El portaveu d’ERC al congrés espanyol, Joan Tardà, ha acusat Mariano Rajoy d’haver ‘corromput la veritat i el Tribunal Constitucional’. Segons ell, en el ple del congrés espanyol sobre el cas Gürtel, ja només li queda ‘l’ús de la força i la violència’ per imposar-se a Catalunya. Per Tardà les institucions espanyoles no tenen cap autoritat moral a Catalunya perquè són percebudes com a ‘corruptes’ i ‘incapaces de sintonitzar’ amb els ciutadans. ‘Només rebem insults, apel·lacions a la violència i amenaces, i només els queda la força per a imposar el poder’, ha dit. Tardà ha recordat la lletra de la cançó del Club Super 3: ‘Uh, oh, no tinc por’, per dir que ser valent és millor que no tenir força, i que els catalans es queden amb ‘la valentia’ mentre deixen al govern espanyol l’ús de la ‘força corrupta’. En una segona intervenció, el portaveu d’ERC ha posat el referèndum del primer d’octubre sobre la taula i ha demanat a Rajoy: ‘Per què us penseu que volem marxar? Per què us penseu que volem fundar una república?’. Davant del murmuri dels diputats, Tardà ha afegit: ‘Estem tips de la corrupció. Sí, estem tips de la corrupció, fins i tot al nostre país. Sí, sí, per descomptat. Què us penseu, que som imbècils? Que per als nostres fills volem una Catalunya corrupta?’.

Summary: Joan Tardà, a Rajoy al congrés espanyol: ‘Uh, oh, no tinc por!’


Durant els tres dies que ha durat el debat d’investidura de Pedro Sánchez no s’ha parlat en cap moment de les Illes Balears. S’ha parlat de Catalunya, del País Valencià, de Terol, del País Basc, de les Canàries i de Galícia, però no de les Balears, perquè no hi ha cap partit balear amb veu pròpia al congrés espanyol. Els partits nacionalistes, com Més per Mallorca, s’han conformat a celebrar la constitució d’un govern progressista i a esperar que qüestions com el Règim Especial de les Balears siguin abordades per l’executiu del PSOE. El portaveu de la formació al parlament, Miquel Ensenyat, ha celebrat que s’acabi la situació d’interinitat al govern espanyol i, per tant, la manca d’interlocutor per a negociar les reivindicacions pendents de les illes. Ensenyat ha destacat com a prioritat que ara s’aprovi el pressupost de l’estat i es desencallin les inversions en depuradores, el tren fins a Llevant i el tramvia de Palma. La presidenta Francina Armengol ha celebrat l’acord.

Summary: Les Illes són les grans absents del debat d’investidura


Molts catalans van organitzar-se els dies abans del referèndum del primer d’octubre per defensar els col·legis electorals i les urnes. D’aquesta voluntat popular, i al marge de l’ANC i d’Òmnium Cultural, van sorgir els Comitès de Defensa del Referèndum (CDR). Després del primer d’octubre van canviar la erra de referèndum per la erra de República. Els CDR han organitzat uns quants actes arreu del Principat i van tenir molt de protagonisme durant l’aturada general del 8-N, en què van tallar carreteres i van ocupar les estacions de TGV de Girona i Sants. Parlal·lelament, han nascut CDR a les Illes. Diumenge a migdia faran la primera trobada conjunta a l’Ateneu Lo Tort de Manacor, i dimecres faran una concentració de protesta contra la constitució espanyola i en defensa de la República Catalana a Sa Feixina, a Palma. 1a Trobada de CDRs de Mallorca📆 Dmg 3 de Desembre 12h ⏩Ateneu Lo Tort, Manacor#Organitzemnos pic.twitter.com/At1KR4ZAsz — CDRs-Mallorca (@CDR_Mallorca) November 26, 2017 Però aquestes no seran les primeres accions dels CDR de Mallorca. Aquest mes ja s’han sumat a les mobilitzacions contra la intervenció espanyola a Catalunya, per l’alliberament dels presos polítics i contra la violència de gènere. Com en el Principat, els CDR congreguen gent de diverses ideologies que vehiculen la seva mobilització amb aquestes entitats. CONCENTRACIÓ PER LA REPÚBLICA!Contra la constitució del 78, hereva del feixisme. 📆 Dim 6 de Desembre 17h⏩ Sa Feixina, Palma Compartiu! pic.twitter.com/nvJckybifC — CDRs-Mallorca (@CDR_Mallorca) November 29, 2017 Més informació Els Comitès de Defensa del Referèndum, un nou front de resistència permanent al carrer Què són els Comitès en Defensa de la República?

Summary: Els Comitès de Defensa de la República arriben a Mallorca


Miquel Desclot diu que la traducció literària és un gènere, que el traductor és un escriptor que té la humilitat de servir-ne un altre i l’orgull de saber que fa una cosa nova. Desclot és un savi, un pou de ciència lingüística i literària. I és des d’aquesta saviesa i des d’aquest principi de l’ofici de traductor que afronta projectes substancials per a la literatura i la cultura catalanes. Perquè, què és si no la traducció del Cançoner de Petrarca (1304-1374), que implica traduir vuit mil versos d’aquest autor medieval, erudit, que va influir tant els escriptors? Certament, la literatura ja no va tornar a ser igual després d’ell, sobretot en l’àmbit de la poesia lírica i amorosa, i marcà figures com Shakespeare i Leopardi, per citar-ne dues de grandioses. Per dir-ho en paraules de Desclot: ‘El Cançoner va ser tan influent que traduir-lo al català és una fita realment històrica.’ Miquel Desclot ha tardat més de dues dècades a traduir el Cançoner de Petrarca, que ara es presenta. Potser si hi hagués unes institucions més fortes i compromeses o uns mecenes també amb fortes conviccions culturals, el volum no hauria tardat tant a veure la llum. Però dues petites ajudes de la Institució de les Lletres Catalanes només són propina per a sustentar un projecte com aquest, que ha estat possible gràcies a la passió i la perseverança d’aquest escriptor i traductor d’altura, que no ha prioritzat els diners. Ell no se’n queixa, ell fa. Però aquesta manera d’avançar culturalment evidencia, per força, la fragilitat del nostre sistema cultural. El Cançoner de Petrarca consta de 366 ‘fragments’ que sumen 7.785 versos. Inclou 317 sonets, 29 cançons, 9 sextines, 7 balades i 4 madrigals, distribuïts de manera impredictible de cap a cap del llibre. Segons que explica Desclot en la presentació, ‘aquesta va ser una obra en desenvolupament constant, sempre susceptible de ser recopilada, retocada, reorganitzada, corregida o fins refeta, durant una bona quarantena d’anys.’ I continua: ‘Petrarca devia començar a escriure poesia en ‘vulgar’ de molt jove.  Les seves poesies d’amor arrenquen de l’enamorament de Laura, l’any 1327. Tenint en compte que les últimes intervencions en el manuscrit definitiu es documenten durant els darrers mesos de vida de l’autor, l’any 1374, resulta evident que tenim davant l’obra que més temps el va ocupar i la que al capdavall més li va importar…’ Aquesta edició de Miquel Desclot que ara es presenta és íntegra i bilingüe. Però ara deixem que l’erudit, apassionat i didàctic Miquel Desclot ens parli de l’aventura de traduir el Cançoner de Petrarca. És un plaer i fem silenci: ‘L’aventura va començar d’una manera poc intencionada: em van encarregar una conferència sobre madrigalistes italians del segle XVI. Havien estat molt influïts per Petrarca, fins al punt que entre un compositor i un altre havien musicat els vuit mil versos del Cançoner. Per a la conferència, vaig decidir traduir jo mateix alguns poemes del Cançoner que no havia traduït Osvald Cardona (ell n’havia traduït una part, només). Comentant-ho amb els amics, em van començar a animar a traduir tot el cançoner. Vaig anar a veure el gran poeta Àngel Crespo, que havia traduït la Divina Comèdia de Dante i també el Cançoner de Petrarca al castellà i em va animar molt a traduir el Cançoner. I va apel·lar a l’herència d’Ausiàs Marc, una cosa tan salvatge… I m’hi vaig posar.’ ‘Però volia parlar-vos del perquè no s’havia traduït fins ara el Cançoner de Petrarca al català: fou l’edició del Cançoner pagada pel cardenal humanista Pietro Bembo el 1501, que va fer furor i va estendre el petrarquisme per tot Itàlia i tot Europa. Tanmateix, a Catalunya el petrarquisme va arribar en un moment de decadència política. De fet, el petrarquisme a Catalunya va arribar amb Joan Boscà, que en féu una traducció en castellà. A nosaltres ens va passar de llarg al segle XVI. I el poc petrarquisme que va arribar va venir de fora, a través de Pere Serafí, pintor i escriptor d’origen grec format i influenciat per la cultura italiana. Pere Serafí va arribar a Catalunya i es va posar a escriure poesia petrarquista en un català prou bo. Però la petja d’Ausiàs Marc (1400-1459) era tan forta aquí que no va deixar penetrar el petrarquisme.’ ‘Per altra banda, en l’època noucentista, no sé explicar-me per què, no es va fer la traducció de Petrarca. Es va traduir La Divina Comèdia, primer per Verdaguer i Callís (que va traduir l’Infern i el Purgatori, però es va morir l’any 1922 abans de poder traduir el Paradís), i després va venir la gran obra de Sagarra. Jo diria que si es va traduir La Divina Comèdia i no el Cançoner va ser perquè Dante és un poeta èpic, que escriu la carnalitat de la vida humana. En canvi, Petrarca és un poeta líric i se situa a l’interior del poeta.’ ‘Amb tot, al Cançoner hi ha un relat subjacent, constant, que ressegueix tota l’obra poètica, perquè amb el Cançoner Petrarca va tenir la dèria de crear una gran obra. Primer ho va intentar en llatí, però ho va abandonar. I com que li va quedar la recança, hi va tornar des de la poesia lírica en italià, la llengua ‘vulgar’. De fet, el títol original del Cançoner era en llatí i molt poc atractiu: Rerum vulgarium fragmenta. Després li van donar un nou títol senzill, derivat dels cançoners medievals que recollien les cançons trobadoresques esparses, però que a partir del segle petrarquista passava a significar llibre de poesia lírica construït com a unitat.’ ‘Perquè Petrarca va construir aquest volum amb la voluntat que fos un sol organisme. I aquest tot l’aconsegueix amb el relat subjacent que és la història d’un enamorament fracassat. Un amor impossible cap a Laura, que era filla d’aristòcrata i que ja era casada. La peripècia poètica es presenta dividida en dues parts clarament diferenciades. La primera recull la història d’amor pròpiament dita, amb tots els múltiples delits i angúnies. Mentre que a la segona part Petrarca es mira la follia de joventut amb una certa recança, com un amor que no ha arribat enlloc. I és en certa manera una història de penediment. És la història d’amor recordada des d’una posició estoica. I és la voluntat de retornar al camí de la saviesa, que és el que no havia d’haver abandonat mai.’ Miquel Desclot va parlar del mite de Dafne, que ressegueix tot el Cançoner. Dafne, la nimfa que és convertida en arbre, un llorer, i que Apol·lo estimarà per sempre, des de l’impossible. Aleshores Desclot va llegir el sonet número 34, un dels que més li agraden del Cançoner. I això li va donar peu a comentar: ‘La poesia de Petrarca potser no és una poesia per a llegir en veu alta avui, perquè no és fàcil de llegir, però ell sí que la pensava per a ser escoltada.’ Miquel Desclot va iniciar la traducció l’any 1994 i amb un parell d’ajuts de la Institució de les Lletres Catalanes va traduir més de tres-cents versos. Però després va deixar aturat el projecte per manca de finançament. Amb tot, la seva passió per Petrarca i el Cançoner no deixaven d’acompanyar-lo i l’última part la va traduir intensament, set dies de set, una dedicació exclusiva sense retribució econòmica de cap mena. Només per la voluntat i la necessitat d’acabar-lo. Explica Desclot de Petrarca: ‘ És un personatge fascinant. En sabem moltes coses. Té dues biografies escrites sobre ell. I sabeu per què en sabem tantes coses? Perquè més enllà de la seva necessitat de solitud, tenia la passió de l’amistat. Tenia amics escampats arreu del món. I s’escrivia amb tots. I les seves cartes són construïdes com una obra també. També té un llibre, Secretum meum, on s’analitza d’una manera despietada. Aquesta obra està al darrere de Lo somni de Bernat Metge. Per a mi, el gran llegat de Petrarca és el Cançoner, el Secretum meum i l’epistolari.’ ‘Hi he posat el mínim de notes possible. No vull que només sigui un llibre per al món acadèmic, sinó per als lectors, per a la bona gent, que deia Espriu. Són notes que ajuden a la lectura sense passar la ratlla de l’erudició. I faig parlar a Petrarca un català d’ara, però un català culte. Perquè el seu italià era molt depurat i reduït de lèxic. I manllevava solucions del llatí. De la mateixa manera, així he intentat traslladar-lo al català, un català d’ara, culte, que beu d’una tradició i d’una història. De fet, és un homenatge a la llengua dels meus pares, sobretot el català de la meva mare, que era de Barcelona i tenia un català molt bonic. El meu català literari deriva del català de la meva mare.’

Summary: Finalment, Petrarca en català


Ciutadans i el PP han convocat aquest diumenge una manifestació a la plaça de Colón de Madrid contra el diàleg amb Catalunya. El líder de Ciutadans, Albert Rivera, ha assegurat que l’acte ha de ser ‘un front cívic’ per expressar rebuig amb la política de Pedro Sánchez amb Catalunya i per exigir eleccions anticipades. Si Sánchez no nos quiere escuchar en las instituciones, nos tendrá que escuchar en la calle. Convoco a todos los españoles que creen en nuestra nación y en nuestra Constitución este domingo a las 12h en la plaza Colón de Madrid 🇪🇸. Basta ya, señor Sánchez. pic.twitter.com/9reLRtHN61 — Albert Rivera (@Albert_Rivera) February 6, 2019 La convocatòria neix arran de la proposta del govern espanyol perquè un mitjancer actuï en la taula de diàleg dels partits catalans. Segons Rivera, la proposta és ‘una vergonya’ i ‘inacceptable’ per la democràcia espanyola. El líder del PP, Pablo Casado, també ha fet una crida a manifestar-se, però ha assegurat que la delegació del govern a la capital espanyol encara no els ha concedit el permís per fer-ho. Segons Casado, Sánchez ha venut Espanya ‘per un plat de llenties’ per continuar exercint com a president espanyol.

Summary: Rivera i Casado convoquen a Madrid una manifestació contra el diàleg amb Catalunya


Demà l’activitat dels treballadors dels serveis no essencials es paralitzarà fins al 9 d’abril a tot l’estat espanyol. Aquesta notícia ja la va anunciar ahir el president del govern espanyol, Pedro Sánchez, i només requeria la validació del consell de ministres. Durarà fins abans de la Setmana Santa i l’objectiu és reduir la mobilitat a la d’un cap de setmana. La ministra portaveu i d’Hisenda, María Jesús Montero, i la ministra de Treball, Yolanda Díaz, han comparegut després de la reunió de Sánchez amb els presidents de les comunitats autònomes per donar-ne més detalls, però sense especificar encara quins són els serveis que es consideraran essencials. Només han assenyalat la sanitat, l’exèrcit i les forces armades, personal de cura de persones vulnerables o logística de la compra, però sense especificar més professions. Sí que han aprofundit en el permís retribuït perquè els treballadors que deixin de treballar puguin rebre el salari. Aquest permís retribuït recuperable l’abonarà l’empresari, encara que l’empleat haurà de recuperar les hores quan tornarà a la feina. ‘És un permís on totes les parts cedeixen. Els empresaris perquè paguen i els treballadors perquè tornaran les hores abans del 31 de desembre’, ha argumentat la ministra de Treball, Yolanda Díaz. Aquest permís no s’aplicarà als treballadors afectats per ERTO –que ja no van a la feina–, els que desenvolupin la seva activitat en la modalitat de teletreball, ni els que estiguin de baixa per incapacitat temporal o permisos de maternitat o paternitat. En el cas que una companyia hagi presentat un ERTO de reducció de jornada, els empleats hauran d’acudir al permís retribuït per la resta d’hores. Tot i aquesta nova normativa, les empreses podran continuar presentant ERTO, en cas que calgui. ‘Totes les parts cedeixen, ningú no perd drets’, ha reiterat Díaz. A les preguntes contínues sobre el canvi en la postura del govern espanyol a l’hora de decretar la paralització de les activitats no essencials, Montero ha reiterat la importància de reduir el ritme de contagis. ‘Aquests quinze dies de confinament s’han observat diferències entre la mobilitat d’un dia feiner i el cap de setmana’, ha explicat. Montero ha reconegut la dificultat del govern espanyol d’abastir-se de material sanitari i l’ha atribuït a una ‘escassetat’ en el mercat. El ministeri de Sanitat ha comprat màscares a la Xina per valor de 628 milions d’euros i ha adquirit 1.539 equips de respiració assistida. En total, hi ha més de 17,2 milions de material sanitari repartit entre les comunitats autònomes per fer front al ‘pic’ d’hospitalitzacions i a la Unitat de Cures Intensives (UCI) previstes per a les dues setmanes vinents. En referència a possibles diferències en el confinament de les comunitats autònomes, ha assegurat que el govern espanyol aplicarà ‘totes les mesures útils de manera homogènia’. També ha insistit que ‘no és moment per remarcar les diferències’ i ha apel·lat a la unitat d’acció.

Summary: La Moncloa no concreta quins seran els serveis essencials poques hores abans de començar el confinament total


Joan Canadell (1967) és l’actual president de la poderosa Cambra de Comerç de Barcelona. Aquesta entitat, mitjançant el Consell de Cambres de Catalunya, va emetre ahir un comunicat sobre què cal fer durant la pandèmia de la Covid-19. El representant de la petita i mitjana empresa té una posició molt més progressista que no Foment del Treball, però també més que no pas el PSOE. Canadell és partidari del confinament i aturada econòmica gairebé total que demana el president Torra (amb alguna excepció més), que la banca ajudi en aquests moments (com l’estat va ajudar-la) i que durant el confinament els autònoms deixin de pagar quotes i que rebin una mena de subsidi de desocupació. Així mateix, demana d’arribar a acords amb els treballadors sobre com absorbir les pèrdues durant els dies de l’aturada: una part els treballadors, una part l’empresa. VilaWeb va entrevistar telefònicament el senyor Canadell, confinat a casa seva d’ençà d’ahir al migdia. —Què en penseu, del confinament que demana el president Torra? —Hi estem d’acord. Pensem que això ha sortit una mica de mare perquè no s’han pres les mesures en el moment que s’havien de prendre i per tant ara l’única actuació que queda és fer un confinament. I una aturada tan total com es pugui. Amb excepcions però al màxim nivell. Que no s’hagin confinat àrees de l’estat on es veia un creixement molt important de casos, com per exemple Madrid, i algunes altres, ha fet que ara la Covid-19 s’hagi distribuït pertot arreu. S’havia d’haver fet el que es va fer a Igualada o al nord d’Itàlia o Wuhan. Com que anem per darrere, l’única cosa que ens queda és confinar-nos. —Però el confinament i l’aturada vol dir que les empreses s’aturen. Hi esteu d’acord igualment? —Sí. Amb l’excepció que la mesura no ha de ser a llarg termini, ni a mitjà. Però a curt sí. Parlem d’una a dues setmanes. I també entenem que la tornada no serà de cop, sinó progressiva. I que en quatre, sis setmanes, si tot va bé, estiguem del tot recuperats. —La Cambra de Comerç és favorable a aturar totes les feines, amb excepcions concretes. Quines serien aquestes excepcions? —El sector sanitari i el d’alimentació, com diu el president, sense dubte. Però també les empreses que tenen un procés de fabricació llarg, que n’hi ha moltes, de dues, tres, quatre setmanes, i que ara són a la meitat del procés. No podem deixar els productes a mitges. Intentem acabar les comandes a mig fer. Amb el mínim d’efectius possibles i amb les mesures sanitàries que toquin. No ho deixem a mitges. I el sector molt internacionalitzat, mirar també que no perdin els clients, que costen tant de trobar. I, amb els mínims efectius i màxima protecció per tothom, cal permetre que es faci una mínima activitat. Mínima. —Pedro Sánchez és, en teoria, socialista, i no vol aturar la feina. I vosaltres, Cambra de Comerç, en gran part sí que la voleu aturar. Com s’explica? —No entenem què fa Pedro Sánchez. No respon a cap patró. No fa ni la via britànica o coreana (deixar fer, però posar moltes mesures de control immediat) ni la via Wuhan: tancar i confinar quinze dies, cosa que va anar bé. Fa servir un model que no entenem. I que segons els científics no té sentit. —Quines diferències hi ha entre les mesures de la Cambra i les de Foment? —Us sóc sincer, no sé si s’han pronunciat sobre l’aturada com nosaltres. La setmana passada sé que van proposar de facilitar l’acomiadament dels treballadors de les empreses. Home, doncs nosaltres no hi estem d’acord. No sé si ells van rectificar, però nosaltres creiem clarament que no s’han d’acomiadar treballadors. En canvi, facilitar expedients de regulació temporal, sí. Però temporal. I que tornin després d’un temps a l’atur. I ajudes a la PIME. També. —Imatges de treballadors omplint metros aquest matí, amb el perill conseqüent. Què en penseu? —Per una banda fa basarda, però també crec que molts empresaris tampoc han pogut avisar els treballadors. Suposo que demà n’hi haurà menys. I demà passat, encara menys. Espero que demà se’n vegin menys. I espero que dimecres o dijous els vagons vagin buits, o molt esponjats. —Quin paper haurien de tenir els bancs? —Sobretot de facilitar el finançament a les empreses. I que de cap manera ho aprofitin per retallar pòlisses de crèdit. Això podria matar empreses. En part, l’estat ha de facilitar liquiditat als bancs però els bancs hi han de contribuir. Ara toca que els bancs ajudin perquè l’estat hi va posar 60.000 milions d’euros i no els han tornats. Si ara els bancs han d’utilitzar part de les reserves per contribuir, que ho facin. Al final també els hi va el negoci. Si desapareixen les empreses, també els desapareix el negoci. —Els autònoms han de deixar de pagar la quota? —Evidentment. I a més a més demanem que els autònoms que no puguin fer cap mena d’activitat telemàtica, no tan sols deixin de pagar quotes, sinó que tinguin una mena de subsidi d’atur tant temps com duri: dues, tres, quatre setmanes. —Quins acords proposeu amb els treballadors? —Tant com es pugui. Fem que en part els dies que es perdin es compensin amb vacances, o bosses d’hores, flexibilitat. Però que no sigui tot. Que no tot recaigui en els treballadors ni en l’empresa. Una part el treballador, una part l’empresa. Negociem un mig-mig. I per tant que la mesura no sigui tan greu per als uns o per als altres. Parlem-ne. —Joan Canadell està confinat a casa? —Des de dilluns al migdia, sí, quan vaig anar a la reunió de crisi. I almenys durant una setmana o dues no tinc previst de tornar a la Cambra.

Summary: Joan Canadell: ‘Ara toca que els bancs ajudin perquè l’estat hi va posar 60.000 milions euros i no els han tornats’


Respon CARMEN AGUSTÍN-PAVÓN: La por és una emoció que els animals experimentem com a resultat de la percepció d’un perill o amenaça i que forma part del reduït grup d’emocions que es consideren innates i necessàries per a la nostra supervivència. Les serps verinoses han constituït un perill fonamental per als nostres ancestres primats durant els milions d’anys que han coexistit, fet que probablement ha causat la selecció en primats de mecanismes per a la ràpida detecció i resposta davant aquesta amenaça. Així, fa uns pocs anys es van descobrir unes neurones al sistema visual de macacos que responen de manera preferent a fotografies de serps. Aquestes neurones es troben al nucli pulvinar del tàlem, connectat amb l’amígdala, centre clau del cervell emocional. En els éssers humans, resulta molt complicat destriar què és aprés i què és innat dels nostres comportaments. Tot i això, segons estudis recents, el rebuig (o en alguns casos la fòbia) que les serps generen en la majoria d’adults humans podria ser un dels únics instints que conservem i que hem heretat dels nostres ancestres. Açò es deriva de l’observació del temps durante el qual bebés –tan xicotets com d’entre cinc o sis mesos– fixen la mirada sobre imatges de serps així com del grau de dilatació de la pupil·la que aquestes imatges generen (el que es correlaciona amb una resposta del sistema noradrenèrgic). Però aquesta resposta atencional no necessàriament es tradueix en por; el que sembla és que els nostres cervells estan preparats per a respondre de manera ràpida a estímuls potencialment perillosos i que, a més a més, aquests estímuls són més eficaços per induir por condicionada. De fet, s’ha vist en altres estudis que la inducció d’una reacció de por en nadons i xiquets molt menuts depén en gran mesura de l’associació de l’estímul perillós, per exemple una serp, amb l’observació de gestos de por de la mare o un altre adult. De la mateixa manera, gestos positius de la mare associats al perill podrien contrarestar la por. Finalment, la reacció de por en front d’aquests estímuls també depén del caràcter de l’animal. En un estudi al qual vaig participar, vam mesurar les reaccions de por en mones tití criades en captivitat i que, per tant, mai havien vist una serp. Tot i això, els animals reaccionaven de manera molt evident a una serp de plàstic, observant-la prolongadament, allunyant-se i emetent vocalitzacions associades al perill. No obstant, aquestes reaccions variaven molt d’uns animals a d’altres i eren màximes en animals que s’havien mostrat més «poregosos» en altres proves. Podeu llegir més Perquès en la web de Mètode Carmen Agustín-Pavón és experta en neurociència i professora al Departament de Biologia Cel·lular, Biologia Funcional i Antropologia Física de la Universitat de València. Què és Mètode?

Summary: Per què tenim por de les serps?


El Grup d’Estudis Polítics ha editat un llibre que recull la Declaració Universal dels Drets Humans i altres textos sobre els drets i les llibertats en motiu dels setanta anys de la declaració. El llibre es presenta aquest dijous 26 d’abril a les set del vespre a l’Espai VilaWeb (carrer Ferlandina, 43 baixos, a Barcelona). Hi participen Ramon Viñals, president d’honor del Grup d’Estudis Polítics, i Pau Miserachs, president del Grup d’Estudis Polítics i coordinador del Moviment d’Esquerres (MES) a Barcelona. Farà la presentació Joan Alcaraz, blocaire de VilaWeb i afiliat de MES a Barcelona.

Summary: Els setanta anys de la Declaració Universal dels Drets Humans, en un llibre que es presenta a l’Espai VilaWeb


Prop d’un centenar de tractors mobilitzats pel sindicat agrari Unió de Pagesos (UP) s’han concentrat al costat de les presons del Mas d’Enric, el Puig de les Basses i els Lledoners per a reclamar la llibertat dels presos polítics. Els agricultors que han acudit a la presó dels Lledoners han dibuixat amb els seus tractors la paraula ‘Llibertat’. @uniopagesos confegeix LLIBERTAT amb tractors a la presó de Lledoners. #Tractorades21D #DretsiLlibertats📹🛩 pic.twitter.com/ahobJIPbPW — Unió de Pagesos (@uniopagesos) December 21, 2019 El sindicat ha volgut denunciar ‘la persecució judicial en les diferents causes obertes als integrants de l’anterior govern i a la resta de membres de la taula de parlament, alts càrrecs de la Generalitat i dels Mossos d’Esquadra pels fets de l’1 d’octubre del 2017’, segons que han dit en un comunicat. El coordinador territorial de la Plana de Lleida d’Unió de Pagesos, Jaume Pedrós, ha explicat en declaracions a Catalunya Ràdio que l’any passat ja van fer una acció similar i que ara han volgut repetir l’acció en aquestes dates per la seva especial significat. ‘Ho hem volgut tornar a fer perquè si no ho fas aquests dies que tothom té el cor més tendre, quan ho fas?’, s’ha preguntat. Tractorada a la presó del Puig de les Basses convocada per @uniopagesos pels drets i les llibertats. Hi ha uns 40 tractors. #LlibertatPresosPolitics pic.twitter.com/Izm3L3lgsn — Tramuntana Televisió (@tramuntana_tv) December 21, 2019 Les tres columnes de tractors han sortit de diferents punts de Catalunya a primera hora d’avui i han fet coincidir la seva arribada a les presons poc abans de les dotze de migdia. Els més matiners han estat els membres d’Unió de Pagesos de Mollerussa (Pla d’Urgell), que han sortit a les set del matí per arribar a temps a Lledoners. Sortida de tractors a Calaf (Anoia) cap a la presó Lledoners #Tractorada21D #DretsiLlibertas pic.twitter.com/YKiwWcjdSe — Unió de Pagesos (@uniopagesos) December 21, 2019 #Tractorades21D #DretsiLlibertats @uniopagesos a el Morell per anar cap a la presó de Mas d'Enric pic.twitter.com/N8fWtUCf6M — Unió de Pagesos (@uniopagesos) December 21, 2019 #Tractorades21D #DretiLlibertats @uniopagesos a la Rotonda C-51 (Alt Camp) pic.twitter.com/Jme8SGv6cB — Unió de Pagesos (@uniopagesos) December 21, 2019 Convocatòria a Reus d'@uniopagesos. #Tractorades21D #DretsiLlibertats cap a l'acte a la presó de Mas d'Enric a les 12h pic.twitter.com/tuqUz5qKw5 — Unió de Pagesos (@uniopagesos) December 21, 2019

Summary: Tres tractorades impulsades per Unió de Pagesos reclamen la llibertat dels presos polítics


Esquerra Republicana ha proposat que el ple doni suport a la diputada del Jovent Republicà Rut Ribas com a relleu a Adriana Delgado a la mesa del parlament. Si rep l’aval del ple, Ribas assumirà la secretaria quarta a partir d’aquesta mateixa setmana. Delgado ha demanat el relleu per a dedicar-se millor a la batllia de Sant Vicenç de Castellet (Bages), on va ser escollida a les eleccions municipals del 26-M. De fet, Delgado va acceptar el càrrec a la mesa després del nomenament d’Alba Vergés com a consellera de Salut amb la condició de poder compaginar la secretaria quarta amb la batllia i la maternitat. Després de constatar les dificultats per fer-ho, ha decidit renunciar a la mesa. La direcció del grup parlamentari li ha demanat que mantingui l’acta de diputada. Ribas va ser escollida diputada per primera vegada a les eleccions del 21-D com a representant de les joventuts del partit a la llista d’ERC. El 12 de novembre va trencar la disciplina de grup i va votar a favor de la moció que demanava la reprovació de Miquel Buch com a conseller d’Interior, mentre que els seus companys van votar-hi en contra. Des de l’abril d’enguany, Ribas forma part del consell de govern del Consell per la República.

Summary: ERC proposa que la diputada del Jovent Republicà Rut Ribas entri a la mesa del parlament


L’ex-president de la Generalitat Artur Mas ha defensat durant el judici al Tribunal de Comptes que el 9-N el van organitzar els voluntaris i que no es van gastar diners públics específicament per a aquest objectiu. A més, ha defensat que era el ‘més normal del món’ modificar el pressupost per comprar els 7.000 ordinadors usats el 9-N. L’ex-president ha defensat que en el pressupost del 2014 es van fer 1.414 modificacions de partides per valor de 1.250 milions i que la dels ordinadors (amb un cost de 2,8 milions) era una més. Ha afirmat que els ordinadors es van adquirir per a les ‘necessitats del servei educatiu’ i que van tenir un ús ‘puntual i per a dos dies’ per al procés participatiu. A més, ha recordat que en els judicis al TSJC i al Suprem va decaure l’acusació per malversació i ha defensat que no van cometre cap il·legalitat després de la suspensió del TC. Mas ha dit que van canviar d’objectiu i van impulsar ‘un procés participatiu fet per 40.000 voluntaris i no una consulta’. ‘La finalitat política era la mateixa però la jurídica i l’econòmica completament diferent’, ha defensat. També ha dit que no van fer memòria econòmica ni cap decret perquè el 9-N ‘el van fer els voluntaris i no necessitava cobertura jurídica’. L’ex-president Mas ha estat el primer dels investigats a respondre les preguntes de l’advocat de Societat Civil Catalana, Manuel Villalobos, de l’advocat de l’estat, del fiscal en cap del tribunal, Miguel Ángel Torres Morato, i del seu propi advocat, Rafael Entrena. La declaració de Mas ha redundat en els arguments ja esgrimits al judici del TSJC, tot i que el Tribunal de Comptes només analitza la possible responsabilitat comptable. Durant la seva declaració, Mas ha defensat que en un primer moment van impulsar una consulta que comptava amb l’aval del Consell de Garanties Estatutàries però que, després de la suspensió del Tribunal Constitucional, van variar l’objectiu impulsar un procés participatiu impulsat per 40.000 voluntaris. ‘Vam buscar una solució imaginativa per poder consultar la societat seguint un mandat parlamentari’, ha explicat. Justifica la compra d’ordinadors En tot moment, ha dit que l’organització va recaure en els 40.000 voluntaris i que no hi va haver despeses públiques concretes per a aquest procés participatiu. Sí ha reconegut que suport logístic el va donar l’administració de la Generalitat. Sobre la compra de 7.000 ordinadors, l’expresident ha defensat que la partida ja estava prevista al pressupost del 2014, tot i que no comptava amb dotació econòmica. Posteriorment, es va modificar i es van destinar 2,8 milions a comprar uns ordinadors que es van fer servir el 9-N però que Mas sosté que tenien com a objectiu ‘respondre a les necessitats del sistema educatiu’. L’expresident ha reconegut que es van fer servir durant la jornada del procés participatiu però que a dia d’avui, quatre anys més tard, continuen estant a les aules. També ha detallat que aquesta modificació va ser una de les 1.414 que es va fer en el pressupost del 2014. A més, ha dit que no va signar cap decret ni es va fer cap memòria de despeses sobre el 9-N perquè les votacions, segons l’expresident, les organitzaven els voluntaris. Sobre el lloguer de la sala de premsa per fer les compareixences, Mas ha dit que el govern tenia ‘l’obligació d’informar’ ja que hi havia ‘centenars de periodistes acreditats davant un fet molt important’. El TC no fa cap aclariment L’ex-president Mas ha explicat que després de rebre la resolució del TC van demanar un ‘aclariment’ perquè no sabien què havien de suspendre i ha recordat que ja hi havia contractes signats i que tirar-los enrere podia suposar un sobrecost. Ha recordat que el tribunal no els va respondre tot i que faltaven pocs dies per a la data fixada i ha remarcat també que ‘cap jutge ni cap fiscal va aturar les votacions’. ‘Si tan delictiva era, com després es va dir després, per què cap jutge ni cap fiscal va actuar per aturar aquell delicte’, s’ha preguntat.

Summary: Mas defensa que no es van desviar fons públics per fer el 9-N


El PP facilitarà al PNB que tingui grup parlamentari propi al senat espanyol, però no al PDC, segons que ha avançat el portaveu popular a la cambra alta, José Manuel Barreiro, l’últim dia de termini perquè es registrin els grups. En una entrevista a RNE, recollida per Europa Press, Barreiro ha admès que no faciliten la concessió de grup al PDC per una qüestió ‘de principis’, atès que el partit, després de la refundació, es defineix per ‘independentista’. Tot i això, també ha esgrimit el reglament de la cambra. Segons que ha explicat, per registrar un grup calen deu senadors, però el reglament també estableix que cap grup no pot baixar de sis durant la legislatura. El PNB disposa de sis senadors, de manera que podria funcionar amb ells i prou tota la legislatura, però CDC només en té quatre. En el cas del PNB, el portaveu popular ha argumentat que facilitar-los la consecució de grup era una qüestió de ‘cortesia parlamentària’, i que unes altres vegades havia estat el PSOE qui els ho havia permès. Tot i això, no ha dit explícitament que aquesta ajuda consistís en un préstec de senadors populars per registrar aquest dimarts el grup. Barreiro ha al·legat, a més, que existeix una ‘diferència important’ entre el paper que té i vol tenir el PNB en el conjunt de l’estat espanyol i la posició que han adoptat CDC i ERC, que reclamen un referèndum independentista –ERC no necessita ajuda per formar grup al senat, ho té assegurat amb els seus escons, igual que PP, PSOE, Units Podem i Ciutadans–. Barreiro també ha distingit la situació del PDC al senat i al congrés espanyol, perquè serà la mesa qui decidirà si l’antiga CDC pot tenir grup propi malgrat que no ha assolit un suport del 15% a les quatre províncies catalanes. Segons que ha dit, dependrà de les possibilitats d”interpretació’ d’aquesta norma. Els populars s’han mostrat disposats a donar suport a la mesa perquè el PDC tingui grup propi a la cambra.

Summary: El PP facilitarà al PNB tenir grup propi al Senat espanyol, però no al PDC


Sortegem, entre els subscriptors de VilaWeb, quatre entrades dobles per als següents espectacles i sessions: 2 entrades dobles YeORBAYU – Cia Vaques Diumenge 15 de maig, 17:00h Teatre Bravium http://www.trapezi.cat/companyies/cia-vaques/ 2 entrades dobles InTarsi – Companyia de Circ “eia” Diumenge 15 de maig, 12:00h Teatre Bartrina http://www.trapezi.cat/companyies/companyia-de-circ-eia/ Els subscriptors interessats a participar haureu d’enviar un correu a publicitat@vilaweb.cat abans del dilluns 9 de maig a les dotze de la nit. Si voleu optar de manera específica a les entrades d’un dels dos espectacles caldrà que ens en feu esment. Ens posarem en contacte amb els guanyadors el dimarts 10 de maig.

Summary: Sortegem entre els subscriptors entrades de la Fira Trapezi de Reus


Els estats del G-20, responsables del 75% d’emissions de gasos d’efecte hivernacle, no assumeixen les mesures necessàries per a complir el compromís de l’Acord de París de mantenir l’escalfament climàtic sota els 2 graus el 2020. Això es desprèn de l’informe sobre la bretxa d’emissions del programa de l’ONU pel medi ambient, que avisa que el món s’encamina a un augment catastròfic de 3,2 graus aquest segle. El text, però, assenyala de manera detallada àrees clau dels estats del G-20 en què es pot incidir durant la pròxima dècada perquè redueixin les emissions de gasos d’efecte hivernacle. L’informe es presenta amb la vista posada en la cimera pel clima que es farà a Madrid entre el 2 i el 13 de desembre. Per a evitar l’augment de la temperatura, insisteix als països que l’ambició col·lectiva ‘ha d’augmentar més de cinc vegades els nivells actuals per a aconseguir les retallades necessàries durant la pròxima dècada per a aconseguir l’objectiu de limitar l’augment de la temperatura global a 1,5 graus’. En concret, avisa que les emissions de diòxid de carboni han de caure d’un 7,6% cada any fins al 2030. En conjunt, diu el text, els estats del G-20 van ben encaminats per rebaixar les emissions de gasos, però les previsions de set d’ells (Austràlia, el Brasil, el Canadà, els EUA, el Japó, Corea del Sud i Sud-àfrica) indiquen que no es compliran els compromisos. A més, destaca que l’Argentina, l’Aràbia Saudita i Turquia no han fet cap promesa de reduir les emissions per al 2020. El document reconeix com a elements clau per a la transició energètica la producció d’energia renovable i l’eficiència energètica. És per això que proposa mesures com ara descarbonitzar el transport, amb especial atenció a la mobilitat elèctrica, descarbonitzar les indústries amb un alt consum d’energia i ampliar les energies renovables amb la vista posada en l’electrificació. Els gasos d’efecte hivernacle han crescut d’un 1,5% cada any El programa de l’ONU pel medi ambient marca el 2020 com un ‘any crític per a l’acció climàtica’ i encoratja que la següent cimera del clima (COP26), que es farà a Glasgow (Escòcia), determini el curs futur dels esforços per a frenar la crisi i que els països augmentin significativament els compromisos climàtics. L’informe indica que les emissions de gasos d’efecte hivernacle han crescut d’un 1,5% cada any aquesta darrera dècada, tot i els avisos i les crides a l’acció per a evitar-ho. De fet, el 2018, les emissions totals van arribar a les 55,3 gigatones de diòxid de carboni. Per a corregir-ho, les emissions anuals del 2030 haurien de ser de 15 gigatones de CO2 equivalent menors cada any per a limitar l’increment de temperatura a 2 graus i, fins i tot, 32 gigatones de CO2 menors per a aconseguir l’objectiu d’1,5 graus. Mesures per a la Unió Europea Perquè la Unió Europea continuï reduint les emissions de gasos d’efecte hivernacle, l’informe suggereix mesures com ara la prohibició de venda de cotxes i autobusos amb motors de combustió interna o, com a mínim, fixar objectius encaminats a fer que, les pròximes dècades, tots els cotxes i autobusos que es venguin no emetin gens de diòxid de carboni. Paral·lelament, demana que es promocioni l’ús del transport públic i que els estats europeus se situïn a l’avantguarda mundial d’aquest tipus de mobilitat. El text també suggereix que s’aprovi una normativa europea que impedeixi les inversions en infrastructures relacionades amb els combustibles fòssils, com ara nous gasoductes. A més, demana que es modifiqui l’acord marc i les polítiques necessàries per a fer desaparèixer del tot el carboni del subministrament elèctric entre 2040 i 2050.

Summary: Els estats del G-20, principals emissors de gasos, no compliran a temps els Acords de París


El secretari general de Podem, Pablo Iglesias, s’ha reunit aquesta tarda amb el president espanyol en funcions, Pedro Sánchez, i ha insistit a exigir de formar un govern de coalició. La reunió ha acabat sense acords i Iglesias no ha descartat de votar contra la investidura de Sánchez. Per una altra banda, Sánchez ha dit a Iglesias que es presentarà a un debat d’investidura el mes vinent, tant si té assegurat el suport per a guanyar-lo com si no. Li ha proposat un ‘govern de cooperació’ en tres àmbits, programàtic, parlamentari i institucional. L’únic avanç de la reunió és l’oferiment d’establir una comissió de seguiment de l’acord programàtic que poguessin aconseguir PSOE i Unides Podem en aquesta legislatura.

Summary: Iglesias no descarta de votar contra la investidura de Sánchez


Joan Miquel Capell ha estat el guanyador de la novena edició del Premi Crims de Tinta, que convoca l’editorial RBA, amb l’obra ‘Wad-Ras’, basada en un cas real investigat per l’autor com a mosso d’esquadra. L’autor -llicenciat en dret per la Universitat Autònoma de Barcelona (1995) i doctor en dret per la Universitat de Barcelona- va formar part durant 32 anys del cos de Mossos d’Esquadra. El jurat destaca, en primer lloc, la capacitat de l’autor per plasmar la realitat de les presons de dones a través de la mirada de dos joves agents que comencen la seva carrera com a policies. També ha tingut en compte la recreació de l’ambient i el país del 1991 i, particularment, l’àmbit dels Mossos d’Esquadra en un moment clau de la seva història. ‘Wad-Ras’ arribarà a les llibreries el pròxim 5 de març. El jurat, reunit el 19 de desembre i constituït per Paco Camarasa, llibreter; Cristina Manresa, comissària del cos de Mossos d’Esquadra; Carlos Zanón, escriptor i comissari de BCNegra; Miguel Ángel Díaz, propietari de la llibreria SomNegra i Jordi Rourera, editor d’RBA; ha decidit atorgar per unanimitat el premi a la novel·la de Joan Miquel Capell per la versemblança i el realisme de la trama, cenyida a la millor tradició de la novel·la procedimental. Instituït pel Departament d’Interior de la Generalitat de Catalunya l’any 2008, i convocat per RBA des del 2014, el Premi Crims de Tinta s’ha convertit en un referent del gènere negre en català i ha contribuït a normalitzar-lo i consolidar-lo. Altres autors que han guanyat el Crims de Tinta en edicions anteriors són Marc Pastor, Carles Quílez, Teresa Solana, Agustí Vehí, Andreu Martín, Emili Bayo, Núria Cadenes o l’any passat Marc Moreno. ‘Wad-Ras’ La novel·la es basa en el cas real d’una reclusa que va morir a la presó de Wad-Ras, segons semblava, per una sobredosi d’heroïna. Inesperadament, el jutge encarrega la investigació als Mossos d’Esquadra que, per primera vegada, veuen com se’ls assigna un cas com a policia judicial, des de la reinstauració del cos. La decisió, però, no agrada a tothom. Sobre l’autor Nascut a Barcelona, és llicenciat en dret per la Universitat Autònoma de Barcelona (1995) i doctor en dret per la Universitat de Barcelona (2004). Màster en Polítiques Públiques de Seguretat per la Universitat Oberta de Catalunya (2008-09), treballa a la Diputació de Barcelona com a responsable del Gabinet de Prevenció i Seguretat i és professor associat de l’assignatura Dret Policial a la UB. Ha treballat durant trenta-dos anys al Cos de la Policia de la Generalitat-Mossos d’Esquadra, on ha passat per totes les categories professionals, des d’aspirant a mosso fins a comissari. Va ser el primer cap de la Regió Policial de Girona (1998) i l’encarregat de liderar el desplegament dels Mossos d’Esquadra a la ciutat de Barcelona (2005) en substitució del Cos Nacional de Policia. Ha publicat diversos articles científics sobre aspectes del procés d’investigació criminal i també és autor de l’assaig adreçat als joves ‘Ser policia’ (2011).

Summary: Joan Miquel Capell guanya el Premi Crims de Tinta


Carlos Vidal, membre de la Junta Electoral espanyola (JEC), va militar al PP fins poques setmanes abans de ser nomenat en el càrrec, segons que informa InfoLibre. Com a membre de la JEC, Vidal va participar en les votacions per a inhabilitar el president de la Generalitat, Quim Torra, i l’eurodiputat Oriol Junqueras. La Junta Electoral espanyola, un àrbitre parcial i viciat políticament Vidal considera que l’octubre de 2017, abans de ser nomenat pel congrés a proposta del PP, no havia d’esmentar als membres de la cambra la seva militància en la formació perquè en aquell moment ja no tenia carnet. ‘No s’havia de mencionar res’, diu. Afegeix que no va pensar a abstenir-se en les votacions sobre polítics independentistes perquè considera que no hi havia cap motiu per a fer-ho. De fet, Vidal no s’ha amagat mai de les seves afinitats amb el PP. L’abril de 2018, ja com a membre de la JEC, va participar en un acte del partit al País Basc, on va presentar un informe jurídic que li havia encarregat el PP. Hi ‘concloïa’ que l’única nació titular del dret de decidir és l’espanyola i que en cap cas aquest dret no es pot incloure en una reforma estatutària ni constitucional. El president Torra ha reaccionat a la notícia citant l’article 47 de la Carta dels Drets Fonamentals de la UE, que recull el dret de tenir un tribunal independent i imparcial. ‘Militants del PP jutjant-nos. Que lluny queda Europa’, ha afegit. “Tota persona té dret que la seva causa sigui escoltada equitativament i públicament i dins d’un termini raonable per un tribunal independent i imparcial…” Art 47 Carta dels Drets Fonamentals UE. Militants del PP jutjant-nos. Que lluny queda Europa! https://t.co/CMQy97JUXL — Quim Torra i Pla (@QuimTorraiPla) March 4, 2020 La JEC, un niu d’escàndols La setmana passada es va saber que Ciutadans havia pagat mensualment un vocal de la JEC, Andrés Betancor, mentre participava en debats i votacions sobre el conflicte entre Catalunya i l’estat espanyol o les eleccions de 2017 i 2019. Una investigació d’eldiario.es demostra que Betancor, quan va ingressar a la JEC l’octubre del 2017, ja tenia un càrrec d’assessor al partit i un despatx a les oficines del congrés espanyol. De totes maneres, abans ja s’havia qüestionat la seva imparcialitat per un seguit d’articles en què atacava el president Carles Puigdemont.

Summary: Nou escàndol a la JEC: un vocal era militant del PP poc abans de ser nomenat


La ninotaire Pilarín Bayés i el projecte 4vents , que coordina les associacions escoltes de Catalunya, Menorca, Mallorca, País Valencià i l’Alguer, han rebut aquest divendres a Girona el 30è Premi de l’ADAC a la Normalització Lingüística i Cultural, en les modalitats destinades a una persona i a una entitat, respectivament. Els premis guardonen també cada any el que consideren que és el millor article escrit sobre normalització lingüística, un premi que ha recaigut en Carme Junyent pel seu article El 25% publicat a VilaWeb el 14 de maig. En l’article Junyent defensa que ‘això que la llengua vehicular de l’ensenyament a Catalunya és el català –si més no a secundària– és un mite o un autoengany col·lectiu. I no és pas un fet recent’ i alerta que ‘massa sovint, des de les aules es transmet el missatge que el català és una llengua prescindible. I no tan sols perquè no s’assumeix la responsabilitat contreta amb la llengua declarada, sinó també perquè es menysprea la feina dels companys, professors de català i d’aula d’acollida’.

Summary: L’ADAC premia un article de Carme Junyent a VilaWeb com el millor de l’any


L’augment de la població escolar i de la demanda de places públiques es compensarà amb la contractació de vuit-cents professors més el curs vinent, segons que ha dit el conseller d’Ensenyament, Josep Bargalló, en una entrevista a l’ACN. Segons que ha especificat, es finançarà gràcies al pressupost de contingència del Departament de Presidència, perquè la pròrroga del pressupost no ha permès de contractar-ne amb més partides. També ha explicat que la manca de tres-cents professors de català, castellà i matemàtiques es deurà solucionar amb les mesures excepcionals a la borsa d’interins, però ha alertat que caldrà repetir-les si no s’hi han inscrits prou titulats en aquests estudis. Precisament l’increment de població escolar i la demanda de places públiques, que ha fet mantenir oberts més grups dels prevists inicialment, fa pensar que s’hauran de mantenir les mesures excepcionals de la borsa, si bé és cert que les dades de matriculació i la composició de l’oferta final d’escola pública encara no són definitives. Llavors, en aquest cas, la plantilla de docents arribarà pràcticament a setanta dos mil integrants. D’aquesta manera se solucionaran les necessitats d’escolarització, però no pas algunes altres com la modificació de ràtios. La manca de professorat de català, castellà i matemàtiques a secundària ha obligat a prendre mesures ‘excepcionals’, però aquest no serà el sol canvi que engegaran el curs vinent. Bargalló ha comptat que els docents necessaris d’aquestes especialitats n’eren tres-cents, un buit que ocuparan a parts iguals mestres habilitats per a fer classes a l’ESO, graduats compromesos a cursar el màster de professorat abans del 2021, i professors que poden acreditar coneixements per a impartir aquestes matèries. Quant als mestres que exerciran a 1r i 2n d’ESO, seran només de les especialitats de català, castellà i matemàtiques . Tot i que en un començament el departament havia ofert fins a 223 places, finalment només se n’han cobert cent, quaranta-vuit de matemàtiques, trenta-sis de català i setze de castellà. Segons que ha explicat el conseller, les tres solucions per a cobrir les vacants ‘no són excel·lents’ però permetran de superar la manca de graduats en ciències exactes i filologia catalana i castellana. Confia que aquesta sortida bastarà per al curs vinent però reconeix que caldrà avaluar més mesures excepcionals si no entren més graduats a la borsa de docents. Sobre això, destaca que les universitats han d’ajudar a promoure entre els estudiants d’aquests graus la docència com a sortida laboral amb inserció, a banda la recerca. Rècord a la borsa de docents Durant aquest curs, la situació ja ha obligat a contractar professorats sense màster i Bargalló no descarta de tornar-ho a fer si les baixes laborals no es poden arribar a cobrir amb el personal a la borsa. I és que amb aquestes mesures ha crescut en 5.192 inscrits sense cursar el màster però amb el compromís de cursar-lo abans del 2021. Actualment, doncs, la borsa té 9.513 docents, 9.099 de secundària i 414 de primària. Per a les substitucions i els interinatges del curs 2018-2019, la prioritat es vehicularà precisament al voltant d’aquest màster. De primer es donarà feina als qui ja el tenen, després als qui el cursen i ja l’hauran obtingut amb tota probabilitat a principi de curs, i, finalment, als qui s’han compromès a obtenir-lo durant els tres cursos següents. Amb aquestes dades, la borsa de docents ha arribat a una xifra rècord d’inscrits, tenint en compte que no s’han convocat places per a totes les especialitats ni en tots els territoris. La darrera vegada que es van convocar totes s’hi van inscriure onze mil professors i mestres. A favor de l’autonomia de centres Bargalló ha defensat l’autonomia dels centres en la contractació de personal, car creu que el marge que ofereix el decret de plantilles és positiu per a millorar el projecte educatiu d’escoles i instituts. Entén les reticències dels sindicats, però aposta per més control dels casos que puguin generar sospites abans de fer enrere aquesta mesura. Creu que és positiu que les escoles tinguin una part de la plantilla genèrica i una part personalitzada amb la decisió en el centre. Per a Bargalló, l’única manera de continuar garantint els drets laborals és reduir la taxa d’interinitat, però defensa que cal saber mantenir aquests drets amb el treball pedagògic dels centres. ‘No puc acceptar que, havent-n’hi un total de cinc mil, els centres no puguin plantejar un projecte educatiu propi perquè n’hi ha uns cinquanta o cent en què el procés potser no ha estat net’, conclou Bargalló. El conseller refusa de ‘no avançar en la millora’ arran d’aquestes reticències. De fet, defensa que els centres milloren cada any i que l’administració els ha d’oferir les eines per a aconseguir-ho i fer que el seu progrés sigui més efectiu. En cap cas, segons ell, la innovació ha de ser una eina de màrqueting.

Summary: Ensenyament contractarà vuit-cents docents nous el curs vinent per respondre a la demanda d’escola pública


Les bases d’ERC participen avui en una consulta interna per a decidir si el partit avala o no la investidura de Pedro Sánchez com a president del govern espanyol. Entre les 9.00 i les 20.00, els militants hauran de respondre a la següent pregunta: ‘Està d’acord amb rebutjar la investidura de Pedro Sánchez si prèviament no hi ha un acord per abordar el conflicte polític amb l’estat a través d’una taula de negociació?’ A les 20.30 hi ha previst que comparegui la portaveu del partit, Marta Vilalta, per anunciar els resultats de la consulta, que no és vinculant. Aquest dissabte, Vilalta va aclarir que la taula de negociació que proposava ERC per a facilitar la investidura del candidat socialista havia de ser entre iguals, és a dir, ‘entre governs, i no entre partits’. Paral·lelament, aquesta setmana continuen les negociacions entre ERC i PSOE. En un article a La Vanguardia, el coordinador nacional del partit i vice-president del govern, Pere Aragonès, ha concretat també les garanties que creuen que han de tenir sobre el compliment d’un hipotètic acord. Demana que tots els pactes que surtin de la taula de negociació se sotmetin a votació dels catalans. ‘No hi ha res més validador que les urnes’, diu. A l’escrit, Aragonès concreta que la taula de negociació que ERC fa temps que proposa per a desencallar el conflicte s’hauria de sustentar en quatre potes: un diàleg de reconeixement i entre iguals, que sigui sincer i sense condicions, amb un calendari clar i amb garanties de compliment. Els republicans insisteixen que la negociació ha de ser entre ‘representants legítims’ de Catalunya i Espanya i que tothom hi pugui exposar les propostes pròpies. ERC recorda que les seves són el dret d’autodeterminació amb un referèndum i l’amnistia. Aragonès diu que és una proposta raonable i que té una base en allò que ja es va negociar a Pedralbes. Recorda que aquesta condició és imprescindible per a reconsiderar el seu vot a la investidura i que si no hi ha taula votaran que no. ‘Ningú no pot tenir por de la paraula, de la negociació que condueixi a un acord. Des del “parlant la gent s’entén”. Som aquí, seguem i parlem’, acaba dient Aragonès. La negociació Per part d’ERC, participaran en les converses el portaveu al congrés espanyol, Gabriel Rufián, així com Marta Vilalta i el president del consell nacional dels republicans, Josep Maria Jové, que arrossega encara un procés judicial pel seu pressumpte paper en l’organització del referèndum de l’1-O. Per part dels socialistes, hi participaran la vice-secretària general del PSOE, Adriana Lastra, el secretari d’organització de PSC, Salvador Illa, a més d’una tercera veu, que podria ser el ministre de Foment espanyol, José Luis Ábalos, o la vice-presidenta de govern espanyol, Carmen Calvo.

Summary: ERC fixa al PSOE les condicions d’una negociació entre governs i les bases decideixen sobre la investidura


Carles Puigdemont i Toni Comín ja han arribat al Parlament Europeu. Acompanyats de Marcela Topor, Jami Matamala i Josep Lluís Alay, hi han arribat enmig d’un ampli desplegament de seguretat fins que, al vestíbul del parlament, s’han trobat amb la comitiva de polítics que els esperaven. Allà han pogut saludar el president de la Generalitat, Quim Torra, el president del parlament, Roger Torrent, i altres diputats presents. ‘Després de ser destituïts de manera il·legítima, avui prendrem possessió dels nostres escons a l’europarlament. No ho podem fer tots. Avui l’Oriol Junqueras hauria de ser entre nosaltres. I si la Unió Europea fos realment una unió de drets i llibertats, Junqueras seria aquí.’ Ho ha dit Puigdemont davant una àmplia concentració de mitjans, i ha fet un pronunciament en català, castellà, anglès i francès. Puigdemont també ha dit que ja es podia afirmar que la qüestió catalana havia ‘impactat de ple en els fonaments de la Unió Europea’ i que Europa ja no podia mirar cap a un altre costat. També ha enviat un missatge al PSOE i ha dit que si realment hi havia un nou temps polític al govern espanyol, s’havia ‘de demostrar’.

Summary: Puigdemont: ‘La crisi catalana ha impactat als fonaments de la Unió Europea’


L’Associació d’Empreses de Noves Tecnologies de Girona (AENTEG) va lliurar ahir els premis eTech, en un acte fet a l’Auditori Josep Irla. El Premi Referent va recaure en aquesta ocasió en el director de VilaWeb, Vicent Partal ‘degut a la seva llarga trajectòria en el camp de la tecnologia i després de 25 anys’. Partal va dedicar el guardó ‘al periodista @KRLS i president Carles Puigdemont, de manera inevitable si estem parlant a Girona de periodisme, innovació i tecnologia, temes dels quals ell i jo parlàvem constantment en aquesta ciutat abans d’imaginar que la vida el portaria on l’ha portat’. A l’inici de l’acte s’havia reivindicat també la llibertat dels presos polítics i el retorn dels exiliats. Els altres premis de la nit van recaure en la comunitat de dones online FemmeInline en el cas del Premi especial del públic al millor projecte, producte o servei digital gironí, en l’Ajuntament d’Olot pel que fa al premi del públic a la millor iniciativa en l’administració local, en el youtuber Strip Marvel en el cas del premi del públic a la millor acció gironina a la xarxa, en Alterego Web el premi a la millor gestió en llengua i comunicació, en DMRI per l’aplicació de tecnologia a l’empresa, en GoodGut el premi a la recerca i la innovació tecnològica, en TwinApp el de millor iniciativa de màrqueting digital i en LaunchmetricsSP el premi a la trajectòria de l’empresa TIC. El lliurament de la tretzena edició del premis eTech va anar precedida de la celebració dues taules rodones i una xerrada de Vicent Partal, que va fer un recorregut per la història de VilaWeb, el diari digital més antic d’Europa, que l’any vinent farà vint-i-cinc anys.

Summary: Les empreses de noves tecnologies de Girona guardonen Vicent Partal


El País Valencià necessita per a la dècada vinent una inversió anual en infrastructures d’uns 2.100 milions d’euros. Ho indica l’informe ‘Les obres i serveis públics a examen. Espanya, informe 2019’ de l’Associació d’Enginyers de Camins, Canals i Ports i de l’Enginyeria Civil. Segons el document, les infrastructures del País Valencià aproven amb un 6,3 de mitjana. Dels 2.100 milions d’euros, 170 haurien de ser per a aeroports; 790 per a carreteres; 420 per al cicle de l’aigua; 435 per a ferrocarrils; 235 per als ports i 108 per al transport públic urbà. D’aquestes sis àrees, l’informe n’avalua de l’1 al 10 la capacitat de les infrastructures, les prestacions, els models de finançament, l’adaptació al futur, el manteniment, la seguretat, la resiliència i la innovació. Els aeroports valencians obtenen bona nota en seguretat (8,2), però en finançament, adaptació al futur, manteniment i innovació no passen del 5, segons l’Associació d’Enginyers de Camins. A les infrastructures del cicle de l’aigua, la seguretat (7,1) i les prestacions (7,6) aconsegueixen bona nota, però suspenen en finançament (4,3) i innovació (3,7). En l’apartat de carreteres, la puntuació és bona en capacitat (7,7), prestacions (7,0) i seguretat (6,8), però dolenta en finançament, adaptació, manteniment i innovació. Els ferrocarrils és l’àrea que en surt més ben parada: tots els valors hi superen l’aprovat i alguns amb nota, com la seguretat (8,2). També obtenen bon resultat les infrastructures portuàries, on tornen a destacar la seguretat (8,0) i l’adaptació al futur (8,0). Finalment, quant al transport públic urbà, s’aconsegueix l’aprovat en tot excepte en innovació (4,8). A la presentació, Vicent Esteban i Aniceto Zaragoza, enginyers de camins que han participat en l’estudi, han informat que s’havien obtingut valors molt justs tant en finançament (4,8), com en innovació (5,0) i manteniment (5,1), cosa que implica una pèrdua progressiva de competitivitat i lideratge al pla internacional.

Summary: El País Valencià necessita una inversió anual de 2.100 milions d’euros en infrastructures per a la dècada vinent


Comissions Obreres (CCOO) ha convocat vaga a Renfe al conjunt de l’estat espanyol per al 15 de juliol, segons ha anunciat avui en un comunicat. Amb la jornada de vaga, CCOO reclama més llocs de treball, menys hores de jornada laboral i que es consolidi el salari. Tres aspectes ‘troncals’ de l’últim conveni col·lectiu que, segons denuncia el sindicat, Renfe està incomplint. Així mateix, CCOO ha assegurat que no descarta noves convocatòries de vaga, que podrien afectar també Adif, per al mes d’agost si l’empresa manté una ‘postura intransigent’ i les negociacions segueixen bloquejades. D’altra banda, UGT i CGT descarten per ara donar suport a la vaga del 15 de juliol. En el comunicat, el secretari general del Sector Ferroviari d’FSC-CCOO, Manuel Nicolás Taguas, afirma que Renfe ‘tergiversa’ la reivindicació del sindicat de renovar i rejovenir l’ocupació ferroviària perquè estaria facilitant que augmentessin les persones que es desvinculen de l’empresa. A part, CCOO subratlla la preocupació del personal ferroviari pel fet que Renfe apliqui ‘de manera unilateral’ l’acord recollit en el conveni col•lectiu de reduir la jornada a 37 hores i mitja de mitjana.

Summary: El sindicat CCOO convoca vaga a Renfe per al 15 de juliol


Els afiliats de Barcelona de Demòcrates de Catalunya han decidit en un 95,42% de participar en les ‘Primàries Barcelona’ impulsades pel filòsof Jordi Graupera per fer un front comú municipal lleial al mandat de l’1 d’octubre. És el primer partit que aposta de manera clara per aquest espai. El portaveu de Demòcrates, Toni Castellà, ha demanat a PDECat, ERC i la CUP que també participin en la iniciativa i hi presentin els seus candidats. ✅ Amb un cens total de 584 electors, el resultat de la votació entre els voluntaris de Barcelona ha estat: Vots emesos: 40’1% (234 electors) Sí: 95’42% (223 vots)No: 3’05% (7 vots)Blanc: 1’53% (4 vots) Votació realitzada amb la plataforma de vot electrònic @ekratos_ pic.twitter.com/GUsePJedUp — Demòcrates🎗 (@DemocratesCAT) June 18, 2018 L’única condició que el partit hereu d’Unió Democràtica ha proposat a l’associació que promou les primàries és la creació d’una sindicatura electoral independent que controli el procés d’elecció dels candidats. Aquesta sindicatura hauria de ser formada per membres independents, entitats i un representant de cada partit. Castellà també ha anunciat que el partit obre converses amb la coordinadora Primàries per la República, que promou un procés similar a altres municipis, i que participaran en la convenció de la coordinadora fixada pel 14 de juliol.

Summary: Demòcrates participarà en les primàries independentistes de Barcelona


El tinent batlle de Seguretat de l’Ajuntament de Barcelona, Albert Batlle, ha volgut aportar ‘tranquil·litat’ sobre la percepció d’inseguretat a la ciutat. Segons que ha afirmat en una compareixença davant la Comissió de Presidència a petició de JxCat i Cs, no es pot parlar d’una ‘tendència a l’alça’ dels homicidis a Barcelona. Si bé ha admès que des de finals d’agost n’hi ha tres més que l’any passat i que ‘s’han produït en molt poc temps’, ha negat que hi hagi ‘evidència d’un nou problema’. Durant la compareixença, Batlle ha defensat un model ‘integral’ per abordar la inseguretat. En aquest sentit, ha explicat que en els pròxims mesos el govern municipal posarà sobre la taula un pla de seguretat local i el pla director de la Guàrdia Urbana però també un de nova creació: un pla de convivència i civisme. Així mateix, també ha assegurat que les detencions i investigacions de la Guàrdia Urbana i els Mossos d’Esquadra per robatoris amb força o violència ha augmentat més del 50% respecte a l’any passat. Sobre els narcopisos, ha apuntat que la situació està ‘força sota control’ al centre de la ciutat Barcelona preveu convocar 1.000 places d’agents de la Guàrdia Urbana Batlle també ha anunciat que Barcelona preveu convocar 1.000 places d’agents de la Guàrdia Urbana entre el 2020 i el 2023, fent que en els pròxims quatre anys es convoquin 250 places anuals. ‘Es produirà un creixement com mai al cos de la Urbana en els anys de democràcia municipal’, ha dit. Així, el total d’agents de la Guàrdia Urbana seria de 3.112 el 2020 i arribaria als 3.535 el 2023, segons dades de l’Ajuntament de Barcelona. Actualment, ha afegit Batlle, l’edat mitjana dels agents és de 43 anys i sis mesos, una edat que es preveu anar rejovenint amb la incorporació de nous efectius. La destinació dels agents, tant pel que fa a unitats policials com territorial, es decidirà en funció de les estratègies operatives en matèria de seguretat.

Summary: Albert Batlle nega una ‘tendència a l’alça’ d’homicidis a Barcelona


VilaWeb i Tastets organitzen un curs introductori de tast de vins on s’aprendrà sobre l’elaboració de vins negres, blancs i rosats. Els curs es divideix en quatre jornades aïllades; es poden fer totes quatre o escollir-ne la que més s’adapti al propi interès. Primera jornada S’explicarà la història del vi, la vinya (el cep, el clima, el sòl, l’orientació, les tècniques de cultiu i la poda). Es farà també una introducció al tast i s’oferiran dos vins a degustar. La sessió tindrà lloc el dijous 27 d’abril a les set del vespre. Podeu reservar la plaça entrant ací. Segona jornada Es parlarà dels tipus de raïm i de les seves característiques en relació al vi. També s’explicarà l’elaboració del vi negre i del blanc i s’hi tastaran tres vins. El tast es farà el dimecres 3 de maig i us podeu inscriure entrant ací. Tercera jornada En aquesta jornada es veuran les elaboracions del vi rosat i del cava. A més, es parlarà de les denominacions d’origen, de les criances i es tastaran quatre vins. La sessió tindrà lloc el dimecres 10 de maig i per reservar la plaça podeu entrar ací. Quarta jornada Aquesta jornada es celebrarà al Celler Mas Comtal d’Avinyonet del Penedès, on es podrà veure sobre el terreny el que s’ha après a les anteriors sessions. Es visitarà tant la vinya com el celler i es seguirà el procés d’elaboració, des del cep fins a l’ampolla. Es citarà a tots els participants al celler el dissabte 20 de maig a les 12 del migdia. Cal reserva prèvia ací. El preu de cada sessió és de 14 euros pels membres de +VilaWeb i de 17.50 euros per a la resta dels participants. També es pot reservar el curs sencer per un preu de 52 euros (membres de +VilaWeb) i de 65 euros per a la resta del públic.

Summary: Curs de tast de vins a l’Espai VilaWeb


La Guàrdia Civil considera que les manifestacions de la Diada de l’Onze de Setembre formen part del delicte de rebel·lió. Així ho especifica el document que ha lliurat al magistrat del Tribunal Suprem Pablo Llarena, que instrueix la causa contra el govern i contra Jordi Cuixart i Jordi Sànchez. És un informe detallat que inclou informació sobre les manifestacions de la Diada des del 2012. El passat 11 de desembre, el jutge del Suprem va demanar nombrosa informació a la Guàrdia Civil per a començar a instruir el cas. Entre els informes sol·licitats, volia informació individualitzada dels membres de l’anomenat ‘comitè estratègic per a la independència’ (inclòs al document ‘EnfoCATs’) i del paper que havien tingut en la consecució de la declaració d’independència. En aquell moment, el magistrat no assenyalava ningú, però l’informe de la Guàrdia Civil –de 560 pàgines– ja posa noms i cognoms a persones que considera que han treballat de manera concertada amb l’objectiu d’assolir la independència. Entre els noms que apareixen a l’informe, hi ha el de la número 2 dels republicans, Marta Rovira, l’ex-president Artur Mas i la portaveu de la CUP al Parlament durant el darrer mandat, Anna Gabriel. Quan Llarena estudiï la informació, podria sol·licitar noves citacions o imputacions. A l’atestat, també hi apareix l’ex-entrenador del FC Barcelona Pep Guardiola, que va participar en un acte organitzat per l’ANC, Òmnium i l’AMI l’11 de juny. La Guàrdia Civil l’assenyala perquè Guardiola va llegir el manifest d’un acte que ‘va ser una mobilització per a defensar la via unilateral’. El magistrat també demanava a la Guàrdia Civil ‘elements objectius’ per a determinar si havien desviat fons públics a finalitats independentistes, que identifiqués els responsables dels Comitès de Defensa de la República i del Referèndum (CDR) i també que informés de tots els actes ‘d’agressió, danys o greu resistència’. A les diligències també reclamava nombrosa informació al jutjat 13 de Barcelona. Andreu Van den Eynde, advocat d’Oriol Junqueras, ja avançava aquestes informacions aquest matí a Twitter. Els ha costat dir-ho però al final ho han fet: segons la policia les manis de la Diada són part del delicte de rebel.lió (pàgines 81 i ss. de atestat 101743-0112). — Andreu Van den Eynde (@eyndePenal) 21 de desembre de 2017 Tal com ha afegit Van den Eynde en una entrevista a Catalunya Ràdio, el document considera delictives les mobilitzacions de la societat civil: ‘La sorpresa no és únicament que el delicte sigui el procés polític, sinó que també inclouen les mobilitzacions de la gent com a instrument del delicte.’ A més, ha confirmat que apareixien noms tant de l’antiga directiva de l’Associació de Municipis per a la Independència com de l’actual.

Summary: Les manifestacions de la Diada, considerades delicte de rebel·lió per la Guàrdia Civil


Galerie Mirador 17 de la Place Vendôme, París Mapa a Google L’exili republicà arran de la victòria feixista a la guerra del 1936-1939 és una font d’històries personals i col·lectives inexhaurible. Algunes són ben conegudes. D’unes altres, se’n tenen vagues notícies. I encara n’hi ha per descobrir. A mig camí entre les dues últimes categories hi ha, sens dubte, els set anys de vida de Mirador, una galeria i llibreria que va obrir la porta a la cèntrica i luxosa plaça Vendôme de París, al costat de l’Hotel Ritz. L’exposició Galerie Mirador, París 1948-1955, que es pot veure fins al final de febrer a la Fundació Apel·les Fenosa del Vendrell (Baix Penedès), ens desxifra gràcies a la feina del comissari Josep Miquel Garcia l’aventura a la capital de l’art a l’època de tres exiliats catalans: l’editor Víctor Hurtado, el crític d’art i literari Lluís Montanyà i el periodista i bibliòfil Just Cabot, a més de la seva parella, la promotora artística Rosita Castelucho, hereva d’una influent nissaga catalana estretament vinculada a l’art a París. Partint de la societat d’exportació i importació de productes Montaner, engegada per Hurtado i Montanyà, i prenent el nom i fins i tot la mateixa font tipogràfica del setmanari Mirador, puntal del periodisme cultural a Catalunya del 1929 al 1938 i al qual havien estat directament lligats Hurtado i Cabot, el desembre del 1948 es va inaugurar la flamant galeria amb l’aportació del valuós fons d’obres, objectes i gravats de Castelucho i de la gran biblioteca personal del seu marit, que es va situar al soterrani com a llibreria. La primera exposició a la Galerie Mirador es va dedicar a l’obra de Maria Sanmartí, la mare del pintor i cartellista Antoni Clavé, a la qual seguirien la del pintor i gravador Pompeu Audivert, establert a Buenos Aires: la de l’agrupació fotogràfica Groupe des XV; la de l’escultor suís Roland Duss, i les dels pintors Hervé Masson, Ismael Font, Miguel García Vivancos, Claudine Hurwitz i Antonio Suárez. També hi van exposar el pintor francès d’origen alemany Rolf Hirschland, el cubista sicilià Nino Giuffrida, el pintor japonès Key Sato, el pintor jueu d’origen russo-polonès Zygmunt Landau, l’autor figuratiu Pierre-Henry, el ceramista carcassonès Jean Camberoque i el poeta dadaista i dibuixant Georges Ribemont-Dessaignes, a més d’acollir una mostra col·lectiva d’obres d’estètica surrealista de Léon Tutundjian, Pierre Ino i Mima Indelli. El gens negligible catàleg d’artistes que van passar pels aparadors i parets de la Galerie Mirador, exhumat de l’oblit per Josep Miquel Garcia, deixa ben clares dues característiques: la presència habitual de dones artistes i la voluntat d’universalitat des de la catalanitat. Totes dues coses s’exemplifiquen amb la figura de Marianne Peretti, que a vint-i-cinc anys va donar a conèixer per primera vegada públicament la seva obra al local de la plaça de Vendôme. Salvador Dalí, present a la inauguració de l’exposició, potser ja s’ensumava la carrera meteòrica d’aquesta reconeguda il·lustradora i vitrallista franco-brasilera, tota una celebritat al Brasil i l’única dona que va treballar en el grup de l’arquitecte Oscar Niemeyer en la construcció de la capital, Brasília. De casa nostra, també havia d’exposar a la Mirador l’escriptora Mercè Rodoreda –que en el seu exili parisenc va conrear la pintura– i l’escultor Josep Granyer, el 1955, però les vicissituds personals i vitals dels promotors de la galeria no ho van permetre. El 1951, de fet, Rosita Castelucho i Just Cabot havien partit peres amb Lluís Montanyà i Víctor Hurtado i van decidir obrir el seu propi negoci, la Librairie Artistique Espagnole et Latino-Americaine, al bulevard de Montparnasse, 125. I a la darreria del 1954, avisat justament per Rodoreda, Montanyà va optar a una plaça de traductor a la seu de l’Organització Internacional del Treball i es va traslladar a viure a Ginebra. Hurtado, sol al capdavant de la galeria d’art, va decidir abaixar-ne definitivament la persiana el desembre del 1955. Però la feina cultural i catalanista de la Mirador, veritable espai aglutinador durant set anys d’una part de la comunitat catalana exiliada a la capital francesa, Hurtado la transformaria més endavant en la creació del veterà i prestigiós Centre d’Estudis Catalans de París. I una mica més: En l’arrencada de la Galerie Mirador, el suport de Rosita Castelucho va ésser primordial, atès que dels quatre socis impulsors, era l’única que tenia vincles ferms amb els cercles artístics parisencs. No en va formava part de la família Castelucho, tota una institució a París des que s’hi va establir el seu avi, el dibuixant i gravador barceloní Antoni Castelucho i Vendrell (1835-1910). Un fill d’aquest últim, Claudi Castelucho (1870-1927), va ser professor adjunt a l’Académie Whistler i va fundar, el 1904, l’escola privada de belles arts Académie de la Grande Chaumière. I un altre, Emili Castelucho (1879-1939), va obrir a Montparnasse la botiga i galeria d’art Castelucho, des d’on es va poder relacionar amb Dalí, Matisse, Miró, Manolo, Nonell, Picasso… D’aquella botiga, precisament, en sortirien les teles per al Guernica. La seva filla, Rosa-Antonieta Castelucho (1903-1987), va mantenir el negoci familiar fins que es va ajuntar amb Just Cabot. El president Quim Torra, un confés cabotià, escrivia el 2011 davant la tomba de Just Cabot al cementiri de Montparnasse, ‘molt a prop d’on és enterrat el senyor Citroên i plena de noms, tots ells, de la família de la seva dona, els Castelucho’: ‘A la mort de Cabot, el 1961,  aniria tornant a Barcelona i moriria els anys vuitanta a Reus. Cabot enterrat a París i ella, a Catalunya. Quina paradoxa.’ —Què és Com a casa? —Tots els articles —Suggeriments per a la secció: marti.crespo@partal.cat

Summary: Un aparador de Catalunya a la capital de l’art


El diumenge 10 de novembre farà pràcticament un mes que s’haurà fet pública la sentència del Tribunal Suprem espanyol contra mig govern legítim de la Generalitat, la presidenta del parlament i dos dirigents socials. Però aquell dia sembla que l’independentisme encararà les eleccions espanyoles d’una manera molt similar a les del 28 d’abril. Si més no, ho fan pensar els primers moviments i preses de posició de les forces polítiques independentistes després de l’anunci de repetició electoral. Això sí, n’hi haurà una, de diferència, que serà substancial i que ja s’albira: els presos polítics que aleshores van poder encapçalar les candidatures de Junts per Catalunya i d’ERC segurament ara no ho podran fer, perquè ja hauran estat inhabilitats per Manuel Marchena i els altres sis magistrats. Tant ERC com Junts per Catalunya veuen clar que són unes eleccions en què l’independentisme hi ha de ser. La diputada d’ERC Montse Bassa ho explica així a VilaWeb: ‘Preferiria no haver-hi de ser, perquè jo voldria que fóssim una república independent. Però mentre no ho siguem, hem d’aprofitar tots els espais polítics on puguem fer pressió.’ Parla d’una sensació molt personal que té després de visitar cada setmana la seva germana, Dolors Bassa, tancada al Puig de les Basses: ‘Sento tanta indignació quan surto, que l’he de gestionar. No et pots quedar a casa havent-hi aquesta repressió tan absurda, tan bèstia i salvatge. I ho intento gestionar amb acció. I allà em passa igual. Quan sóc a Madrid veig amb tanta la impotència les poques ganes de diàleg que tenen, que em plau dir-los que nosaltres som allà per a exigir diàleg.’ Bassa diu que havia arribat a tenir dubtes sobre la necessitat de presentar-se a les eleccions espanyoles, i ara veu molt clar que a Madrid s’hi ha de ser. ‘Perquè aquests mesos he vist que ser-hi ens permet de dir-los a la cara tot el que pensem. Les nostres intervencions són un possible altaveu perquè arribi a la ciutadania espanyola. És important de tenir-hi un altaveu, per a poder condicionar. I si l’independentisme és fort condiciona les polítiques a Madrid.’ Junts per Catalunya també ho enfoca així. La diputada Laura Borràs declara a VilaWeb que sempre ha vist les urnes com una oportunitat: ‘L’independentisme ha acceptat cada repte electoral com una oportunitat per a ser cada vegada més majoritari. I això s’ha reflectit en la majoria independentista que hi ha a Catalunya. I el nombre de diputats independentistes que hi ha ara a Madrid és el més gran que hi ha hagut mai. L’independentisme ha de veure cada cita electoral com una oportunitat de ser més. La qüestió és si després serem capaços de traslladar aquests resultats que reflecteixen les urnes al dia a dia de la política.’ No és pas tan clar que aquesta vegada la CUP faci un pas que no ha fet mai: presentar-se a unes eleccions espanyoles. Encara ha de prendre la decisió, però ho ha de fer contra rellotge, perquè el 4 d’octubre és el darrer dia per a presentar-se coalicions. VilaWeb ha provat debades de tenir una veu de la CUP que expliqués la posició de la formació per a aquest article. La CUP té dues setmanes de coll per a mantenir-se’n al marge o bé fer un tomb estratègic. El debat intern abans de la campanya del 28-A fou intens, i els sectors que aleshores eren favorables a presentar candidatura ja s’han començat a moure, algunes pressionant perquè es faci aquest tomb. És el cas de la Forja, l’organització juvenil pròxima a les tesis de Poble Lliure, que ha dit en un comunicat que cal que el 10-N la CUP ‘encapçali una proposta de blocatge’, que defensi el mandat del Primer d’Octubre i ‘no claudiqui davant els poders de l’estat espanyol’. La posició de Poble Lliure sobre les eleccions espanyoles és compartida per Som Alternativa, la plataforma d’Albano-Dante Fachin, que fa una crida a reunir tots els partits independentistes i els comuns en una taula per valorar quina és la millor resposta a la repetició electoral. Aquestes formacions, més els Pirates de Catalunya, van presentar-se el 28-A com a coalició electoral amb el nom de Front Republicà, que va anar de poc que no obté representació al congrés espanyol a la circumscripció per Barcelona. I ara ja han començat a parlar sobre la possibilitat de repetir aquella fórmula, segons que explica Fachin a VilaWeb. Tenen una posició crítica sobre el paper que han tingut ERC i Junts per Catalunya al congrés aquests mesos; a uns els acusen d’emblanquiment del PSOE, i els altres d’indefinició. Demana que hi hagi una acció conjunta: ‘Aquestes noves eleccions no són una estratègia del PSOE, sinó de l’estat. I per això, els partits sobiranistes ho haurien d’enfocar de manera mitjanament conjunta. Si des de Vox al PSOE, passant per la monarquia i l’Íbex, volen eleccions espanyoles vol dir que hi ha una trampa preparada. Ells són capaços d’actuar conjuntament i nosaltres no?’ Per això diu que caldrà compartir punts de vista, que caldrà que ho facin ‘totes les persones i organitzacions que creuen que Catalunya s’ha de poder autodeterminar, des dels comuns al PDECat’. Però quina forma hauria de tenir aquesta acció conjunta? Diu que això li importa poc. Tant és que sigui una candidatura conjunta o candidatures separades però amb una estratègia compartida. ‘S’ha de fer aquesta anàlisi conjunta, i que això desemboqui en una fórmula o una altra s’haurà de veure. De què serviran els diputats que van a Madrid? Si hi ha d’haver llista única o no, què vol dir? Sí, que n’hi haurà 25 o 27… Molt bé, però què faran? Aquests sis mesos hem vist que uns volien donar suport a Pedro Sánchez peti qui peti i uns altres, de vegades sí i de vegades no.’ L’actitud de Pedro Sánchez aquestes últimes setmanes s’ha anat endurint en relació amb Catalunya, fins a amenaçar de tornar a aplicar l’article 155 i aproximar més encara el seu discurs al de Ciutadans i al del PP. Montse Bassa explica que això no els farà canviar pas els missatges de campanya, per coherència. ‘No ens aixecarem de la taula si ells no ho fan, com hem vist clar aquests dies amb Pedro Sánchez. Però nosaltres hem de ser forts amb les nostres idees, i sé que la gent tancada a la presó, que no han canviat ni un mil·límetre les conviccions, pensen que la posició ha de ser aquesta.’ Una altra cosa, precisa la diputada d’ERC, és la posició que tindrà el partit després de les eleccions sobre una possible investidura. I aclareix que si el candidat socialista manté aquest to i aquest discurs s’oposaran a fer-lo president. ‘Jo vull arribar a la independència de Catalunya i pressionar. Però dir que no abans de saber què ens trobarem, no. Ells van canviant, moguts per interessos partidistes, però evidentment si després de les eleccions ens trobem uns socialistes que no escolten, i que s’ajunten amb les dretes, no els investirem.’ Borràs i Bassa, llista conjunta i unitat estratègica Montse Bassa diu que el debat sobre la llista única ja s’ha superat. ‘La meva opinió és que seria un error anar en una llista única. És una unitat mal entesa, perquè quan lluites per la independència allà hi ha dues cares d’una mateixa moneda: la part nacional i la social. Aquests mesos a Madrid hem votat. Hi ha temes del dia a dia. I jo vull una política d’esquerres, no tenim la mateixa ideologia. Però no és cap contradicció, jo puc parlar perfectament amb Laura Borràs sobre el tema nacional i serem tan amigues si ella vota un punt d’educació o d’habitatge diferent de mi, perquè venim de partits molt diferents.’ Afegeix que allò que cal és una unitat estratègica de l’independentisme. ‘A ERC la defensem des del minut zero. Ho compartim tots. I entenc perfectament que la gent demani això, i jo vaig sortir fa quatre dies al carrer demanant-ho. Malgrat les actituds i les desavinences que hi ha hagut en un partit i en un altre s’han de superar, i hem de tenir una estratègia conjunta, perquè si no ja podem plegar.’ Laura Borràs considera que una llista conjunta donaria més força a l’independentisme, però no en vol fer sang i defuig la polèmica. Fa, això sí, aquestes consideracions: ‘Llista conjunta? Si m’ho demaneu a mi, que no era en política abans de l’1-O, i que hi entro pensant que cal una resposta política excepcional a una situació excepcional com la que vivim, us he de dir que sí. Hauríem d’abordar aquesta qüestió amb aquesta perspectiva després de la sentència. Però com que ja hem estat tot aquest temps en l’escenari polític, no vull entrar en cap mena d’especulació ni crear cap expectativa que naturalment després decep els qui sortim al carrer a manifestar-nos i que ens demanen unitat. Sempre parlem de la unitat, i no sé si la poden demanar a qui l’ofereix, sinó potser a qui la rebutja. Però com que no vull entrar en retrets perquè no m’hi sento còmoda, no vull suscitar aquestes falses esperances. Cada vegada que s’ha parlat d’això i cada vegada que s’han fet ofertes en ferm –no pas propostes retòriques– no ha funcionat.’ I amb la perspectiva de presentar-s’hi separats, tant ERC com JxCat són conscients que molt probablement no podran presentar els presoners a les llistes electorals. Per això ahir Laura Borràs deia a Ràdio 4 que no era del parer d’incloure’ls-hi, perquè al cap de pocs dies en serien foragitats pel poder judicial espanyol. És una decisió, afegia, que l’ha de prendre la formació d’acord amb els presos. I és un debat que també té ERC. Montse Bassa afegeix el seu punt de vista: ‘L’Oriol Junqueras és el nostre candidat. No l’han inhabilitat i no serem nosaltres que ho farem.’

Summary: Entre la impotència i el blocatge: què ha de fer l’independentisme el 10-N?


El president de les Corts i el Bloc, Enric Morera, ha demanat una reunió entre els partits del govern (PSPV i Compromís) per prendre un acord abans del debat de política general del 11 de setembre. ‘Són forces polítiques diferents i per això cal pactar un full de ruta’, ha dit. Ha explicat que havia demanat aquesta reunió com a president del Bloc, una reunió ‘necessària per a pactar fins i tot les diferències’ entre PSPV i Compromís. L’origen d’aquesta petició són les discrepàncies que han manifestat els dirigents de tots dos partits després la reunió del Consell de Política Fiscal i Financera (CPFF) de dimecres, en què el representant de la Generalitat va votar a favor de l’objectiu de dèficit proposat pel govern espanyol. La Conselleria d’Hisenda que dirigeix Vicent Soler (PSPV) diu que van informar Compromís de les negociacions, mentre que Compromís fa palès el malestar i diu que havien pactat l’abstenció. Per Morera, ‘quan hi ha diferències se n’ha de parlar en la taula que agrupa les forces polítiques del Botànic’. Explica que l’objectiu és continuar progressant, cooperant i dotant de contingut i solucions les polítiques que tanta estabilitat i rigor els han donat aquests últims tres anys. Dues setmanes abans del debat de política general, el president del parlament diu: ‘Cal fixar aquest full de ruta amb tots aquells que volem continuar donant estabilitat i rigor a les polítiques del Botànic.’

Summary: Morera demana una reunió entre PSPV i Compromís per pactar un full de ruta abans del debat de política general


Primàries per Barcelona ha engegat el projecte després de recollir 32.500 signatures de suport. Des d’avui, qui vulgui votar en les primàries republicanes independentistes per escollir candidat per a les municipals s’ha de registrar a la pàgina web. A partir del registre, s’elaborarà el cens dels individus i hauran de votar el candidat que volen per a presentar-se eleccions municipals de la capital catalana. Es posa en marxa així, la proposta de Jordi Graupera i que pretén fer unes primàries entre l’independentisme per triar el candidat a les eleccions municipals de Barcelona. Graupera, professor i filòsof, vol presentar-se a aquestes primàries i va defensar, en el moment de presentar la proposta, que l’independentisme guanyarà les municipals a la capital catalana si hi va junt però que, si ho fa per separat, la batllessa Ada Colau, podria revalidar el mandat ‘per un sol vot’. Els socis de l’ANC van aprovar la proposta d’impulsar i celebrar aquestes primàries republicanes per elegir candidats a les eleccions municipals de 2019 a Barcelona i a les grans ciutats de Catalunya i formar, amb això, unes candidatures unitàries independentistes a les grans ciutats. L’objectiu del projecte és aconseguir que hi hagi el màxim nombre de batlles republicans. Per la seva banda, en canvi, els partits independentistes no semblen disposats a sumar-s’hi. ERC i la CUP ja s’hi van negar. I el PDECat tampoc s’hi mostra predisposat.

Summary: Primàries per Barcelona obre el cens i la preinscripció de candidatures


L’escriptora alcoiana Isabel-Clara Simó va ser la setena degana de la Institució de les Lletres Catalanes, entre el 2016 i el passat mes de març, quan Margarida Aritzeta en va prendre el relleu. I aquest divendres els escriptors i la Institució li van voler retre un sentit homenatge, amb un acte a l’antic mas de Vil·la Joana, a Collserola, on hi ha el museu que Barcelona dedica a mossèn Cinto Verdaguer. L’acte era previst de fer-se al patí, envoltat gairebé totalment per la vegetació però el vent va aconsellar de traslladar-lo a l’interior de l’edifici, a una sala on es van encabir amb dificultats el centenar llarg de persones presents, majoritàriament del gremi de l’escritura i del món de la lectura. Només començar l’acte, presidit per la consellera de Cultura, l’actual degana va ironitzar recordant la tramuntana de Figueres, on Isabel-Clara Simó va viure tants anys i on va conèixer el seu company de vida, el periodista i editor Xavier Dalfó. Aritzeta es va preguntar si el vent també volia retre reconeixement a la dona forta que l’havia presidit en la institució. Abans l’actual director de la Institució de les Lletres Catalanes, Oriol Ponsatí-Murlà, va voler posar de relleu que l’escriptora alcoiana va exercir de degana de la Institució durant els mesos difícils del 155 i li agrair que mantingués el rumb i preservés l’essència d’una entitat fundada el 1937, en l’anterior republica. A part dels parlaments institucionals varen pendre la paraula persones pròximes a Isabel-Clara Simó que varen voler llegir fragments de la seua obra. Entre elles l’actual diputada i ex-directora de la Institució i consellera de cultura Laura Borràs o el director de TV3, Vicent Sanchis. També van prendre la paraula Bel Olit, que va llegir un punyent fragment de ‘La presidenta’ i que va portar la salutació de l’Associació d’Escriptors en Llengua Catalana i d’Escola Valenciana, Raimon, que va rescatar un text sobre un jutge ‘ara que estem veient més jutges que mai’, l’actriu Montserrat Carulla, que va introduir el famós ‘M’aclame a tu’ de Vicent Andrés Estellés, Gerard Quintana, que va desvetllar que en la seva novel·la ella és el personatge que signa llibres, Xavier Bru de Sala o Elena Batlle, de l’editorial Gregal que acaba d’editar el darrer llibre de l’autora, un recull de textos breus. La filla d’Isabel-Clara, Cristina, va ser l’encarregada de tancar l’acte posant veu a la seva mare, que té dificultats d’expressió. Tot i amb això l’escriptora no s’hi va poder estar, fent gala del seu tarannà de dona directa i forta, de prometre als assistents que els enterraria a tots, per si algú pensava que allò eren unes absoltes. Entre rialles, abraçades i complicitats, com el ram de flors grogues en record dels presos que li va lliurar Magda Oranich, els assistents van tornar a l’aire lliure, al pati que estava preparat en principi per a fer l’acte, on el grup també alcoià VerdCel va fer un petit concert, ple de complicitat amb l’escriptora. Al final Isabel-Clara Simó, amb més de cinquanta llibres publicats a l’esquena, es va dedicar a saludar tothom i a fer-se fotografies amb tanta gent com li ho demanava. Dins, per a tancar l’acte ja s’havia encarregat de deixar clar qui és amb dos visques que en definitiva la defineixen: a la literatura i als Països Catalans.

Summary: Les lletres acomboien i homenatgen la degana Isabel-Clara Simó


Uns dos-centes independentistes d’Iniciativa per Catalunya i grups afins han signat el manifest ‘Amb En Comú Podem guanyem sobirania’, en què demanen el vot per a Xavier Domènech a les eleccions espanyoles. El manifest es presenta avui al vespre. Els signants diuen que estan ‘convençuts’ que Domènech és l’opció que representa millor ‘els valors de l’esquerra independentista’ i qui pot defensar més bé ‘el dret a l’autodeterminació i la seva materialització a través d’un referèndum’. Entre els autors del manifest, hi ha persones vinculades a ICV, Podem i EUiA, però també alguns independents que el 27-S havien demanat el vot per a la CUP. Hi ha, per exemple, Jaume Bosch (ICV), David Companyon (ex-diputat d’EUiA), Ricard Gomà (ICV), Salvador Milà (ICV), Arcadi Oliveras (Procés Constituent), Ignasi Riera (ex-diputat d’ICV), Sara Vilà (senadora de Catalunya Sí que es Pot), Arnau Mallol (Podem), Laura Massana (ex-diputada d’ICV), Anna Sallés (historiadora), Maite Vilalta (professora de la UB). I també hi ha l’antropòleg Manuel Delgado, que fou candidat de la CUP el 27-S. Delgado explica a VilaWeb quines raons l’han portat a donar suport a la llista de Xavier Domènech. —Per què heu decidit de donar-hi suport? —Perquè sospito que hi haurà alguns milers de votants de la CUP que faran això mateix. —Per quina raó? —Perquè de totes les opcions és la que hi ha més a l’esquerra. I confiem que sigui la que pot contribuir més a la causa per la independència. —De quina manera pot contribuir a la causa independentista una formació que no té per objectiu la independència? —El manifest no és de partits polítics, sinó de persones convençudes que a Catalunya li convindria ser independent i que donen suport a una opció que confiem que hi contribuirà, i que és una opció inequívocament sobiranista. —Però de quina manera En Comú Podem pot ajudar que Catalunya sigui indepenedent? —Defensant fins a les últimes conseqüències la seva pròpia vocació programàtica sobiranista. —Defensant el referèndum, voleu dir? —La defensa del dret d’autodeterminació. —Mitjançant el referèndum. —Sí. Jo i molta altra gent estem convençuts que la fórmula pera assolir la independència és un referèndum d’autodeterminació. Tots els partits agrupats a En Comú Podem són partidaris del dret d’autodeterminació. —En la negociació posterior al 20-D vam veure com el referèndum a Catalunya deixava de ser una línia vermella per Podem. —Però aquesta candidatura no és la mateixa. Hi ha partits d’aquesta opció que es van presentar a les eleccions parlamentàries a Catalunya però n’hi ha alguns altres. Vull recordar que Procés Constituent no va donar suport a Lluís Rabell. Ni tampoc Ada Colau. I alguns dels màxims exponents del seu govern municipal, com Gala Pin, van dir públicament que votarien la CUP. —La diferència entre Catalunya Sí que es Pot i En Comú és que hi ha la gent de Barcelona en Comú… —És la consciència que va prendre En Comú Podem que una bona part del fracàs de CSQP a veure amb això. Recordem que després del 27-S hi va haver la dimissió gairebé immediata de Gemma Ubasart de Podem. Va deixar el lideratge de Podem perquè va ser conscient que aquest havia estat l’error: que el perfil sobiranista havia estat baix, tot i que programàticament ho era. En Comú Podem, Iniciativa, Esquerra Unida i Alternativa i Procés Constituent són essencialment forces sobiranistes. —Però En Comú Podem defensa el dret d’autodeterminació exercit a través d’un referèndum acordat amb l’estat. —Això no ho he vist enlloc. —L’argument és que si hi ha un canvi polític a Espanya es podrà fer una reforma perquè hi hagi un referèndum. Això vol dir un referèndum pactat. —Això ja es veurà. És evident que hi ha gent dins aquesta coalició i a Madrid que diuen que això bàsicament ha de ser una cosa acordada. En Comú Podem està compromès amb un projecte que des del principi, com a coalició, sempre ha apostat sense matisos i sense condicionants externs per l’exercici del dret d’autodeterminació. Si pot ser, pactat. I si no, alabat sia Déu. Això no implica dir que si això no fos pactat deixés de constar al programa. Dubto molt que En Comú Podem ho defensi, perquè això voldria dir diluir la diferència amb el PSC. —En Comú Podem ha defensat un referèndum unilateral d’independència? —Jo diria que no és una cosa que es descarti. Encara no han presentat el programa complet. —Canviarà substancialment respecte el del 20-D? —És una altra candidatura. Per què us penseu que Ada Colau i Barcelona en Comú no van donar suport a en Rabell a les eleccions parlamentàries? Per la mateixa raó per la qual una part del seu govern va donar suport a la CUP. I per la mateixa raó per la qual jo vaig poder donar suport a la CUP. Estic segur que Ada Colau no es volia enfrontar a la CUP. El projecte engegat per Colau i per Pisarello estic convençut que rebrà molts vots de votants de la CUP. I en el meu cas hi ha hagut un malentès, perquè quan vaig donar suport a la llista de la CUP no vaig deixar mai de ser militant del Partit Comunista, i per extensió d’Esquerra Unida. I a mi ningú no em va dir res. —Us demano pel suport no pas com a militant d’un partit, sinó com a independentista convençut. —Jo i tota la gent que hem signat aquest manifest estem convençuts que la candidatura d’En Comú Podem és tècnicament la millor. Hi ha una sinceritat d’una bona part de la gent que en formen part que el seu objectiu no és la independència –sí que ho és per a nosaltres, però no per a la coalició–, sinó l’exercici del dret d’autodeterminació. Això implica que En Comú Podem és una opció inequívocament sobiranista. Sense matisos ni objectius. Per què una part de la candidatura es va despenjar del projecte independentista? —Vós direu. —Això no té tant a veure amb desistir de la voluntat de la independència sinó amb la desconfiança que motivava que qui hi ha en aquest procés és Convergència. Per nosaltres això implicava una contradicció que no hem aconseguit superar i que és la que ens feia veure amb desgrat tot això que passava amb la CUP. Difícilment podem deixar en mans de CDC, en bona mesura, un procés com aquest; en mans d’un partit corrupte que ha estat còmplice i lacai del nacionalisme espanyol. —Una opció era baixar del tren de l’independentisme i l’altra era continuar-hi per a condicionar-ne el rumb. —L’independentisme és una opció possible. I, a més, raonable. Entenem que tant de bo l’independentisme fos un procés en què exercís l’hegemonia l’esquerra. —Bé vau donar suport a la CUP el 27-S. —És clar. I ningú del partit no m’ho va retreure mai. Vaig anar a la llista de la CUP amb permís del partit, perquè enteníem que hi hagués algú que provingués de la militància antifeixista històrica. I per això hi vaig anar jo, com hi hauria pogut anar una altra gent que també eren militants del partit. Nosaltres creiem en la unitat popular, i creiem que és l’instrument per a assolir la independència. Creiem que és l’esquerra que ha de liderar el procés, i fem força entre nosaltres. L’objectiu és clarament exercir l’autodeterminació, fer un referèndum d’autodeterminació. Això és innegociable.

Summary: Manuel Delgado explica per què dóna suport a En Comú Podem el 26-J