig sentir-la. I tant! Però això al final depèn del caràcter de cadascú i jo em considerava capaç d’aplicar la voluntat de la gent. —Esteu d’acord que la política internacional és molt cínica? Volen mantenir l’status quo, però quan passa una cosa nova, s’hi acomoden de pressa. Per exemple, a Catalunya, ens diuen que no tenim el dret de ser independents, que restarem fora de la UE. Però si ens declarem independents és ben probable que cerquin una solució rapida. —Teniu raó. La gran política global és sempre cínica. I la política internacional no vol canvis. Però també és important de recordar els principis sobre els quals es basa la política internacional. Si ets capaç d’inserir la teva decisió en aquest context i de fer ús d’aquests principis, aleshores tens més possibilitats que t’acceptin la decisió i guanyis. Per exemple, el dret d’autodeterminació. Si tu ets capaç de demostrar la legalitat i la legitimitat de la teva decisió i de deixar clar que no es fa a costa de ningú, aleshores és possible de guanyar suport de la comunitat internacional. —En quin punt vau veure que guanyàveu? Com es nota que has guanyat? —Pel que fa a la legitimitat d’invocar al dret d’autodeterminació, és molt important, en primer lloc, que tinguis una majoria molt convincent a favor teu. En segon lloc, les bases legals del pas que vols fer han de ser molt clares, tant les constitucionals com les de llei internacional. En tercer lloc, has de deixar molt clar que no traspasses drets d’unes altres nacions, o dels teus veïns immediats, o de les nacions que vivien en el mateix estat que tu. I en quart lloc necessites una anàlisi profunda i una previsió de les possibilitats de reconeixement internacional. En el referèndum que vam convocar, tots els ciutadans residents a Eslovènia –no tan solament els ètnics eslovens– van tenir el dret de votar. I van votar el 93%, amb un 85% a favor. Era molt clar. —Malgrat això, les autoritats iugoslaves no van reconèixer el referèndum i en van negar la validesa… —Les autoritats federals van proposar dues alternatives al referèndum d’independència. Una va ser un referèndum per a tot Iugoslàvia, preguntant si els eslovens tenien el dret d’autodeterminar-se. Òbviament, nosaltres ens hi vam oposar, perquè aquí parlàvem del nostre dret d’autodeterminació. La segona opció era que l’Assemblea Nacional adoptés una llei de secessió per majoria. I òbviament aquesta majoria la tenien els serbis, nosaltres érem una minoria dins l’estat. Vam anar-hi en contra, perquè la nostra posició és que Iugoslàvia era un estat comú, que ens pertanyia a tots, que vam decidir voluntàriament formar-ne part un dia, i que voluntàriament podíem deixar. I en el moment que l’abandonàvem, Iugoslàvia deixava d’existir. I totes les repúbliques, una vegada Iugoslàvia deixava d’existir, en serien hereves en peu d’igualtat. No podíem acceptar això que ens proposaven. —A Catalunya sovint ens preguntem si són més importants els errors d’Espanya que no els encerts de Catalunya. Quina influència van tenir els errors de Iugoslàvia en la independència d’Eslovènia? —Nosaltres sabíem que en cas d’agressió per l’exèrcit iugoslau, la responsabilitat de la comunitat internacional cap a Eslovènia es dispararia. I, de fet, va passar això. —Podem dir que la independència va ser una combinació de la legitimitat del referèndum i de la intransigència de les autoritats sèrbies, que van fer impossible cap alternativa? —No pas en la fase final. Però aquesta oposició de les autoritats sèrbies va ser molt important en la preparació del referèndum. Ara, s’ha de saber que nosaltres no vam intentar en cap moment de forçar cap altra república a invocar el dret d’autodeterminació. L’única cosa que volíem era que se’ns reconegués el dret d’autodeterminació. I que el procés es conduís per vies pacífiques. —Internament, tampoc no va ser senzill. La batalla partidista era important. Un polític, com pot gestionar decisions tan importants mentre fa la política del dia a dia? —Has de cercar el denominador comú. Perquè una vegada s’ha pres la decisió de fer la independència ja no hi ha tant terreny en comú i els interessos individuals es diversifiquen. Has de tenir molta energia i paciència i estar segur que tens els arguments adients. —Algun dels vostres companys d’aquell moment van dir que valia més fer-se enrere. La unitat del moviment independentista era sòlida, o hi havia gent amb dubtes? —Heu de tenir en compte que en aquell moment no únicament volíem fer la independència, sinó un canvi absolut del sistema sòcio-econòmic i polític. Vam passar d’un sistema de partit únic a un sistema multipartit, vam passar d’un sistema socialista a un de capitalista. I per això encara avui hi ha gent que fa diferències artificials entre les autèntiques forces democràtiques que van emergir de les primeres eleccions democràtiques i les forces que emanen de l’anterior Eslovènia socialista. És una diferència artificial que sempre apareix quan els altres arguments fallen. —No us vau cansar mai d’aquesta mena de discussions partidistes? Per a un líder, quina importància té la paciència? —Realment eren discussions molt desagradables, perquè no es basaven en arguments sòlids, sinó en acusacions personals. I això acaba anant a parar sempre a la pregunta sobre qui és l’autèntic heroi de la independència. Ho és el país, la gent que va votar, els qui van aguantar l’agressió, els qui van carregar el pes de la transició política, econòmica, i social? O és una persona, o un grup de persones? Aquest és un debat que apareix una vegada i una altra aquí a Eslovènia. —I quina és la vostra resposta? —Jo no en tinc de resposta, d’això! Avui, en aquesta Europa, i en aquest món, crec que aquest debat no és útil, perquè no fa bé al paper positiu que Eslovènia ha de jugar al món. Crec que la situació d’Eslovènia avui és preocupant. Jo ja no hi participo, però no vol dir que no m’importi la direcció que pren Eslovènia. I crec que hem de veure en què crèiem quan vam aconseguir la independència i en què ens hem convertit. És una qüestió important que porto al cor. —Esteu decebut? —No puc dir que sigui feliç. Sí que sóc feliç, però, de veure que els joves volen prendre responsabilitats per aquest país i per allò que li passa. Al cap i a la ,fi ells hi viuran molt més temps que no pas nosaltres, els actors que el vam fer néixer. —Una curiositat final. Vàreu ser a Barcelona amb el president Pujol en aquells moments tan complicats. Quin record en teniu? —Sí. Vam visitar Barcelona específicament per visitar Pujol. Ens havíem vist per primera vegada anteriorment, quan ell havia visitat el que aleshores era el govern de la república socialista d’Eslovènia. Va ser molt important l’experiència personal que Pujol ens va explicar de l’Espanya de després del franquisme, i de com Catalunya va recuperar part de l’autonomia que li havia pres quan Franco va arribar al poder. I recordo especialment que ells ens va dir que quan hi ha un moment històric per a la independència, s’ha de fer servir. Perquè la finestra d’oportunitat no és segur que es torni a obrir. Però això és off the record. —Pujol ja ho ha explicat. Ho sap tothom això a Catalunya… —Ah! doncs aleshores no cal que sigui off the record!

Summary: Milan Kučan: ‘Els catalans heu d’explicar per què la independència ha de ser ara’


El director de Barcelona, nit d’estiu i Barcelona, nit d’hivern, Dani de la Orden, torna a la gran pantalla amb la comèdia romàntica Hasta que la boda nos separe. Aquesta setmana també s’estrena el film sobre el mític personatge de videojocs Sonic i els enjòlits Fantasy Island i Don’t Let Go (‘Crimen a contrarreloj’). A més, arriba al cinemes el film d’animació japonès Kimi to, nami ni noretara (‘El amor está en el agua’) i la història basada en les memòries de Casanova Dernier amour (‘Casanova, su último amor’). Hasta que la boda nos separe. Direcció: Dani de la Orden. Intèrprets: Belén Cuesta, Silvia Alonso, Malena Alterio; Jordi Sànchez, Álex García, Adrián Lastra, Antonio Resines. Gènere: Comèdia. Esbós: Una dona que es dedica a organitzar casaments s’enamora de la parella d’una amiga seva. Sonic the Hedgehog (Sonic: La película). Direcció: Jeff Fowler. Intèrprets: Tika Sumpter, Leanne Lapp, Debs Howard; Jim Carrey, Ben Schwartz, James Marsden. Gènere: Acció. Esbós: L’eriçó Sonic haurà de defensar el planeta dels plans malèvols del Dr. Robotnik. Fantasy Island. Direcció: Jeff Wadlow. Intèrprets: Lucy Hale, Maggie Q, Portia Doubleday, Charlotte McKinney; Michael Rooker, Michael Peña, Kim Coates. Gènere: Enjòlit. Esbós: Un grup de persones va de vacances a una illa que no és tan paradisíaca com com semblava. Don’t Let Go (Crimen a contrarreloj). Direcció: Jacob Estes. Intèrprets: Storm Reid, Shinelle Azoroh, April Grace; David Oyelowo, Mykelti Williamson, Alfred Molina. Gènere: Enjòlit. Esbós: Un home rep una trucada de la seva neboda, que havia estat assassinada. Començarà una cursa contra rellotge per esbrinar si és ella de debò i si ell ha perdut el cap. Öndög (El huevo del dinosaurio). Direcció: Quan’an Wang. Intèrprets: Dulamjav Enkhtaivan; Aorigeletu, Gangtemuer Arild, Norosambuu. Gènere: Drama. Esbós: Un policia i una pastora han d’assegurar l’escena d’un crim durant tota una nit a l’estepa mongola. Synonymes (Sinónimos). Direcció: Nadav Lapid. Intèrprets: Louise Chevillotte, Gaya Von Schwarze, Gal Amitai; Tom Mercier, Quentin Dolmaire, Olivier Loustau. Gènere: Drama. Esbós: Un jove israelià cerca la seva identitat a París. Dernier amour (Casanova, su último amor). Direcció: Benoît Jacquot. Intèrprets: Satacy Martin, Valeria Golino, Julia Roy, Nancy Tate; Vincent Lindon, Nathan Willcocks, Jesuthasan Antonythasan. Gènere: Drama. Esbós: Casanova arriba a Londres, on s’enamora d’una jove prostituta. Basada en fets reals. Kimi to, nami ni noretara (El amor está en el agua). Direcció: Masaaki Yuasa. Gènere: Animació. Esbós: Després d’haver mort, un home apareix en forma d’aigua a la seva parella per a protegir-la.

Summary: Les estrenes: Dani de la Orden torna als cinemes amb la comèdia ‘Hasta que la boda nos separe’


‘El violador ets tu’, ‘la culpa no era meva, ni d’on era, ni de la manera com vestia’ o ‘l’estat opressor és un mascle violador’ són algunes de les frases més contundents de ‘Un violador en el teu camí’, l’actuació de protesta creat pel col·lectiu feminista xilè Las Tesis contra la violència masclista i com a reacció contra les violacions dels drets humans comeses pels agents de la policia durant les protestes contra el govern, concretament com a reacció als casos de violència sexual contra les dones. Les paraules de la cançó denuncien la impunitat dels agressors i la complicitat de l’estat i recorda que les víctimes d’una violació no tenen mai gens de culpa. La dansa i l’himne van ser interpretats per primera vegada davant la Segona Comissaria de Carabiners de Xile de Valparaíso el 18 de novembre i la segona el 25 de novembre amb motiu del Dia Internacional de l’Eliminació de la Violència contra les Dones, quan es va fer viral. Però la protesta se n’ha fet encara més aquest cap de setmana perquè l’han reproduïda col·lectius feministes d’arreu del món. Als Països Catalans s’ha interpretat en ciutats com ara Barcelona i València. Tremenda intervención de las mujeres que hoy respondimos a la convocatoria de las #lastesis #25N "un violador en tu camino" sororidad #feminista latina y catalana 💜💜🔥🔥 ¡Se pasaron cabras! #Barcelona pic.twitter.com/1zh42Y7hWe — Sol O. (@Sol_enla_diaspo) November 29, 2019 INSTAGRAM | "I la culpa no era meua, ni d'on estava ni de com vestia, el violador eres tu". La cançó del col·lectiu xilé Lastesis s'ha fet viral i milers de dones l'han cantada arreu del món, també a València. ➡Més informació: https://t.co/TAJ1mmsL7r pic.twitter.com/q7TbBV2Qwj — À Punt NTC (@apuntnoticies) November 30, 2019 Desde Sydney!! 🐨🔥 Y LA CULPA NO ERA MÍA, NI DÓNDE ESTABA, NI CÓMO VESTÍA. Fuerza compañeras 🇨🇱 💚✊🏻💚 #lastesis #sydney #chile #Ylaculpanoeramia pic.twitter.com/X7tp4aQEq3 — Natalia Lakshmi (@Naty_Lakshmi) December 1, 2019 "Un violador en tu camino", 29Nov, Nueva York #LasTesis #ChileDesperto @meri_show @solefalabella @amamdasom @elchedelosgays @emischneiderv @FarideZeran pic.twitter.com/LYD26Hou4g — Marcial Godoy (@laseptimavieja) December 1, 2019 Y la culpa no era mía, ni dónde estaba, ni cómo vestía. El violador eres tú. #YLaCulpaNoEraMiaNiDondeEstabaNiComoVestia #Ylaculpanoeramia #Madrid #Feminismo pic.twitter.com/EKuT7hdTqo — AnaMarcela Montanaro (@MarceMontanaro) November 29, 2019 DIRECT- « Le coupable ce n’est pas moi, ni mes fringues, ni l’endroit, le coupable c’est toi! ». Des dizaines de militantes #feministes réunies au Trocadéro pour dénoncer le manque de moyens face aux #feminicides et aux agressions envers les femmes. pic.twitter.com/1mghxlKyRw — Yahoo Actualités (@YahooActuFR) November 29, 2019

Summary: ‘Un violador en el teu camí’: l’himne de les feministes xilenes que ressona arreu del món


Els eurodiputats Josep-Maria Terricabras (ERC), Ramon Tremosa (CDC) i Ernest Maragall (MES) han denunciat a la Comissió Europea les declaracions del ministre de Defensa espanyol, Pedro Morenés, en què va dir que ‘si tothom compleix el seu deure’ no hi hauria intervenció militar. En una pregunta parlamentària enviada a la CE, diuen que l’afirmació de Morenés tres setmanes abans de les eleccions catalanes del 27-S, ‘constitueix una amenaça insinuada cap a la voluntat democràtica del poble català’. Per això, demanen si la CE està preocupada i si no creu que el comentari és un atac a l’article 2 del tractat de Lisboa. ‘Preocupa a la Comissió que un ministre de defensa europeu utilitzi l’amenaça d’una intervenció militar contra un moviment escrupolosament pacífic i democràtic?’, demanen a la Comissió Europea. ‘La Comissió no creu que aquesta amenaça representa un atac als principis i valors europeus de l’article 2 del tractat de Lisboa?’, afegeixen. Segons l’article 2 de tractat, ‘la Unió es fonamenta en els valors del respecte a la dignitat humana, de la llibertat, de la democràcia, de la igualtat, de l’estat de dret i del respecte als drets humans, inclosos els drets de les persones pertanyents a minories. Aquests valors són comuns als estats membres en una societat caracteritzada pel pluralisme, la no discriminació, la tolerància, la justícia, la solidaritat i la igualtat entre dones i homes’. Ramon Tremosa ha compartit al seu compte personal de Twitter una imatge amb la pregunta que formularan a la CE: Text pregunta parlamentària entrada avui: amenaça militar del ministre de defensa espanyol als votants de Catalunya pic.twitter.com/aVtHGzB0Ch — Ramon Tremosa (@ramontremosa) September 9, 2015

Summary: Terricabras, Tremosa i Maragall denuncien a Brussel·les ‘l’amenaça’ de Morenés


La vicepresidenta del govern valencià, Mónica Oltra, ha denunciat avui que Espanya ‘camina perillosament cap a una democràcia autoritària’ per la condemna de tres anys de presó pel raper Valtònic. En una piulada, la líder de Compromís es pregunta com s’ha pogut arribar a aquesta situació i augura que quan en el futur algú consulti l’hemeroteca i vegi el que està passant sentirà ‘vergonya’. Caminamos peligrosamente hacia una democracia autoritaria. Cuando alguien en el futuro piense ¿cómo llegamos hasta aquí?, que consulte la hemeroteca. ¡Qué vergüenza!https://t.co/Ch2LvIqd47 — Mónica Oltra Jarque (@monicaoltra) February 21, 2018

Summary: Oltra denuncia que Espanya avança cap a una ‘democràcia autoritària’


John Philpot és un dels advocats membres d’International Trial Watch, the Catalan case. Aquesta organització, que es va presentar a Barcelona, segueix el judici amb els ulls d’advocats internacionals. Philpot és un penalista nascut al Canadà, a la zona anglòfila, i ara viu al Quebec. Té experiència com a advocat en tribunals internacionals, com en els casos de Ruanda i Sri Lanka. VilaWeb ha entrevistat el senyor Philpot al seu hotel de Madrid, on s’està aquests dies per seguir el judici. —Qui és John Philpot? —Sóc un advocat defensor en tribunals internacionals, particularment en el cas de Ruanda. He vist com es fan servir actes criminals i acusacions per destruir organitzacions polítiques, per anul·lar-les i buidar-les de força política. En aquest cas, es va acusar polítics, militars, intel·lectuals i periodistes, mentre la gent que havia causat la guerra tenien impunitat. No tot allò que explicava la ràdio era veritat. —On vau néixer? —A prop de Winnipeg, al Canadà anglès. Sóc educat en llengua anglesa, però ja fa quaranta anys que visc al Quebec. I jo ara em considero quebequès. Si ets progressista, has de comprendre les nacions oprimides i valorar la seva cultura i la manera de fer quebequesa. Sense ser actiu, milito al Partit Quebequès. —Aquí sempre es recorda que el Canadà va actuar molt més democràticament que Espanya. —Parcialment, és cert. Als anys quaranta i cinquanta, hi va haver descolonitzacions i això, a l’Africà, va portar a independències. El Quebec era una colònia. Ho era. Els sous eren un 60% del salari anglès. I van tenir una petita revolució, i van fer avenços, perquè el Canadà és una federació des del principi, i els referèndums hi són legals. Ho són. Per tant, sí. Però recordem que quan va haver-hi el segon referèndum, van donar la ciutadania a molta gent al darrer moment perquè es pogués reequilibrar el vot. Van portar gent de tot arreu a votar al Quebec. I van fer por. Per això dic que els casos són sempre diferents. No són clavats paraula per paraula. Per exemple, crec que vosaltres teniu més suport que nosaltres, ara mateix. —Quan va ser la primera vegada que vau aprendre sobre el cas català? —Deu fer deu anys. La meva dona va venir d’observadora, fa uns tres anys o quatre. I també vaig defensar dos joves del País Basc al Canadà que Espanya volia extradir. Per tant, conec el problema d’Espanya, tot i que el cas basc és molt diferent del vostre. També hi ha injustícies. Però és molt diferent. —Què passa aquí, segons el vostre punt de vista? —Que Espanya adopta polítiques que jo anomeno imperialistes. Imperialisme internacional. Espanya fa servir la llei per demonitzar i fer miques els rivals. El vostre cas fa frontera. És un cas internacional i nacional a la vegada. I té a veure amb l’autodeterminació. Sou una nació que vol tenir els seus drets. Heu fet un exercici polític que és molt noble i us intenten decapitar. I quan entres als detalls, a diferència de l’any 1936, no hi ha armes. Però als poderosos de l’estat espanyol no els importa la democràcia, els importa el poder. El seu poder. El poder centralitzat. I no en sé gaire, d’economia espanyola, però m’aventuro a dir que també els preocupa l’economia. —Què heu vist durant el judici? —Les dues persones que han parlat avui  m’han agradat. M’ha agradat que Romeva digués que era un pres polític i que defensés bé que tot plegat va ser democràtic, sense violència, i que parlés del seu passat. M’ha agradat. I també m’ha agradat quan ha dit que els jutges són instruments de poder. Perquè no es pot reduir el que va passar a Catalunya a una qüestió penal. No es pot. Si hi hagués armes pel mig… Però no és el cas. Les coses no es fan així. I les coses no les vau fer així. No pots solucionar problemes polítics per mitjà dels tribunals. En el vostre cas, van decapitant la vostra societat. Agafen els dirigents polítics, socials, diputats i, si se’n surten, els tancaran a la presó quinze anys, i els faran malbé la vida. És molt important que els jutges absolguin aquests senyors. Els han d’alliberar. Haurien d’estar tots lliures i sota fiança. No haurien d’estar detinguts. És una gran injustícia. —Quins altres detalls jurídics destacaríeu? —Que no tinguin el dret d’apel·lació. Espanya està obligada a tenir una cort d’apel·lació per cada cas penal, segons la llei internacional que va ratificar el 1977. És part de la llei espanyola. Doncs el tribunal que els jutja ja no té recurs d’apel·lació. És un tribunal d’última instància. Hauràs d’anar a Europa. Però no és igual. Aquests jutges, com tothom, poden cometre errors, poden estar sota pressions polítiques, poden ser deshonestos. O es poden equivocar. Tant és. Però no hi ha apel·lació? Això és important. —Sempre es pot anar a Europa. —No és igual. Aquest cas s’hauria de poder resoldre dins. Està bé tenir una apel·lació a Europa? Sí. Però no és apel·lació de debò. No aniran al fons de la qüestió. —Com heu vist el jutge? —Trobo que ha estat llest. Ha estat agut i diplomàtic. El fiscal va fer preguntes molt dirigides. Legal en el vostre sistema, no en el nostre. —Si fóssiu advocat del cas, què faríeu? —És difícil, en un judici polític. Moltes coses passen fora del judici. La població ha d’entendre què passa. I s’ha d’intentar tenir població espanyola a favor vostre. Perquè a Madrid han de veure que després de vosaltres, rebrà Podem. Això d’entrada. Per mi, és molt important que gent de fora vegi el judici, miri d’entendre’l, l’entengui, i que els nostres punts de vista es puguin fer servir per ajudar. Per ajudar a entendre.

Summary: John Philpot: ‘Espanya adopta polítiques que jo anomeno imperialistes’


El cineasta britànic Ken Loach ha afirmat avui a València que vivim en ‘temps perillosos’ perquè ‘l’extrema dreta està en marxa de nou’, un fenomen que segons la seva opinió creu que l’esquerra té una part de la responsabilitat. Així s’ha pronunciat el director britànic a València, abans de participar en un acte que commemora el 25è aniversari de la seva pel·lícula ‘Terra i llibertat’ (1995), sobre un comunista britànic que lluita en la Guerra del 1936-1939. Loach ha participat en un debat sobre la solidaritat internacionalista al costat de l’actriu Rosana Pastor i la productora d’aquesta emblemàtica cinta, Rebecca O’Brien. El director, preguntat per l’extrema dreta i sobre l’entrada de Vox al congrés espanyol, ha assenyalat que li consta que és un partit d’extrema dreta, i tot i que no coneix ‘en detall el seu programa’, però ha remarcat que en termes generals, ‘la gent tendeix a la dreta quan està desesperada’. Així, considera que el seu auge ‘implicar que hi ha hagut en algun punt un error de l’esquerra’, perquè aquesta ‘hauria de representar els interessos de la classe treballadora’ i ser ‘l’advocada de les necessitats de la gent normal’. S’ha referit al fet que la Unió Europea des del principi ha representat sempre els ‘interessos de les empreses i no dels treballadors’ i que des de la seva constitució ha anat en la línia del lliure mercat en què la competència porta a ‘retallar el salari dels treballadors’, una màxima per la qual ‘acabarem en una explotació’. ‘I l’esquerra europea no ha tingut una posició molt clara’, ha lamentat, per incidir que l’esquerra té ‘part de la responsabilitat per no haver actuat com hauria de fer-ho’.

Summary: Ken Loach adverteix des de València que l’extrema dreta està novament en marxa


El judici contra el procés al Tribunal Suprem espanyol comença aquesta setmana amb la represa de l’interrogatori a un dels testimonis més determinants i més controvertits de la setmana passada: Manuel Castellví, ex-cap de la comissaria general d’informació dels Mossos d’Esquadra. Dijous passat van interrogar-lo les acusacions i la seva declaració, dubitativa i entrant en terrenys sobre els quals no tenia un coneixement directe, van portar desconcert en les defenses perquè va venir a reforçar una part del relat de la fiscalia. Concretament, quan va declarar que havia avisat el govern, pocs dies abans de l’1-O, que hi podria haver ‘una escalada de violència durant el referèndum’. Avui serà el torn dels advocats dels acusats, que voldran reconduir el testimoni. En l’horitzó d’aquesta setmana, però, hi ha un altre nom, el del major Josep Lluís Trapero. Ell és un dels testimonis cridats a declarar dijous. I la gran incògnita és si declararà o bé farà ús del dret de no fer-ho perquè és processat en una altra causa, a l’Audiència espanyola, on és acusat també de rebel·lió i per a qui la fiscalia demana onze anys de presó. Ja hi ha hagut alguns testimonis que han refusat de declarar al Suprem per causes pendents en uns altres tribunals. Però la situació de Trapero és singular, perquè aquestes últimes dues setmanes els ex-dirigents polítics del Ministeri d’Interior, Juan Ignacio Zoido i José Antonio Nieto, i els comandaments de la policia espanyola i de la Guàrdia Civil, Diego Pérez de los Cobos, Sebastián Trapote i Ángel Gozalo, l’han assenyalat. I s’hi han acarnissat, abocant sobre ell acusacions d’inacció, ineficàcia, connivència, resistència i manca de professionalitat durant les setmanes prèvies al referèndum i el Primer d’Octubre mateix. Una situació del tot anòmala processalment que el jutge Manuel Marchena no va frenar, ni tan sols quan la fiscalia s’hi recreava, i que motivava una situació d’absoluta indefensió per a Trapero, que no és part en aquesta causa i que no pot tenir la seva advocada a la sala. Les opcions de Trapero Per això s’ha obert la incògnita amb vista a dijous, el dia que és citat Trapero. Perquè podria fer ús d’una de les prerrogatives que té com a testimoni que té una altra causa pendent: la de fer una declaració parcial. El major dels Mossos ha analitzat amb la seva advocada, Olga Tubau, les opcions que té, i quina pot ser la més adequada per a la seva defensa. I el cas és que Trapero pot anar a la sala de vistes del Suprem, acompanyat de Tubau, i decidir de respondre només aquelles preguntes que vulgui respondre, i negar-se a respondre les que consideri que el poden perjudicar. En canvi, no podria triar a quina de les parts respon, si només les acusacions, o només les defenses, tal com van fer els acusats. Pot decidir què respon, no a qui respon. La incògnita es resoldrà, en principi, dijous. És el mateix dia que han de declarar com a testimonis l’ex-secretari general de la Vice-presidència i d’Economia i Hisenda Josep Maria Jové, l’ex-jutge Santi Vidal i l’ex-director de l’Institut d’Estudis de l’Autogovern, Carles Viver i Pi-Sunyer. Tots són encausats en la investigació oberta pel jutjat d’instrucció 13 de Barcelona, i es preveu que tots es negaran a declarar. Dijous també declararan el secretari de Comunicació del Govern i Mitjans de Comunicació, Antoni Molons; la directora de serveis de Polítiques Digitals i Administració Pública, Teresa Prohias; l’ex-sots-secretari del Ministeri d’Hisenda espanyol Felipe Martínez; i el secretari de difusió del Departament de Presidència, David Badal. Dimecres declararan Jaume Mestre, ex-director general de Difusió i Atenció Ciutadana del Departament de Presidència; Amadeu Altafaj, ex-representant permanent de la Generalitat de Catalunya davant de la Unió Europea i delegat del govern català a Brussel·les; Albert Royo, ex-secretari general del Diplocat; i dos observadors internacionals que van participar en el referèndum, Paul Sinning i Helena Catt. Castellví i Quevedo Avui, quan s’hagi acabat la declaració de Castellví, serà el torn d’un altre ex-comissari de pes dels Mossos d’Esquadra, Emilio Quevedo, ex-cap de la Comissaria General Tècnica de Planificació. A diferència de Castellví, Quevedo sí que va tenir una responsabilitat directa en el disseny del dispositiu de seguretat del dia del referèndum. Després d’ell, hi ha prevists més testimonis avui: tres treballadors d’Unipost (Albert Jaime, Francisco Juan Fuentes i Antonio Manuel Santos) i David Palanques, responsable de transformació digital del Departament de Treball. I demà, José Oriol González, gerent de l’empresa Buzoneo Directo SL; Rosa María Sans, del servei de Programació d’Activitats de la Generalitat; Enric Vidal, coordinador d’Acció Política d’ERC; i Enrique Mary Iriarte, treballador d’Artyplan SL de Vic.

Summary: Trapero declararà? La gran incògnita dels testimonis d’aquesta setmana


Després de la vaga històrica del 8 de març passat, enguany els col·lectius feministes dels Països Catalans tornen a preparar una jornada de vaga i mobilització multitudinària per a reivindicar el treball femení i lluitar, entre més, contra l’escletxa salarial, que avui dia encara és del 23%. Al gener, entitats feministes d’arreu del país i de l’estat espanyol es van reunir a València per acordar les reivindicacions principals, entre les quals destaca la perspectiva antiracista i anticolonial. Què denuncia la vaga del 8-M? A banda l’escletxa salarial entre homes i dones, també vol denunciar la feminització de la pobresa, el fet que les feines més mal regulades i remunerades recaiguin en les dones i la doble jornada laboral –entre la feina fora de casa i la de casa– que moltes es troben obligades a fer. Més enllà de les reivindicacions laborals, enguany la vaga també servirà per a denunciar la violència masclista, oimés ara que el moviment feminista s’ha organitzat per combatre els intents de derogar la llei de violència de gènere. 🙌 Ja tenim cartell del #8M ‼ Ens aturem per canviar-ho tot!!👩👩👧👧 👣 Cap pas enrere!!!🧗💪#CapALaVagaFeminista #VagaGeneralFeminista pic.twitter.com/DjSsloxriN — #VagaFeminista (@vagafeminista8M) February 20, 2019 Quines són les línies d’actuació de la vaga feminista? Els eixos principals de la vaga del 8 de març són les cures, el consum, la feina, l’educació, la lluita contra violència i l’antiracisme. Els col·lectius feministes consideren que no es pot parlar d’una vaga general si, com l’any passat, no inclou també una vaga de cures, de consum i educativa. El punt de les cures és un dels principals, perquè la càrrega de les feines domèstiques i de cura de familiars encara recau en gran mesura en les dones. Els col·lectius feministes volen fer visible una tasca poc reconeguda com aquesta, que a més, en molts casos, dificulta la vida laboral i la independència econòmica. Pot semblar que el consum no té cap relació amb la discriminació de les dones, però va estretament vinculat a les feines de casa, i per això és un dels àmbits que es tindran presents el 8 de març. Les dones són les responsables majoritàries del consum quotidià: de comprar el menjar i els productes de neteja. Hom calcula que el 61,47% dels desplaçaments per a aquestes tasques els fan elles. És per això que es vol reivindicar un consum combatiu, respectuós, sostenible, sense cost per al medi i amb uns models de producció que respectin drets i condicions laborals. Quant a l’educació, es reivindica la necessitat de tenir-ne una de pública, gratuïta, laica, feminista, lliure d’homofòbia, que eduqui en coresponsabilitat i que inclogui l’educació afectivo-sexual completa i diversa al currículum. També es vol eliminar el biaix de gènere en les carreres i les sortides professionals i implantar protocols d’actuació efectius en els casos d’assetjament sexual. Enguany, a més, la mobilització vol reforçar la perspectiva antiracista i anticolonial, una visió que ha de travessar totes les qüestions de la vaga. Així doncs, s’inclouen en les reivindicacions la repulsa als CIE, la llei d’estrangeria, la xenofòbia, la islamofòbia i la discriminació ètnica. Un dia sencer de vaga o només dues hores? L’any passat, la UGT i CCOO no van convocar vaga, però sí aturades parcials de dues hores per torn, equivalents al temps que les dones treballen cada dia gratuïtament si hom pensa en la diferència salarial mitjana respecte dels homes. Enguany, CCOO ha decidit de repetir el format, però la UGT ha registrat una convocatòria de si més no dues hores per torn, amb cobertura de 24 hores. Han convocat vaga general de tota una jornada sindicats com ara Intersindical Valenciana, Intersindical-CSC, CNT, IAC, CGT, SEPC, USTEC i COS. Guia 8-M: totes les mobilitzacions de la vaga feminista L’empresa pot prendre mesures contra les treballadores que facin vaga? Com que la vaga és convocada pels sindicats, és completament legal i registrada, com qualsevol altra. Tindrà repercussions en el sou segons les hores de vaga, però les empreses no poden acomiadar les treballadores ni aplicar-los cap mesura disciplinària pel fet d’haver-hi participat ni poden exigir-los que avisin amb antelació. Per què una vaga d’estudiants? Sindicats de l’ensenyament, com el SEPC o l’USTEC, també s’hi han adherit. Pot sorprendre la decisió, atesa la dimensió laboral de la vaga i del 8 de març, però es considera que l’escola, pel poder transformador que té, és on la lluita per la igualtat hauria d’adquirir més força. La transmissió de valors per part del professorat i l’esforç per a fer visibles les aportacions de les dones al coneixement són dos factors clau per a impulsar el feminisme als centres educatius. Ensenyar a les nenes que poden tenir les mateixes oportunitats laborals que els nens i que no hi ha cap ofici a què no puguin aspirar és un altre objectiu de l’ensenyament. Però aquestes fites encara no s’han complert o tan sols parcialment. Malgrat la introducció de la dona en el món universitari i laboral aquestes darreres dècades, moltes carreres continuen essent majoritàriament masculines i la presència de les dones als llibres de text és molt reduïda: tan sols el 7,5% dels referents científics i culturals són dones. La vaga femenina d’estudiants pretén posar aquestes mancances damunt la taula. Pot tenir conseqüències acadèmiques? No assistir a classe el 8 de març de cap manera no ha de tenir conseqüències en les qualificacions dels estudiants (ni a secundària ni a la universitat). Si hi ha un examen previst aquell dia, cal canviar-lo o deixar l’opció de fer-lo un altre dia, segons els sindicats. Vaga del consum Pot semblar que el consum no té cap relació amb la discriminació de les dones, però va estretament vinculat amb les feines de casa, i per això és un dels àmbits que es tindran en compte el 8 de març. Les dones són les responsables majoritàries del consum quotidià: de comprar el menjar i els productes de neteja. Es calcula que el 61,47% dels desplaçaments per a acomplir aquestes tasques el fan les dones. Per tant, aturar el consum és una altra manera de reivindicar aquesta feina invisible. Els col·lectius feministes, doncs, insten a comprar només allò que sigui necessari durant el 8 de març o, si pot ser, no comprar res. Vaga de cures Els col·lectius feministes i els sindicats també animen les dones a desentendre’s de les feines de casa i de les feines relacionades amb la cura dels familiars el 8 de març. Malgrat que en molts casos és difícil, animen a deixar, tant com sigui possible, totes aquestes tasques als familiars propers. I si sóc home, què? Tot i ser una vaga de dones que serveix per a reivindicar-ne els drets i palesar-ne la feina, els homes també poden donar-hi suport. Com que és previst que les dones facin una aturada, els homes que vulguin defensar la vaga poden cobrir-les en l’entorn laboral i estudiantil, tenir cura dels familiars i assistir a les mobilitzacions. Legalment, els homes poden fer vaga. Tanmateix, els col·lectius feministes alerten que si també la segueixen perd el sentit, que és de comprovar com es paralitza el món quan les dones s’aturen. Serveis mínims: Transport públic A Catalunya, els trens de Rodalia i regionals de Renfe funcionaran al 33% durant tot el dia, i els Ferrocarrils de la Generalitat (FGC) al 50% en hores punta –de les 6.30 a les 9.30 i de les 17.00 a les 20.00– i al 25% en la resta. El metro i el tramvia de Barcelona i els serveis de Transports de Barcelona operaran al 50% en hores punta i al 25% en la resta. Els altres transport de viatgers urbans i interurbans i el servei d’autobús que uneix la ciutat amb l’aeroport de Barcelona oferiran la meitat del servei habitual. Al Ferrocarril de la Generalitat Valencià (FGV), els serveis mínims seran del 25%, igual com als autobusos. Ensenyament Al País Valencià, la Generalitat ha establert en tots els centres educatius la presència d’una persona responsable de l’equip directiu. A infantil i primària, un professor per cada vuit aules. A la secundària obligatòria, un professor per cada deu aules, i en l’educació especial, un per cada cinc. Al Principat, els centres docents públics i privats no universitaris i les escoles bressol comptaran amb una persona de l’equip directiu per centre de treball, a més d’un docent per cada sis aules d’infantil i primària; un professor per cada quatre aules als centres d’educació especial, i un terç de la plantilla en les escoles bressol i en menjadors i activitats complementàries. Sanitat Al País Valencià, en l’assistència sanitària a les sales d’hospitalització, serveis centrals urgents, quiròfan d’urgències, portes d’urgència, cuines, manteniment i centraleta de telèfons l’horari serà com el d’un diumenge. Hi haurà serveis de jornada habitual en diàlisi, radioteràpia, programa de trasplantaments, unitat de cures intensives (UCI) i unitat de reanimació. En farmàcia hospitalària, quiròfans programats, oncologia, unitat d’hospitalització a domicili i hospital de dia el servei serà del 50% i del 25% en consultes externes preferents. En centres de salut i d’especialitats es mantindran els serveis propis d’un dissabte, mentre que en atenció domiciliària i en centres de transfusions els serveis seran del 50%. En la sanitat pública del Principat, el servei d’urgències i les unitats especials –com vigilància intensiva (UCI), coronàries, d’hemodiàlisis, neonatologia, parts, radioteràpia i quimioteràpia– mantindran el funcionament normal i s’hi hauran de garantir els tractaments de necessitat vital, segons criteri professional. També s’haurà d’atendre l’activitat quirúrgica que no es pugui retardar derivada de l’atenció urgent i greu, i s’haurà de respectar el dret de ser atès de tot pacient ingressat, a més del transport sanitari d’urgències. En els centres d’assistència extrahospitalària, es garantirà l’assistència urgent durant l’horari habitual de cada centre, amb el 25% de la plantilla, i el servei de neteja mantindrà l’activitat normal a les àrees d’alt risc. En l’assistència sanitària als centres privats, s’establiran els mateixos serveis mínims que en la pública, menys als centres d’assistència extrahospitalària, en els quals es mantindrà el personal imprescindible per a garantir l’assistència urgent i que no es pugui retardar durant l’horari habitual de cada centre, com en un dia festiu. Els serveis farmacèutics operaran amb el personal que presti serveis en els torns de guàrdia i de nits, i les farmàcies de guàrdia i de nit mantindran els torns. Emergències A Catalunya, l’atenció telefònica a urgències i emergències prestarà el 85% del servei, i el subministrament d’energia elèctrica, gas i aigua potable, enllumenat públic i tractament d’aigües residuals funcionarà en instal·lacions i reparacions que no es puguin ajornar. L’extinció d’incendis tindrà el funcionament d’un dia festiu, i el transport de mercaderies es garantirà quan sigui imprescindible per a proveir els establiments sanitaris i farmàcies i més serveis inajornables.

Summary: Vaga feminista del 8 de març: tot allò que cal saber-ne


El judici a Francesc Homs al Tribunal Suprem espanyol encara avui l’última jornada. Dos agents de la Guàrdia Civil passaran per la sala de vistes per a explicar l’informe pericial que van fer sobre els elements informàtics relacionats amb el procés participatiu del 9 de novembre de 2014. A continuació, l’acusació i la defensa presentaran sengles informes de conclusions finals i Homs tindrà el dret de fer un al·legat final abans que el judici sigui vist per a sentència. Els set magistrats del Suprem que fan de tribunal hauran de decidir si Homs va cometre els delictes de desobediència i de prevaricació per no haver complert la providència del Tribunal Constitucional del 4 de novembre d’aquell any. La fiscalia del Suprem demana una inhabilitació de nou anys a l’ex-conseller de Presidència i actual diputat del congrés espanyol pel PDECat. Les dues primeres jornades del judici han servit per a escoltar les declaracions de l’acusat i dels testimonis cridats per l’acusació i la defensa. La fiscalia ha fet desfilar per l’audiència pública treballadors i directius de les empreses proveïdores de serveis per a la Generalitat relacionats amb el 9-N, a més d’alguns responsables polítics, com ara Felip Puig, aleshores conseller d’Empresa i Ocupació. En canvi, els testimonis cridats per la defensa han tingut un perfil més polític –amb Artur Mas com a màxim exponent– i tècnico-jurídic –com Carles Viver i Pi-Sunyer i Albert Lamarca. L’estratègia de l’acusació El fiscal ha volgut demostrar que la Generalitat no havia actuat per aturar la consulta després de la providència del TC que n’ordenava la suspensió. I, sobretot, ha mirat de demostrar que no tan sols no va fer res, sinó que encara va donar ordres i va enllestir tasques preparatives que encara no s’havien acabat. El fiscal Jaime Moreno Verdejo ha topat amb els testimonis, que més aviat l’han desmentit amb les seves declaracions. Segons els relats exposats en aquest judici, a partir del 4 de novembre no hi va haver més instruccions de part del govern d’Artur Mas ni tampoc del Departament de Presidència dirigit per Francesc Homs. L’atenció del fiscal s’ha centrat en diversos aspectes: els programes i aplicacions informàtics que el govern va encarregar a l’empresa T-Systems per a poder fer el procés de votació i recompte de resultats, la carta de resposta als dubtes de T-Systems, la web informativa oficial, la conferència de premsa del vespre del 9-N, la campanya institucional sobre el procés participatiu i una carta enviada per Mas als ciutadans fent servir el banc de dades del padró. Amb els testimonis de la defensa, el fiscal Moreno Verdejo ha mirat de demostrar que l’acusat era conscient que la providència del TC obligava a suspendre totes les activitats relacionades amb la consulta. L’estratègia de la defensa Per una altra banda, la defensa ha fet servir els testimonis cridats per l’acusació per mirar d’anar demostrant que la Generalitat ja no va fer res més després del 4 de novembre. I, amb els seus testimonis, Eva Labarta –advocada d’Homs– ha defensat que el govern esperava una resposta del TC al recurs d’aclariment abans de prendre cap decisió, i que la resposta no va arribar. Evidentment, també ha mirat de reforçar aquesta idea segons la qual no es va donar cap instrucció nova després de l’ordre de suspensió i que el procés ja no es podia aturar perquè era a les mans dels més de quaranta mil voluntaris. Un judici fred i àgil El procediment del judici ha estat àgil. A diferència del judici que es va fer al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, més complex perquè tenia tres acusats (Mas, Ortega i Rigau) i més testimonis, el fiscal del Suprem té un estil més directe i pràctic que el fiscal Emilio Sánchez Ulled, que va exercir l’acusació aleshores. Al Suprem tot ha estat molt fred, com si es tractés d’un afer burocràtic. Una mena de tràmit. El to del president del tribunal ha estat cerimoniós i correcte. El fiscal no semblava tenir cap implicació personal en el cas. Com si es limités a fer la seva feina tècnicament. Tan sols va tenir un punt de conflicte amb Francesc Homs, però va acabar esquivant el cos a cos amb l’acusat. La sessió d’avui tancarà aquesta segona part de l’atac de la justícia espanyola al procés democràtic impulsat per decidir el futur polític de Catalunya. El següent judici serà el de la presidenta del parlament, Carme Forcadell, i els membres d’ideologia sobiranista de la mesa. Resta per veure com justifiquen l’acusació i la defensa d’aquest judici a Homs les seves peticions de condemna i d’absolució. I tampoc no se sap quina mena d’al·legat final farà Francesc Homs, que en la seva declaració ja va reconèixer al fiscal que admetia tots els fets que li imputava ‘i més’. Homs considera que la sentència d’aquest judici d’estat marcarà el to de l’estratègia penal per als mesos vinents, a mesura que ens anem aproximant al referèndum anunciat pel president Puigdemont. Ací podeu consultar totes les cròniques detallades del judici contra Homs: Xoc dialèctic de Viver Pi-Sunyer i Lamarca amb el fiscal i el tribunal del Suprem (dimarts a la tarda) Artur Mas al Suprem: ‘En democràcia, el vot de la gent és el primer; almenys per mi’ (dimarts a la tarda) El fiscal aconsegueix suscitar dubtes sobre l’ús del padró pel 9-N (dimarts al matí) El fiscal topa amb els primers testimonis en el judici contra Homs (dilluns a la tarda) Homs planta cara al fiscal del Suprem: ‘Assumeixo tots els fets que m’imputa i més’ (dilluns a migdia) Matí de contrasts dins i fora del Tribunal Suprem (dilluns a primera hora) Amb tren cap al Suprem per a un judici d’estat (espanyol) (diumenge al vespre)

Summary: L’agilitat i la fredor marquen el judici a Homs, que avui s’acaba


El guanyador de les eleccions municipals a Barcelona, Ernest Maragall (ERC), es reunirà demà per separat amb la cap de llista de BComú, Ada Colau, i amb la número dos de JxCat, Elsa Artadi, per abordar per possibles pactes de cara al govern de la ciutat. Ho ha explicat Maragall en una conferència de premsa en què ha defensat que els barcelonins van votar a opcions progressistes i també ‘a favor dels conceptes de la llibertat i la democràcia’ i d’un referèndum, àmbit en el qual ha emmarcat els 26 regidors que sumen ERC, BComú i JxCat. ‘Volem fer un acord d’investidura amb un alt contingut progressista, social i amb un alt contingut de la lluita per les llibertats, per la llibertat dels presos polítics i el retorn dels exiliats i la celebració d’un referèndum’, ha dit. Ha explicat que el partit ja ha articulat un equip negociador liderat per Robert Fabregat, president d’ERC Barcelona, i ha assegurat que han iniciat ‘les primeres gestions cap al ple de constitució del dia 15’ de juny, que donarà pas al primer batlle republicà de la ciutat, ha dit.

Summary: Maragall es reunirà demà amb Colau i Artadi per a negociar la investidura


El Consell de Ministres del govern italià ha aprovat aquesta setmana el polèmic decret llei defensat per Matteo Salvini que preveu la confiscació de vaixells i multes de fins a 50.000 euros a ONG que rescaten immigrants al mar. Entre les principals novetats que recull el text sobre ‘mesures urgents d’ordre i seguretat públiques’ hi ha l’adjudicació de les funcions de coordinació del control de fronteres terrestres i marítimes al Ministeri de l’Interior, capitanejat per Salvini. Així, serà aquesta autoritat la que tindrà el poder de limitar o vetar l’accés o el trànsit en el mar territorial a les embarcacions que tinguin previst ‘carregar o descarregar materials o persones en violació de les lleis de duanes o immigració vigents’. Concretament, el nou decret llei preveu sancions administratives d’entre 10.000 i 50.000 euros en cas que el comandant del vaixell incompleixi amb les prohibicions o les limitacions imposades, sense perjudici d’aplicar sancions penals. En cas de reiteració, el text contempla també la confiscació immediata de l’embarcació. ‘Orgullós del decret que garantirà un pas més cap a la seguretat del país i dels italians. Els altres parlen, nosaltres fem’, afirmava en una piulada Salvini, després de l’aprovació del text al Consell de Ministres. Avís de l’ONU Al maig, les Nacions Unides van instar el govern italià -una coalició entre la Lliga Nord i el Moviment 5 Estrelles– a aturar la tramitació del decret que persegueix multar les ONG i vaixells que rescaten migrants i refugiats al mar. ‘El dret a la vida i el principi de no devolució haurien de prevaldre sempre per damunt de la legislació nacional i altres mesures adoptades en nom de la seguretat nacional’, va advertir llavors un grup d’experts independents de l’ONU en una carta formal a l’executiu. Segons els experts, el decret perjudica greument els drets humans dels immigrants, incloent-hi les ‘persones que busquen asil’ o aquelles ‘víctimes de tortura’.

Summary: Itàlia aprova un decret llei que preveu multes de fins a 50.000 euros a ONG que rescaten immigrants al mar


La reunió a Brussel·les entre les delegacions de Junts per Catalunya i Esquerra Republicana ha anat bé i ha estat ‘constructiva’. Ho diuen fonts de la candidatura de Puigdemont, tot i que encara no hi ha un acord tancat. A ERC també n’estan satisfets i consideren que la negociació ‘progressa adequadament’. El president Carles Puigdemont ha convocat avui a Brussel·les els diputats de JxCat per a avaluar les negociacions. Segons Junts per Catalunya, els contactes continuaran aquests dies per avançar en la línia d’investir Puigdemont. A més, consideren que es va recuperant la confiança perduda entre totes dues forces arran de la investidura fallida. De moment, no hi ha fixada cap més reunió. Una delegació d’ERC s’ha desplaçat aquest matí a Brussel·les per a saber quina és la fórmula proposada per Puigdemont per tal de ser ratificat com a president de la Generalitat de Catalunya.

Summary: Els diputats de JxCat són a Brussel·les reunits amb Puigdemont per a avaluar les negociacions amb ERC


La lectura és una de les millors activitats per a omplir les hores durant el confinament. Ara la plataforma iQuiosc, el portal de revistes i premsa digitals en català de l’Appec, ofereix l’accés gratuït durant un mes. D’aquesta manera, posa el seu contingut a l’abast de tothom en un moment en què la informació és més necessària que mai. Tota la informació sobre el Coronavirus, minut a minut Vilaweb us ofereix una tria de revistes que hi trobareu: L’Avenç és una revista de divulgació i de reconstrucció crítica del passat, amb un èmfasi especial en la Catalunya contemporània, d’abans i després de la guerra de 1936-1939. Capçalera. Revista del col·legi de periodistes és una publicació d’anàlisi i reflexió professional del periodisme i la comunicació. Incorpora dossiers monogràfics a cada número i un resum de la informació ordinària del Col·legi de Periodistes de Catalunya. El confinament es pot allargar fins al juny, segons un informe del Departament de Salut Cuina és una revista mensual especialitzada en gastronomia. Inclou, per exemple, receptes exclusives, productes de la terra, les botigues on comprar-los i els millors restaurants. Descobrir és una publicació mensual de turisme i viatges. Ens parla tant de paisatges i naturalesa com de gastronomia, festes i pobles. Enderrock es publica mensualment d’ençà del 1993 i és especialitzada en la difusió del pop-rock realitzat en català als Països Catalans. El Temps és el setmanari degà de política i cultura, editat per Edicions del País Valencià d’ençà de 1984. La revista Mètode, editada per la Universitat de València d’ençà del 1992, se centra en la difusió i l’estudi de la ciència. Petit Sàpiens és una revista semestral que vol aproximar la història, la ciència, la tecnologia i la natura als més petits, amb reportatges adaptats perquè es diverteixin mentre aprenen. La revista Sàpiens, de divulgació històrica, ens aproxima als principals esdeveniments del nostre passat i de la història universal. Serra d’Or, fundada el 1959, és la revista més antiga de les terres dels Països Catalans, al servei de la cultura en totes les manifestacions. Valors, publicació mensual especialitzada en temes d’interès humà, la reflexió filosòfica i el debat social, va néixer l’any 2003 a Mataró, dins de l’Associació Cultural Valors. Hi ha més revistes digitals en català que no es troben a la plataforma iQuiosc també han decidit d’anul·lar el servei de subscripció durant el confinament i oferir el contingut en accés lliure. N’és un exemple la revista Catarsi, de l’Editorial Tigre de Paper. Ofereix de franc el primer i el segon número de la seva revista, que tracta de política, economia i cultura amb una perspectiva socialista i feminista.

Summary: Revistes en català gratuïtes durant el confinament


El president del govern espanyol, Mariano Rajoy, ha anunciat inversions de 1.900 milions d’euros al servei de rodalia durant aquest mandat. En una entrevista que publica avui La Vanguardia, Rajoy també explica que les inversions formen part d’un pla de vuit anys, 2017-2025, amb un cost total de gairebé 3.900 milions. El president assegura que Rodalia i el corredor mediterrani ‘seran una prioritat’, però que ‘ambdues coses a la vegada no es poden fer’ perquè el pressupost no arriba tan enllà. Rajoy participarà avui en acte sobre infrastructures, on s’espera que doni més detalls sobre aquest pla d’inversions. De totes maneres, no és la primera vegada que proposa un mena de pla de xoc per a millorar el servei de Rodalia que no s’acaba concretant. L’ex-president Zapatero va prometre una inversió de 4.000 milions que més tard Anna Pastor va retallar fins per sota dels 400 i dels quals només s’ha executat el 5%. Tanmateix, Rajoy ha dit: ‘El 48% de la inversió a Espanya en rodalia ha estat a Catalunya.’ Per tant, considera que no és just dir que el govern espanyol ha desatès el Principat. En tot cas, pensa, l’executiu s’havia d’haver explicat més bé. ‘Sóc conscient que els ciutadans no volen titulars sinó un pla realista i viable’, ha afegit. El govern no hi veu cap esperança El president de la Generalitat, Carles Puigdemont, i el vice-president, Oriol Junqueras, signen un article conjunt a El Periódico on denuncien els incompliments reiterats de l’estat espanyol en matèria d’inversions en infrastructures. Ambdós polítics desgranen algunes dades i expliquen que Renfe només ha executat el 5% de l’obra prevista, mentre Adif, el gestor de les infrastructures ferroviàries, només ha complert el 27% de les seves obres. Pel que fa a Aena, el compliment és del 14% i en matèria de ports el 43%. Sobre les retallades de Pastor, Puigdemont i Junqueras asseguren que ‘és una de tantes promeses que no es concreten mai. L’estat espanyol fa bona la dita: les paraules se les emporta el vent.’ Pel que fa a la gestió del corredor mediterrani, la consideren ‘una actuació negligent que afeixuga la capacitat exportadora dels territoris més dinàmics de l’estat’. I asseguren que a base d’incompliments, les promeses d’inversió ‘han perdut tota la credibilitat als ulls de la societat catalana’. Ahir, en una conferència, el conseller de Territori, Josep Rull, va dir que el deute de l’estat espanyol amb Catalunya per les inversions promeses que no s’han executat és d’uns 10.000 milions d’euros.

Summary: Rajoy promet ara una inversió de 1.900 milions per al servei de rodalia