El president del Tribunal Suprem, Carlos Lesmes, ha comunicat al Parlament Europeu la decisió de la sala penal de mantenir a la presó Oriol Junqueras i de denegar-li la condició d’eurodiputat. En una carta adreçada al president de l’eurocambra, David Sassoli, s’inclou una carta del jutge Manuel Marchena en què el president de la sala penal li adjunta les resolucions adoptades sobre el líder d’ERC. Resolucions adoptades després de la sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea (TJUE), que en determinava la immunitat en tant que eurodiputat i que establia que se l’hauria d’haver alliberat perquè s’acredités com a eurodiputat. El Suprem vulnera la justicia europea: manté Junqueras a la presó i li impedeix d’anar a Estrasburg Cal recordar que el 19 de desembre Sassoli, poca estona després de coneixer-se la sentència, ja va exigir a les autoritats espanyoles que apliquessin la sentència. Tanmateix, en la resolució d’avui Marchena no li comunica pas l’alliberament de l’eurodiputat, sinó tot el contrari: que manté a Junqueras a la presó. Diu el tribunal espanyol que la immunitat que li va reconèixer el Tribunal de Luxemburg (i que va avalar després el Parlament Europeu) no era pas un ‘blindatge’ per a la sentència que el va condemnar. De fet, fa referència a la sentència de Luxemburg com a ‘novedosa doctrina’. El Suprem diu que la fa seva, i que tot i que amb Junqueras no l’han aplicada, ja ho faran amb els pròxims presos preventius que siguin elegits. Llegiu tot seguit la carta envida pel Suprem en què comunica les dues interlocutòries de la sala penal:

Summary: La carta de Marchena a Sassoli comunicant-li que manté l’eurodiputat Junqueras empresonat


L’advocat de Carles Puigdemont, Jaume Alonso–Cuevillas, ja és un habitual als mitjans de comunicació. No hi ha cap dia que no tinguem una novetat judicial en el cas dels exiliats i que requereixi la seva valoració. En conseqüència, la darrera setmana ha estat frenètica i el jutge del Suprem, Pablo Llarena, deu haver començat a assumir que no pot demostrar el delicte de rebel·lió. Ho va deixar entreveure en la interlocutòria amb què confirma el processament dels dirigents independentistes i ho confirmava en una carta al tribunal alemany de Slesvig-Holstein, qui ha de decidir si extradeix Puigdemont. —Llarena va deixar entreveure que potser podia jutjar Puigdemont per sedició o conspiració a la rebel·lió. Com valoreu aquest moviment? —Sí, això va ser quan va resoldre el recurs de reforma contra la interlocutòria de processament. Jo en destaco dues coses. D’una banda, admet que els fets poden ser sedició en comptes de rebel·lió. Però és que tot això és innocu perquè no correspon a ell dir-ho. Una interlocutòria de processament ha de fixar el subjecte i els fets. Si els fets són robatori, estafa o apropiació indeguda tocarà dir-ho al fiscal i a VOX, no és feina de l’instructor. Una interlocutòria de processament fixa límits. D’una altra banda, en recórrer, es nota allò que tècnicament es diu reformatio in peius, que vol dir ‘reformar pitjor (d’allò que és prohibit)’. —Què vol dir? —És a dir, si t’han condemnat a tres anys i hi recorres, et poden desestimar el recurs i deixar la sentència en tres anys, en dos, en un o en cap. Però el jutge no pot dir: ‘com que hi has recorregut, doncs te’n condemno a quatre’. Això no es pot fer. I això fa Llarena quan descriu fets en el recurs que no havia descrit abans. Ah, i hi recorrerem amb apel·lació al Suprem espanyol. —Ha estat una setmana moguda i, divendres, en un escrit dirigit al tribunal de Slesvig-Holstein, els diu que, si volen, també poden entregar-lo per sedició. —Aquest escrit demostra un nerviosisme tremend. Recordem que quan ell es fa càrrec de la instrucció el 5 de desembre, retira l’euroordre que llavors hi havia a Bèlgica. I entre passadissos diu que això que ha fet ‘aquesta noia’, en referència a Lamela, és una porqueria i ell farà una interlocutòria de processament com Déu mana. De fet, quan ell emet la nova interlocutòria de processament estava convençut que en un mes, de tots tres llocs, li enviarien els cinc polítics. I ara veu que no. Alemanya va dir que no a la rebel·lió, Bèlgica no és clar què passarà, a Escòcia li posen molts entrebancs… Crec que s’ha posat nerviós i que ha començat a fer complements de la interlocutòria de processament. Però és clar, això demostra una manca de rigor i de serietat molt gran. —I aquests complements que hi va afegint, creieu que és perquè l’acusació de rebel·lió se li desmunta? Almenys de cara a la justícia alemanya. —Això sembla. Però això és una manca de rigor perquè tu envies una euroordre, i ells analitzen això i et diuen si sí o si no. Però com que en la primera resolució Alemanya ja va dir que no, ara intenta esmenar-ho com pot. Em recorda un gag que va fer el Polònia la setmana passada. Hi apareixia Llarena fent de Gila: ‘I si us el demano per això? I per això altre?’. I va rebaixant fins que demana que l’hi entreguin per qualsevol cosa. Això denota nerviosisme. I això, a més, té una conseqüència, i és que Alemanya va alentint el calendari perquè fins que el jutge espanyol no hagi acabat d’enviar tota la documentació, la fiscalia no pot tancar l’expedient i fer el seu plec de càrrecs. Tenim calendari a Escòcia i a Bèlgica, però no a Alemanya. —També ha obert ja una peça separada entre els qui són a l’exili. Per què ho ha fet? —Li demana la fiscalia perquè no se’ls demorin els casos de tots aquells que són a la presó. Però jo crec que el motiu real és per por que si finalment les euroordres són denegades, pugui dir a l’opinió pública que són casos diferents. Intentar descafeïnar-ho. Vendre a l’opinió que són causes diferents. Però fixa’t que quan el 5 de desembre va retirar la primera euroordre, l’argument que va esgrimir és que no podia ser que els qui eren a l’exili, acabessin tenint millor situació que els empresonats. Però, a més, comet un error tècnic perquè diu que els exiliats són en situació de rebel·lia. I, en situació de rebel·lia processal, no hi ha ningú. —Lligant tot això –l’auto de processament, allò que envia a la justícia alemanya i la separació de les peces–, com llegiu l’estratègia de Llarena? —Aquí passa que tothom té molt clar que la rebel·lió no es pot agafar per enlloc. I per això rebaixa postulats tant a Alemanya com en la interlocutòria de processament en la reforma. Però manté la rebel·lió amb vista a intentar suspendre càrrecs públics, fet que torna a ser incorrecte perquè això només es contempla en supòsits de terrorisme. Vaja, que tot és un desgavell. —Però no em queda clar si ara el tribunal alemany pot extradir Puigdemont per sedició. —Llarena hauria de cursar una nova euroordre, entenc. Però és clar, és que no m’atreveixo a dir que no a res de manera contundent. Però jo entenc que no perquè l’euroordre era la que era, i hi demanava l’extradició per rebel·lió i per malversació. La justícia alemanya ja va dir que, per rebel·lió, no, i que, per malversació, ho estudiarien. Si vol que li extradeixin Puigdemont per sedició, li demanaran que cursi una nova euroordre. —D’altra banda, no hi ha cap delicte al codi penal alemany que encaixi amb sedició. —La sedició, la van destipificar el 1970, fa més de quaranta anys. —Llavors, Llarena com pretén justificar un delicte que no existeix? —Perquè ell, en l’escrit que envia, diu al tribunal alemany que s’ha de fixar en els fets i no en la seva qualificació jurídica. I tal com ell repeteix més d’una vegada, diu que no pot ser que a Alemanya no sigui delicte; que algun delicte serà, que s’ho mirin i que l’hi entreguin. I també diu més coses, com que van llançar violentament els manifestants contra la policia. —Quan estimeu que la justícia alemanya es pronunciarà sobre l’extradició per malversació? —No tenim calendari. El dimecres tenim vista a Bèlgica, que la podíem ajornar, però crec que ja ho pot resoldre. El novembre sí que ens ho van ajornar fins al desembre, però com que ara ja és el mateix tribunal, només hem hagut d’actualitzar-ne els plecs. Jo crec que la setmana que ve ja tindrem una resolució de Bèlgica. I espero que sigui bona. També tenim calendari a Escòcia, però el judici comença a final de juliol i s’allargarà durant l’agost. I a Alemanya encara no tenim calendari perquè el Llarena no para d’enviar papers. I fins que no acabi, la fiscalia alemanya no pot fer el seu plec de càrrecs. I quan ho hagi fet, el tribunal ens donarà un termini per a presentar el nostre plec i fixar calendari. Jo calculo que la situació judicial de Puigdemont es resoldrà al juny, però aquest càlcul no servirà de res si Llarena continua enviant papers. —Us consta que la informació que Montoro va lliurar a Llarena ja hagi estat enviada a Alemanya? —No en tinc constància, però, de les coses, me n’assabento per Alemanya i no per Espanya. Ara en tinc la part escrita, un text de nou pàgines, que ha fet Montoro. Per cert, se’l nota molt emprenyat perquè no hi posa ni encapçalament ni salutació. Però aquestes nou pàgines van acompanyades d’uns llapis de memòria amb informació que ens han dit que no ens donaran fins a mitjan de la setmana que ve. Però no em consta que això hagi arribat a Alemanya. —El PP va demanar ahir que el TC suspengués de manera urgent el vot delegat de Puigdemont i Comín. Per què no ho demanen com a govern espanyol? —Crec que no prosperarà i penso que ho demana el PP perquè creu que no prosperarà. Com que ho ha demanat C’s, ells han de demostrar que també van de contundents en aquesta guerra que fan a veure qui defensa millor la unitat d’Espanya. Si ho demanessin com a govern espanyol, la suspensió seria automàtica, però ho fan com a PP amb l’esperança que els la donin perquè ja no tenen temps. I si fessin això i acabessin frustrant la investidura tampoc crec que el PP en sortiria gens beneficiat, ni el govern espanyol. Em sembla que és escenificació.

Summary: Jaume Alonso-Cuevillas: ‘Llarena s’ha posat nerviós i demostra una manca de rigor i de serietat molt gran’


L’advocat Benet Salellas ja no és als òrgans de direcció nacional de la CUP ni a primera línia com a diputat al parlament, però continua actiu políticament. Això sí, de manera més discreta. Dins la CUP, és al grup de treball de migracions i al de corrupció, ajudant en l’estratègia antirepressiva, és l’advocat d’Anna Gabriel i de Tamara Carrasco. En aquesta entrevista telefònica parlem precisament del cas de Tamara Carrasco, però també de com veu i viu el moment polític Benet Salellas. —En quin punt es troba el cas de Tamara Carrasco? No us deu ni poder visitar. I en sou advocat. —Es dóna aquesta circumstància, molt excepcional. La del confinament al seu municipi. Evidentment, és una situació millor que la de presó provisional que avui viuen altres represaliats polítics. El cas de la Tamara serveix per a explicar la inseguretat jurídica que vivim. —En tots aquests anys de carrera, us hi havíeu trobat mai, amb un confinament? —No. Ens havíem trobat amb una figura que crec que té més lògica: la prohibició de visitar un municipi. Prohibit d’anar a un lloc concret. A Barcelona. A Olot. Perquè hi has tingut una participació delictiva o s’investiga en aquell lloc. Aquí, es fa a la inversa: no et moguis de casa. És una limitació de llibertat molt gran. —Deu ser una llei del segle… XIX? —La llei de procediment penal és una llei del segle XIX. S’ha de dir que en el seu moment va ser una llei molt innovadora. Va fer molts passos per a abandonar el sistema de l’antic règim. Però en l’actualitat està molt desfasada. I en les mesures cautelars tenim un catàleg obert. És a dir, la llei diu que el jutge adoptarà les mesures que cregui convenients. I això porta que alguns jutges inventin, com han fet en aquest cas els de l’Audiència Nacional. I no podem agafar-nos a cap llei per discutir-los aquests invents. —Parleu-me dels tempos del cas. —La Tamara va sortir en llibertat. El fiscal va recórrer-hi en contra. Se’n va anar a una sala de l’Audiència Nacional que revisa les decisions del jutge. Allà nosaltres vam fer un primer intent perquè anés als tribunals ordinaris, tenint en compte que no és terrorisme. La sala va confirmar la llibertat de la Tamara, però es va quedar el cas. Això ho fa dues vegades. Ara la Guàrdia Civil practica investigacions complementàries sobre la Tamara, els CDR, els escorcolls al seu domicili. I som a l’espera d’un informe definitiu de la Guàrdia Civil. —Lectura política. Què cercaven, amb això? Que els CDR tinguessin por? —Crec que, en el marc català, l’actuació anava dirigida a intimidar i coaccionar els CDR. I, en el marc espanyol, a reforçar aquesta falsa idea que els CDR són violents. El discurs que PSC, PP i Ciutadans, el trio del 155, ha anat repetint i reiterant. En aquest marc d’intentar comparar Catalunya amb un País Basc. Juguen amb aquestes dues direccions. No podem perdre de vista que la partida també es juga en un marc comunicatiu espanyol on els termes i universos són diferents i on la imatge de Catalunya està molt distorsionada. —I Tamara Carrasco, personalment, com està? —La Tamara viu en una angoixa permanent. Viu una situació personal anòmala. No pot fer la seva vida normal. No pot fer una cosa tan bàsica com anar a visitar la seva mare, que està convalescent a casa. I en canvi, ha d’estar a l’espera de quin ha de ser el seu pas. Una mica el procés de Kafka, sense voler caricaturitzar res. Però és evident que la Tamara no sap de quant temps parlem ni a què ha de fer front, perquè no ho tenim definit, i tot això passa en un context d’innovació jurídica i de destrucció dels límits del dret penal com no l’havíem conegut. Això fa créixer la sensació d’inseguretat. —Passem al moment polític. Com el veu Benet Salellas? —Nosaltres sempre hem dit que el procés polític era a mitjà termini. Sempre hem volgut allunyar-nos de la idea d’immediatesa. En tots els sentits. Som en un cicle nou. Malauradament, ja no som al cicle del primer d’octubre. El cicle de l’1-O es tanca amb les eleccions del 21-D, en què Esquerra Republicana i una part de Junts per Catalunya opten per una estratègia més d’alentir el procés. Treure-li l’acceleració de la tardor. Penso, i com a CUP hem de fer aquesta anàlisi, que els nostres resultats també volen dir que, probablement, el país demanava aquesta desacceleració. Això és així. I per tant, hem entrat en una etapa més lenta, en què hem de definir quin és el nostre objectiu. Dels moltíssims que ens haurem de marcar els anys que vinguin. Som en aquest punt. I això genera una certa incertesa, preocupació, perquè no hi ha un objectiu definit i clar. Però penso que la pulsió independentista continua existint. Que la situació d’excepcionalitat no fa sinó legitimar i reafirmar la validesa del projecte independentista. I per tant, tot i que hem tingut altres moments que hem estat millors, tampoc no estic excessivament preocupat. No hi ha ningú que s’hagi baixat del carro. —Crida Nacional. En el vostre cas, no hi ha ni debat sobre entrar-hi o no. Ni es preveu. —És clar. Perquè nosaltres fem una lectura inversa. La nostra aposta, malgrat que siguem conscients del context, és perseguir una estratègia de confrontació democràtica amb l’estat espanyol. No violenta, democràtica i pacifica. Però confrontació. I de fer avançar el dret d’autodeterminació. I a vegades, els aparells dels partits polítics són els que menys han avançat en aquesta direcció. Hem avançat quan s’ha construït des del carrer. I optem per això. I volem centrar els nostres esforços a construir això. No volem construir aparells de partit, estructures de partit. Estructures que d’alguna manera donen sortida a tots els debats institucionals. A col·locar càrrecs. Debats que no ens interessen. Junts Per Catalunya, Esquerra, la Crida, ens han demostrat que continua havent-hi un interès molt gran a gestionar el poder autonòmic. —Ara l’ANC té un debat intern. Optar per les primàries independentistes o no. Com ho veu Benet Salellas? —Em sembla una barbaritat. El moviment popular l’hem construït des de la pluralitat i heterogeneïtat pròpia del país. I és un gran error intentar construir un únic perfil independentista. Perquè aquest país és molt ric en matisos i pluralitat. El moviment es reforça anant en llistes on cadascú pugui optar per un model de país o de ciutat. Provar de castrar el debat de model de ciutat en sembla pervers. En un lloc com Girona, per exemple, nosaltres som els antagonistes al projecte del PDECat. Som qui ha estat aquests anys plantant cara en tots els temes i aconseguint algunes victòries importants, com la municipalització de l’aigua o les denúncies de corrupció contra el PDECat i el PSC? I ara anem a la mateixa llista que el PDECat? Home. Seria una cosa antinatural, que no entendria ningú. I que no serviria per a res. —Paper prominent dels d’advocats, darrerament. Com el veieu? —Això que em demaneu és molt complex. I ara algú podria interpretar la meva resposta en termes de rivalitat professional contra col·legues i no d’anàlisi política. Dit això, una de les principals autocrítiques que hauríem de fer de la tardor és que no es va construir una estratègia antirepressiva. No es va imaginar com faríem front a la repressió. Ni es van preveure els advocats, ni les eines jurídiques. Gran error, perquè durant molt de temps van ser els advocats els qui prenien les decisions. I penso que mai, mai, no s’ha de permetre que en casos polítics qui prengui les decisions siguin els advocats. Els advocats són instruments al servei dels interessos de la gent i la causa política. I aquí hi ha hagut perfils de tot. Però sí que penso que ha costat molt, si és que ho hem aconseguit, de supeditar l’actuació jurídica a l’estratègia política. I això és una derrota. —Trobo a faltar l’acció política d’Anna Gabriel i Marta Rovira. —Les trobem a faltar tots. Tot i que l’Anna ha intervingut en alguns actes per vídeo i Skype. Passa que entenc que ella ha volgut sortir del focus per facilitar la seva nova vida a Ginebra. A efectes laborals i de dia, li era més senzill si no era en el centre polític. Penso que ella és conscient que des d’allà les coses es viuen de manera diferent que des d’aquí. Allà està acompanyada de molta gent. Continua essent referent polític. I em consta que va escrivint.

Summary: Benet Salellas: ‘Mai no s’ha de permetre que en casos polítics els advocats prenguin les decisions’


Segon capítol de la sèrie ‘Gent del barri’. Avui parlem de Remi Guinot Pineda, vídua, de vuitanta-sis anys, coneguda per ‘l’ànima de la Ciutat vella’.

Summary: Remi, l’ànima de Ciutat Vella


L’eurodiputat ultraconservador búlgar, Angel Dzhambazki, serà el ponent de l’eurocambra pel suplicatori contra el president Carles Puigdemont i el conseller Toni Comín. Així ho han decidit els coordinadors del comitè d’Afers Jurídics, segons fonts parlamentàries. La tria del ponent es fa de manera rotatòria entre els grups polítics de l’eurocambra i els següents a la llista eren els conservadors. Per tant, la petició per aixecar la seva immunitat es tractarà de forma conjunta. Angel Dzhambazki és membre del Moviment Nacional Búlgar, socis de govern del primer ministre Boyko Borisov. Aquest polític de quaranta anys exerceix com a eurodiputat per segona legislatura consecutiva i forma part del grup dels Conservadors i Reformistes Europeus (ECR). Vox també és membres d’aquest grup parlamentari i l’eurodiputat va participar en l’acte ‘Catalonia, a Spanish region’, del partit d’extrema dreta espanyol, que es va fer en el Parlament Europeu el 6 de març de 2019. Guia sobre el suplicatori de Puigdemont i Comín al Parlament Europeu Un discurs antiimmigració i homòfob Després de la seva reelecció com a eurodiputat el maig del 2019, Dzhambazki es va presentar per ser batlle de Sofia i entre les seves promeses polítiques hi havia la prohibició de la desfilada de l’Orgull LGTBI. En diverses intervencions a l’eurocambra el búlgar també ha criticat la ‘violenta imposició de la ideologia LGTBI’. Dzhambazki va criticar la Convenció d’Istanbul contra la violència contra les dones per ‘destruir els valors de la família cristiana’, segons la premsa búlgara. Procediment Un cop Dzhambazki tingui el dossier a les seves mans l’eurodiputat tindrà ‘el temps que necessiti’ per redactar la proposta d’aixecar o no la immunitat, segons fonts parlamentàries. Segons el reglament de l’eurocambra, l’afectat tindrà l’oportunitat de ser escoltat pel comitè i de presentar la documentació que cregui rellevant. Un cop passada aquesta audiència el comitè haurà de decidir, a porta tancada, sobre la proposta que se sotmetrà a una votació per majoria simple al ple del comitè. L’equip de Puigdemont i Comín pretén que el suplicatori es converteixi en un ‘judici al judici de l’1-O’, i preveu que l’anàlisi que haurà de fer la cambra sobre la seva situació faci aflorar les irregularitats que hi va haver en el procés del Suprem. En aquest sentit, preveuen presentar un ampli ventall de documentació.

Summary: L’ultraconservador búlgar Angel Dzhambazki serà el ponent del suplicatori contra Puigdemont i Comín


La Junta Electoral Provincial de les Illes Balears ha autoritzat el referèndum sobre monarquia o república plantejada per l’Agrupació d’Electors la Valldemossa que Volem que s’ha de fer el 30 i el 31 de març vinent, deixant sense efecte l’acord adoptat per la Junta Electoral de Palma que prohibia la consulta. L’autorització, adoptada per majoria, es fonamenta en el fet que la consulta amb la pregunta ‘Quin model d’estat voleu. Monarquia o República?’ no constitueix ‘inequívocament un acte de publicitat o propaganda electoral’. La junta també valora que l’associació convocant sembla contemplar la seva participació només en les eleccions municipals i estableix que la prohibició de realitzar publicitat o propaganda s’aplica ‘només al procés electoral concret a què es refereixi la propaganda electoral’. Per això, l’excepció de la Junta Electoral espanyola preveu que els actes que els partits facin ‘respecte de candidatures locals, al parlament i europees, abans de la convocatòria d’aquestes eleccions no estaran subjectes a aquesta prohibició encara que es realitzin durant el període d’eleccions espanyoles’.

Summary: La Junta Electoral rectifica i autoritza la consulta sobre monarquia o república a Valldemossa


El càmera i fotoperiodista Raúl Gallego ha elaborat el vídeo titulat ‘Els catalans fan coses’, un vídeo en què barreja declaracions del president espanyol, Mariano Rajoy, amb imatges espectaculars de les mobilitzacions independentistes. Gallego és un periodista de renom internacional, els vídeos del qual ha estat publicats en algunes de les capçaleres més importants del món. Ha estat guardonat amb nombrosos premis i ha treballat per a mitjans com ara Channel 4 News (Regne Unit), The Washington Post, Associated Press, TV3 i Televisió Espanyola.

Summary: ‘Els catalans fan coses’, el vídeo sobre el referèndum de Raül Gallego, un dels periodistes catalans més internacionals


El líder de Podem, Pablo Iglesias, ha defensat la necessitat d’un govern ‘a la valenciana’ (PSOE, Compromís i Podem) a l’estat espanyol. Segons Iglesias la fórmula contribuiria a obrir nous canals de diàleg amb Catalunya i caminar cap a un escenari millor. Creu que així es deixaria enrere la dinàmica de xoc de trens que en els últims anys no ha fet més que allunyar Catalunya d’Espanya. ‘Crec que nosaltres, que som la força política que va guanyar les eleccions a Catalunya, hem demostrat que hi pot haver una fraternitat entre Catalunya i Espanya, que es bona per al conjunt del nostre país, i que la unitat del nostre país potser es defensa millor entenent que el país és plurinacional i defensant la diversitat’, ha dit en una entrevista a ‘Los Dasayunos’ de TVE. Iglesias ha demanat al líder del PSOE, Pedro Sánchez, que recapaciti i li ha recordat que en algun moment abans del 3 de maig haurà d’escollir entre el govern d’esquerres i la seva aliança amb Ciutadans. Segons el líder de Podem, cedir a les pressions’ de l’Ibex 35 i no formar govern amb Podem implica que tard o d’hora Sánchez acabarà a mans del PP. En aquest sentit ha recordat que molts governs es negocien als últims dies i ha assegurat que ell treballarà fins al final per fer possible una entesa, però que Podem no entrarà a cap executiu on hi hagi presència del partit d’Albert Rivera. També ha descartat que el seu partit possibiliti de cap manera, ja sigui amb un vot afirmatiu o amb una abstenció, un executiu on no participi. ‘A qui ens demani un xec en blanc, la resposta és no’, ha dit.

Summary: Iglesias: ‘Un govern a la valenciana contribuiria a obrir nous canals de diàleg amb Catalunya’


El congrés espanyol ha reprovat aquest dimarts el ministre d’Exteriors espanyol, Alfonso Dastis, per ‘mentir pública i deliberadament sobre el no ensenyament del castellà a l’escola pública catalana’. La iniciativa d’ERC ha rebut el suport del PSOE, Units Podem, el PDECat, el PNB i Bildu. Només el PP i Cs hi han votat en contra. La proposta feia referència a les declaracions de Dastis a la televisió francesa CNews, on va assegurar que a les escoles catalanes no s’ensenya castellà. Els mateixos grups han aprovat també un altre punt de la proposta dels republicans perquè el congrés espanyol manifestés el seu suport al model d’escola catalana i a la immersió lingüística, que ‘tants bons resultats ha donat per a la cohesió social a Catalunya’. En canvi, el PSOE ha evitat que s’aprovés l’últim punt, que instava el president espanyol a destituir immediatament Dastis ‘per negligència deliberada en la projecció exterior de l’estat espanyol’.

Summary: El congrés espanyol reprova Dastis per haver mentit sobre el castellà a l’escola


Ahir Òmnium Cultural va començar a escalfar motors de cara a Sant Jordi amb una campanya per a fomentar la compra de roses grogues en solidaritat amb els presos polítics catalans. La iniciativa ha provocat neguit al Gremi de Floristes de Catalunya, atès que la demanda de roses grogues pot augmentar considerablement respecte d’altres anys i els floristes hauran de fer una previsió que no té precedents. En aquest sentit, les últimes hores ha circulat un missatge de WhatsApp que crida a no substituir les roses vermelles per les grogues per a no perjudicar els pagesos locals i a comprar la flor tradicional amb una cinta groga. El president del gremi, Joan Guillén, no dóna gaire importància a la rumorologia perquè la majoria de roses són d’importació, però diu que caldrà ajustar la demanda. En declaracions a VilaWeb, reconeix que qualsevol canvi provoca preocupació i que estan en contacte amb Òmnium per a veure com s’articularà la campanya de les roses grogues. De fet, demà mateix tenen una reunió per a parlar-ne. Guillén ha argumentat que la rosa groga ha de ser complementària a la vermella, que és la tradicional i la que més es ven. ‘De cada cent roses, noranta o noranta-cinc són vermelles i la resta de color, siguin grogues, blaves o blanques’, diu. El gremi no valora la iniciativa d’Òmnium, però demana que es faci una campanya que no perjudiqui els floristes en un dia tan important com Sant Jordi. La majoria de floricultors cultiven roses vermelles i l’augment previsible de la demanda de grogues pot compensar-se amb la compra a l’exterior. Segons Guillén, això pot provocar un augment dels preus. ‘Cal veure què acaba passant i quins canvis pot haver-hi fins Sant Jordi’, afegeix. Aproximadament cada any es vénen set milions de roses en aquesta diada. Entre un 15% i un 20% són de producció local i la pràctica totalitat són vermelles. La resta de flors s’importen, majoritàriament dels Països Baixos. Arran de la polèmica, Òmnium ha publicat uns piulets a les xarxes on diu que, en cap cas, la seva campanya no afecta la producció de roses vermelles a Catalunya. Diuen que no és una campanya excloent i que animen els ciutadans a regalar, a més de la rosa vermella, una de groga en solidaritat als presos. 2- No es tracta d’una campanya excloent: s’anima els ciutadans a regalar, a més de la tradicional rosa vermella, una rosa de color groc, un color que ha esdevingut símbol de solidaritat amb els presos polítics i els seus familiars. — Òmnium Cultural (@omnium) March 7, 2018 4- El 2017 només el 10% de la rosa vermella venuda al nostre país era de producció catalana. La resta de roses provenen de països com l’Equador, Colòmbia i Holanda, entre d’altres. — Òmnium Cultural (@omnium) March 7, 2018 6- @omnium deixa clar que aquesta iniciativa és una acció pròpia de l’entitat i que s’emmarca dins la campanya #LlibertatPresosPolítics engegada fa mesos per denunciar la injustícia que suposa l’empresonament del president @jcuixart i de @quimforn, @jordisanchezp i @junqueras🎗 — Òmnium Cultural (@omnium) March 7, 2018

Summary: La rosa groga per Sant Jordi: polèmica o oportunitat?


El tió és una de les tradicions nadalenques més estimades del nostre temps; no hi ha infant que es resisteixi a aquest tronc màgic. És un dels rituals més vius, però no ha estat sempre així. Al Principat, als anys cinquanta, era en decadència. De fet, després de la Segona Guerra Mundial a Catalunya Nord la tradició del ‘tiroll’ –com s’anomena en rossellonès– va començar a desaparèixer i a ser substituïda per la del Pare Noel. Els tions havien deixat de tenir sentit a la ciutat. És un ritual foguer, i als pisos no hi havia llar de foc. La tradició com l’entenem avui no té res a veure amb l’original. ‘Antigament, s’agafava un dels troncs del costat de la llar de foc per a fer de tió. Cada any era un de diferent’, explica Amadeu Carbó, especialista en cultura popular. En realitat, després de fer-lo cagar, el tió es cremava a la llar de foc. Era la manera de renovar el foc de casa, que simbòlicament era una manera de renovar el temps. ‘A més, hi havia un detall molt més important: la creença que aquest tronc, una vegada cremat, tenia propietats màgiques per a la llar. Les cendres servien contra els llamps o les cuques del camp. Anava molt més enllà d’un innocent tronc que cagava.’ La humanització i el ressorgiment del tió Tot plegat feia que la tradició ja no tingués sentit tal com era concebuda i de mica en mica es va anar perdent. Però malgrat tot, el tió ha aconseguit de ressorgir. I en això va ser clau Ferran Margarit, que l’any 1975 va posar per primera vegada cara als tions. En va preparar uns quants i els va portar a la Fira de Santa Llúcia de Barcelona i es van convertir en un autèntic èxit de vendes. Humanitzant-lo i d’alguna manera urbanitzant-lo és com se n’ha garantit la supervivència. Ara el tió, cofat amb una barretina i dibuixat amb una cara somrient, ens anuncia, tot reposat en un racó de casa, l’arribada de Nadal. D’alguna manera s’ha estimat més d’infantilitzar aquesta figura nadalenca per fer-la sobreviure. ‘La infantilització de la festa és un procés complicat, però quan una manifestació festiva entra en crisi sol passar-hi’, explica Amadeu Carbó, que assegura que és un procés pel qual han passat tradicions com ara el Carnestoltes o la Castanyada. Actualment el tió s’ha convertit en el millor amic dels més menuts de casa i fins i tot s’han escrit contes i s’han cosit peluixos en honor seu. Però encara que sembli curiós, fa anys no es feia cagar pensant en la canalla, sinó que tenia una funció familiar i normalment cagava les postres de Nadal. Una tradició que en algunes cases encara perdura. El tió com un signe d’identitat Però en la revitalització també hi ha estat fonamental la necessitat de crear una identitat festiva a Catalunya. D’alguna manera es recupera com un signe d’identitat. És per això que li posen la barretina. Però tal com explica Amadeu Carbó, potser en aquest aspecte no s’ha acabat de contextualitzar bé la tradició. A arreu d’Europa s’han documentat ritus de solstici semblants al tió, sobretot a les muntanyes. En canvi, aquí, s’ha interpretat com un fet únic, cosa que ha ajudat a fer-la encara més pròpia. Un ritual pagà que cada vegada té més adeptes També ha estat important el fet que sigui un dels pocs rituals nadalencs d’origen pagà que no s’ha cristianitzat. Això ha ajudat a tothom a sentir-se’l seu. Són moltes les escoles que per Nadal es dediquen a engreixar el tió perquè acabi cagant alguna cosa i cada vegada s’han fet més habituals les cagades col·lectives a les places de pobles i barris. Un fenomen que sovint ha anat acompanyat d’un moviment solidari de recollida d’aliments. Tot plegat ha contribuït a engrandir el tió fins a convertir-lo en imprescindible. Però la història del tió no ha parat de créixer i aquests darrers anys ha arribat al seu màxim exponent. Cada any hi té més fires dedicades arreu del país. A Argençola (Anoia) s’han inventat la Casa del Tió, una mena de Casa del Pare Noel com la de Rovaniemi a Lapònia. La intenció de l’associació impulsora és vincular inequívocament Argençola a la tradició del tió i aconseguir que el poble sigui reconegut com un centre neuràlgic del tió als Països Catalans. O a Mura (Bages) durant tot el mes de desembre s’omple de tions exposats per tots els carrers. A Canyelles (Garraf), per exemple, l’utilitzen com un ritual de pas per als nounats de l’any: durant les festes de Nadal l’ajuntament fa obsequi d’un tió als pares. Caçar tions, la nova moda Però si hi ha cap fenomen recent que no para de créixer és el de caçar tions. A Rupit (Osona) va néixer fa sis anys una proposta única, una empresa que encara envolta de més màgia l’arribada del tronc. Caçations ofereix la possibilitat de poder anar a cercar el tió al seu hàbitat natural, el bosc. Màgicament, fa arribar un correu electrònic a la família per dir que els espera en un bosc, acompanyat d’un conte que explica la història del tió i un mapa amb la ubicació exacta on el poden trobar. Ofereixen ubicacions molt diverses, de viles amb encant com són Rupit, Camprodon o Navarcles a muntanyes com el Montseny, Collserola o el Pedraforca. La màgia continua i el tió, una vegada trobat, apareix amb una carta personalitzada per als més menuts. Aquest projecte que va començar essent molt petit ha crescut de manera exponencial i ha arribat a repartir més de 1.500 tions a l’any. Però la idea ha anat més enllà i ara comença haver-hi els primers ajuntaments que ofereixen aquesta proposta als seus infants per Nadal organitzant una sortida al bosc. La societat ha de veure per creure ‘Les societats rurals creien. Plantaven una llavor, no es demanaven què passava entremig, però la natura s’encarregava que al final hi hagués una collita. Però ara hem esdevingut una societat que per nassos ha de veure què passa. Els nous processos productius es basen en tot de coses que pots veure i calcular. L’imaginari ha canviat’, explica Amadeu Carbó. Per entendre-ho millor, abans de la industrialització no tenim la necessitat de fer cavalcades per a donar la benvinguda els Reis d’Orient. Antigament, els anaven a cercar però ningú no els veia. Els nens anaven amb fanalets a fora de la vila per assenyalar-los el camí i evitar que s’equivoquessin. Però en cap moment els nens no veien el personatge, se l’imaginaven. Ara això seria impossible. Igual que vam fer aquest procés amb els Reis d’Orient, ara comencem a viure una cosa similar amb el tió. Només cal mirar les cerques a Google. La més popular és ‘com menja el tió’, perquè els nens ho demanen i ara tenim la necessitat d’ensenyar-ne imatges. Amb les preguntes han sorgit les respostes, i internet és ple de vídeos de tions menjant. Ara la societat ha de veure per creure. Podeu comprar el llibre Celebrem el Nadal a la Botiga de VilaWeb

Summary: Com el tió ha esdevingut un element imprescindible de Nadal: de cremar-lo a caçar-lo


El parlament europeu ha guardonat el director de cinema ucrainés Oleg Sentsov amb el Premi Sàkharov a la llibertat de consciència. Sentsov, condemnat a vint anys de presó acusat d”actes de caràcter terrorista’ és un símbol dels ucraïnesos contraris a l’annexió a Rússia de la península de Crimea. Oleg Sentsov va començar una vaga de fam el maig de 2018. Amnistia Internacional va criticar que el procés judicial al qual es va sotmetre va ser ‘un judici injust davant d’un tribunal militar’. El Partit Popular Europeu va ser qui va proposar Sentsov al premi, que ha guanyat davant d’altres candidatures com la d’ONG que rescaten migrants al Mediterrani (entre elles Proactiva Open Arms) i a l’activista rifeny Nasser Zefzafi. La cerimònia d’entrega el Premi Sàkharovm, que l’any passat va guanyar l’oposició veneçolana, serà el 12 de desembre en sessió plenària a la seu del parlament europeu a Estrasburg. El premi està dotat amb 50.000 euros i va ser entregat per primer cop el 1988 al dissident Andrei Sàkharov.

Summary: El director de cinema ucrainès Oleg Sentsov guanya el Premi Sàkharov


Una quarantena d’efectius de la Unitat Militar d’Emergències (UME) de l’exèrcit espanyol han desinfectat l’Àrea PIF (Punt d’Inspecció en Frontera) del port de Barcelona per l’amenaça del coronavirus 2019. Després de mitja hora s’han tret els equips de protecció i han abandonat l’espai. Els quaranta militars formaven part del grup que ahir es va dedicar a tasques de desinfecció a l’aeroport de Barcelona. Tota la informació sobre el Coronavirus, minut a minut Els militars anaven amb vestits protectors i màscares i, mitjançant un ruixador, han tirat una solució de lleixiu concentrada, anomenada hipoclorit sòdic, a terra, portes, i recepció d’aquestes instal·lacions, que consisteix en un magatzem, dedicades a la recepció de mercaderies. Coronavirus 2019: Què ha passat avui? El report diari de VilaWeb Els militars s’han reunit a les nou del matí amb l’Autoritat Portuària de Barcelona (APB) per decidir com distribuir els vuitanta-tres efectius. Després de la breu intervenció d’aquesta tarda, s’han retirat. Demà desinfectaran la terminal 2 de l’aeroport. La UME també es farà càrrec de la desinfecció de la Fira de Barcelona, on habilitarà un espai per acollir persones de col·lectius vulnerables durant l’amenaça del coronavirus.

Summary: El xou mediàtic d’avui de l’exèrcit espanyol al port de Barcelona fent mitja hora de neteja


La candidata del PP a les eleccions del 10-N i portaveu del partit al congrés espanyol, Cayetana Álvarez de Toledo, ha assegurat aquest vespre que el candidat del PSOE, Pedro Sánchez, ‘està tramant una nova traïció a la democràcia’ i intentarà continuar com a president espanyol amb el suport dels partits independentistes ‘en cas que tregui un escó més que el PP’. Ho ha dit a Tarragona, en un acte en què també han intervingut el cap de llista del PP per la demarcació, Jordi Roca, que aspira a recuperar l’escó que va perdre a la primavera, i també de l’ex-dirigent d’UPyD i ex-militant del PSOE Rosa Díez. Álvarez de Toledo ha demanat una gran mobilització”a les urnes i ha augurat que Catalunya ‘és el lloc on començarà la gran remuntada’ del partit. Per la seva banda, el dirigent del PP Alejandro Fernández ha vaticinat uns mesos ‘molt complicats en relació a la situació política i social. En un acte a Figueres, ha dit que ‘la democràcia i la convivència prevaldran a Catalunya’. També ha criticagt els rectors de les universitats catalanes per haver ‘incentivat’ els alumnes a ser ‘agents revolucionaris’.

Summary: Álvarez de Toledo diu que Sánchez ‘està tramant una nova traïció’


El líder de Ciutadans, Albert Rivera, va fer un piulet ahir en què presumia, segons deia, de les solucions que aplica el seu partit per a lluitar contra la corrupció, el segon problema que més preocupa els espanyols. L’economista Xavier Sala i Martín no va deixar escapar l’oportunitat per posar en evidència Rivera i li va contestar: ‘I hem pensat que la millor manera de lluitar-hi en contra  és investir el partit més corrupte d’Occident! Bravo la coherència, Albert’. Y hemos pensado que la mejor manera de luchar contra ella es investir al partido más corrupto de Occidente! Bravo coherencia, Albert!! https://t.co/1bgfFX7o5y — Xavier Sala-i-Martin (@XSalaimartin) March 25, 2017 La corrupción es el 2do problema que más preocupa a los españoles. @CiudadanosCs está liderando soluciones en toda España. #StopCorrupcion pic.twitter.com/MBYoWsfyFR — Albert Rivera (@Albert_Rivera) March 25, 2017

Summary: Sala i Martín desmunta un argument d’Albert Rivera amb un sol piulet


El número 7 de la llista de JxCat-Lliures per Europa, Aleix Sarri, ha intervingut breument en el debat de les eleccions europees de TV3 per denunciar la censura de la Junta Electoral espanyola (JEC) contra Carles Puigdemont, Oriol Junqueras i Toni Comín. A continuació, Sarri ha abandonat el debat i ha lliurat al moderador, Xavi Coral, un llapis USB amb un vídeo del minut d’or que ha enregistrat Puigdemont. Sarri ha denunciat que la JEC havia vulnerat els drets polítics de Puigdemont, Comín i Junqueras, ‘un fet intolerable’. ‘És un fet impropi d’un estat suposadament democràtic’, ha afegit, tot recordant la situació dels presos polítics i dels exiliats. També ha recordat l’intent d’excloure Puigdemont, Comín i Clara Ponsatí de les eleccions europees. Abans d’anar-se’n, Sarri ha demanat disculpes als professionals de TV3, als espectadors i als ‘companys demòcrates’ del debat. Tampoc no ha volgut sortir a la fotografia de candidats que s’ha fet abans de començar el debat.

Summary: Sarri (JxCat) abandona el debat de TV3 per denunciar la censura contra Puigdemont, Junqueras i Comín


El ple de les Corts ha aprovat, amb l’absència de Cs en la votació, un acord per a vetar pactes amb partits que no rebutgin la violència masclista. És, sense dir-ho explícitament, un acord en què els que els partits es comprometen a no pactar amb Vox. El text aprovat és una iniciativa en defensa de les bases ideològiques del Pacte Valencià contra la Violència Masclista que expressa el rebuig de qualsevol posició política que propugni l’eliminació o minoració de les mesures de protecció de la dona contra la violència masclista. En el text es descarta l’adopció de qualsevol acord, ‘explícit o implícit’, amb formacions que proposen la supressió o la reducció d’aquestes mesures, tal com propugna Vox. Cs havia presentat dues esmenes tècniques per a modificar el text, però no s’han debatut perquè, segons que ha explicat el president de les Corts, Enric Morera, s’havien presentat fora de termini. En aquesta situació, la síndica de Cs, Mari Carmen Sánchez, ha anunciat que el seu grup abandonava el ple. El diputat al congrés espanyol Toni Cantó ha justificat la posició de Ciutadans dient que no volien ‘emblanquir’ Podem, partit que no ha signat el pacte d’estat contra la violència masclista’. Per Cantó, la voluntat de lluitar contra aquesta violència es demostra rubricant el pacte espanyol.

Summary: Ciutadans trenca el pacte anti-Vox aprovat per les Corts


Si voleu rebre al vostre correu aquest report diari de VilaWeb sobre el coronavirus 2019, cada vespre a les 22.00, apunteu-vos-hi ací. Per tenir la informació actualitzada al moment, consulteu sempre el Directe de VilaWeb. En dies com els que vivim, és més necessari que mai defensar un periodisme independent i sense por de ser crític amb el poder. Si voleu donar suport al model de VilaWeb, feu-vos-en subscriptors. Què ha passat avui? Setze dies després de decretar l’estat d’alarma, el govern de Pedro Sánchez s’ha trobat obligat a rectificar i decretar un confinament total, tal com demanaven Quim Torra i desenes de científics. Però les demandes no s’acaben aquí. Avui el president de la Generalitat de Catalunya, conjuntament amb la presidenta del govern de les Illes, Francina Armengol, han demanat que vaig més enllà en la recepta econòmica que emprèn el govern espanyol i estableixi una renda garantida de ciutadania per als treballadors i autònoms. La renda garantida és tan sols la punta visible d’un seguit de reclamacions que fan diversos sectors de la societat i que palesen el malestar pels ajuts econòmics que ofereix el govern de Sánchez. És el cas del president d’Òmnium, Jordi Cuixart: ‘Avui també reivindiquem la feina de milers de pimes, cooperatives i autònoms que ens sentim abandonats i menystinguts constantment per l’estat.’ Missatge des de la presó:El confinament total era imprescindible. Però avui també reivindiquem la feina de milers de PIMES, Cooperatives i autònoms que ens sentim abandonats i menystinguts constantment per l'Estat. https://t.co/stjDcMwSOj — Jordi Cuixart (@jcuixart) March 29, 2020 Una de les dianes de les crítiques és el permís retribuït, l’estrella del reial decret llei –que encara no s’ha publicat, tot i que entra en vigor demà. No hi podran accedir ni autònoms ni treballadors afectats pels ERTO, mentre que les petites i mitjanes empreses critiquen que la mesura faci recaure íntegrament sobre els empresaris el cost de la crisi. Així mateix, alguns sindicats també protesten perquè consideren que amb aquesta mesura són els treballadors que han d’assumir el cost de la crisi, però que hauria de ser assumit per les empreses (o les patronals, de manera subsidiària) i per les mútues laborals. L’editorial de Vicent Partal ‘El pas següent a aconseguir és una renda garantida per a tothom‘ La redacció de VilaWeb us recomana avui aquests articles i enllaços: – The Conversation: Coronavirus: per què tenim por. Article del professor Enrique Lanuza, de la Universitat de València (en castellà). – Corriere della Sera: Així es mou el coronavirus per Itàlia (en italià). – VilaWeb: Dolors Borau: ‘Hi haurà un canvi molt gran i cauran molts mites en l’alimentació’ – BBC: Les grans ciutats es buiden a mesura que avancen les mesures per blocar el coronavirus (en anglès). – The Guardian: El vaccí del coronavirus: quan s’haurà preparat? (en anglès). – Le Monde: Coronavirus: quant de temps dura a les superfícies? (en francès). Quines han estat les notícies més destacades sobre la crisi que us hem ofert avui? – Oriol Mitjà assenyala els pròxims passos per a reduir el contagi de coronavirus – Torra i Armengol reclamen al govern espanyol una renda garantida de ciutadania per a treballadors i autònoms – La diputada Montse Bassa, ingressada a l’hospital de Figueres per coronavirus – Què ha fet exactament Corea del Sud per a aturar el coronavirus? – Consells per a anar a comprar d’una manera segura durant la crisi del coronavirus – La Moncloa no concreta quins seran els serveis essencials poques hores abans de començar el confinament total – Més de la meitat dels infectats de les comarques gironines són sanitaris – La Xina tem una segona onada de contagis pel constant augment de casos importats – Dolors Borau: ‘Hi haurà un canvi molt gran i cauran molts mites en l’alimentació’ Quin és el recompte actual d’afectats i morts? A tot el món, les darreres xifres són de 712.995 casos confirmats i 33.599 morts. Del total de casos, 150.881 ja es consideren guarits, segons dades de Worldometer. Els estats més afectats són: —Els Estats Units d’Amèrica, amb 136.785 casos i 2.413 morts. —Itàlia, amb 97.689 casos i 10.779 morts. —La Xina, amb 81.439 casos i 3.300 morts. —L’estat espanyol, amb 78.799 casos i 5.564 morts. —Alemanya, amb 61.164 casos i 490 morts. A l’estat francès hi ha 30.174 casos i 2.599 morts. Als Països Catalans hi ha 22.412 casos i 1.745 morts. —Al Principat, 16.157 casos i 1.131 morts (1.131 casos i 184 morts més que no ahir). —Al País Valencià, 4.784 casos i 267 morts (750 casos i 33 morts més que no ahir). —A les Illes, 958 casos i 33 morts (96 casos i 2 morts més que no ahir). —A Catalunya Nord, 179 casos i 9 morts (20 casos més que no ahir, cap mort nou). —A Andorra, 334 casos i 6 morts (39 casos i 2 morts més que no ahir). *No hi ha dades separades sobre la Franja de Ponent i el Carxe. Els enllaços i les dades a tenir sempre a mà: –  L’evolució del coronavirus a tot el món: quants casos n’hi ha? – Tots els rumors sobre el coronavirus que no us heu de creure – Per què és impossible de saber ara quina és la mortalitat real del coronavirus? – Coronavirus: per què rentar-se les mans amb sabó és tan eficaç? – Quin efecte pot tenir en les embarassades i els seus nadons? – Coronavirus: com podem netejar el telèfon mòbil? – Consells per als qui hagin d’aïllar-se pel coronavirus i per als familiars – Gossos i gats poden contreure o transmetre la Covid-19? – ‘Coronavirus’ o ‘Covid-19’? Com n’hem de dir? – Vegeu la informació de la Generalitat Valenciana. Telèfon d’urgència: 900 300 555 – Vegeu la informació de la Generalitat de Catalunya. Telèfon d’urgència: 061 – Vegeu la informació del Govern de les Illes Balears. Telèfon d’urgència: 061 – Vegeu la informació del Govern d’Andorra. Telèfon d’urgència: 188 – Vegeu la informació de l’estat espanyol – Vegeu la informació de l’estat francès – Vegeu la informació de l’Organització Mundial de la Salut (OMS)

Summary: Report diari sobre el coronavirus: el següent pas, la renda garantida de ciutadania


Els caps d’estat i de govern de la Unió Europea (UE) fan una cimera avui amb el primer ministre turc, Ahmet Davutoglu, amb la intenció que Turquia es comprometi oficialment a repatriar sistemàticament persones en cerca d’asil a Europa que no siguin sirianes. En aquesta trobada el govern turc ha demanat més diners a Brussel·les per fer front a l’onada migratòria. Concretament, la demanda que ha fet és de 3.000 milions d’euros de més fins a l’any 2018. Durant la cimera Turquia també s’hauria mostrat disposada a acceptar un retorn massiu d’immigrants. La intenció de la UE és que Turquia es comprometi oficialment a repatriar sistemàticament persones en cerca d’asil a Europa que no siguin sirianes. Aquest és un dels objectius del nou enfocament dels països comunitaris per mirar d’aturar l’arribada de refugiats a la UE, i que va deixar ben clar fa pocs dies el president del Consell Europeu, Donald Tusk: ‘Apel·lo a tots els immigrants econòmics, siguin d’on siguin, que no vinguin a Europa, que no es creguin els traficants i que no posin en perill la seva vida i els seus diners.’ La col·laboració de Turquia en la contenció del flux de migrants cap a Grècia i en l’acceptació de refugiats repatriats té un preu econòmic i també polític per a la UE: l’atorgament de tres mil milions d’euros i fer els ulls grossos a la política de mà dura de l’executiu turc contra els kurds i l’oposició. De la cimera, la UE també n’espera certificar el tancament de la ruta pels Balcans, una mesura que s’ha començat a viure aquesta setmana a la frontera de Grècia amb Macedònia, on s’acumulen quinze mil persones en un camp de refugiats improvisat i sense condicions a Idomeni. Ara mateix, a Grècia hi ha atrapats més de trenta mil refugiats, que el primer ministre Alexis Tsipras assegura que no pot atendre.

Summary: Turquia augmenta la pressió a la Unió Europea per fer front a l’arribada de refugiats


El president del govern espanyol, Mariano Rajoy, ha parlat per primera vegada des de l’1-O dient que ‘la solució’ passa per ‘tornar aviat a la legalitat’ i perquè el president de la Generalitat, Carles Puigdemont, renunciï a la declaració d’independècia. Hi ha afegit una amenaça, dient que si Puigdemont s’hi avé ’s’evitaran mals majors’. Rajoy ha declarat que ‘no ens podem asseure a la mateixa taula amb qui no reconeix ni la Constitució ni les lleis.’ ‘Ho demanen els editorials dels mitjans de comunicació, els empresaris, els sindicats i milions de catalans i espanyols’, ha manifestat. En aquest sentit, demana a la Generalitat que no segueixi per la via de la DUI. El president espanyol considera que aquesta és ‘la millor solució’ al conflicte a Catalunya i que és la que demana ‘tota la societat’. ‘Totes les persones i governants que, pel seu compte i risc, han volgut liquidar la llei han de tornar a la legalitat i això passa per suprimir el projecte de la declaració unilateral i complir amb els preceptes legals com fan tots els ciutadans’, ha valorat. Ho ha dit en una entrevista a l’agència Efe, el mateix dia que el coordinador del seu partit, el PP, Fernando Martínez-Maíllo, ha tancat la porta a qualsevol mesura de mediació i considera que és una ‘estratègia de manipulació de l’independentisme’. Maíllo diu que no hi pot haver ‘cap mena de mediació’

Summary: Rajoy amenaça Puigdemont de ‘mals majors’ si s’aprova la declaració d’independència


Rubén Martínez Dalmau assegura que l’executiu del Botànic II ‘no poden ser dotze governs diferents, ha de ser un únic govern’. D’aquí que el vicepresident segon del govern valencià qualifiqui de ‘molt important’ la coordinació que s’ha plantejat al nou pacte de govern. El també conseller d’Habitatge i Arquitectura Bioclimàtica assegura en una entrevista amb l’agència EFE que ‘en principi no hi ha d’haver cap mena de conflicte’ entre la seva cartera i la conselleria d’Emergències Climàtiques i Transició Ecològica, perquè les competències ‘substantives’ de cada una ‘estan molt ben assenyalades’ en cada departament. ‘Estic convençut que el Consell serà un Consell’, afirma Dalmau, que defensa que els dotze membres del nou executiu treballaran en equip. I considera que el primer seminari d’estiu d’aquest govern, que se celebrarà a Montanejos (Castelló), ‘ajudarà molt a articular una forma efectiva de treballar en comú.’ Reivindica que no sols els dos membres d’Unides Podem que formen part del consell aplicaran mesures ‘valentes i rebels’, sinó que ho farà tot l’executiu, al qual veu ‘molt compromès’ amb el futur dels valencians i amb la lluita dels feminismes, i a més formularà ‘polítiques diferents’. Martínez Dalmau, que serà l’encarregat de coordinar la comissió delegada de polítiques ambientals del consell, assenyala que encara no s’han delegat aquestes competències, si bé ja busca mecanismes de coordinació, en particular amb Medi Ambient. ‘Al cap i a la fi, Medi Ambient és una competència transversal, i el que farà la vicepresidència segona és coordinar aquesta transversalitat’, destaca Dalmau, que opina que un dels elements ‘més interessants’ del Botànic II és la coordinació de les ‘polítiques verdes’. El vicepresident segon destaca que, entre els seus objectius prioritaris, figuren aconseguir que el País Valencià sigui un ‘territori lliure de desnonaments’ en quatre anys, així com augmentar el parc públic d’habitatges, que actualment formen 15.000 habitatges, almenys un 20% aquesta legislatura, malgrat li agradaria ‘anar més enllà.’ Està convençut que, en els seus primers cent dies de govern, posaran les bases per avançar en les polítiques d’emancipació per l’habitatge, en concret en la paralització de desnonaments i la cerca d’habitatges alternatius, i per millorar les condicions de vida de les persones que viuen en habitatges del parc públic. Insisteix que cal buscar mecanisme perquè el turisme sigui sostenible i admet que hi ha altres prioritats abans que la taxa turística, si bé no creu que estigui ‘aparcada’ per aquesta legislatura, sinó que ‘en tot cas s’haurà de reprendre el debat més tard’ perquè no hi ha ‘unanimitat’ al Consell.

Summary: Dalmau: ‘El Botànic II no poden ser dotze governs diferents, sinó un de sol’


L’anunci del govern espanyol sobre la possibilitat d’imposar el castellà com a llengua vehicular a l’escola catalana amb el 155 ha provocat una reacció de condemna i indignació unànime en la comunitat educativa, els sindicats, la societat civil i els partits polítics catalans favorables a la immersió lingüística. Un model d’èxit que reuneix un consens amplíssim a la societat catalana amenaçat constantment pel PP i Ciutadans. Conversem amb Ramon Font, portaveu del sindicat USTEC-STEs (IAC), majoritari en l’ensenyament, sobre l’organització de la resistència contra aquest intent de liquidar la immersió lingüística. Una vaga indefinida del sector i la desobediència del professorat són damunt la taula. I adverteix el govern espanyol: ‘Nosaltres diem al PP que estudiï bé què va passar a les Illes amb la vaga indefinida de l’Assemblea de Docents’. —Com valoreu que el govern espanyol vulgui imposar el castellà a l’escola amb el 155? —Això és una línia vermella. No hi ha cap línia vermella més gruixuda que aquesta. No es pot traspassar. Diuen que ho estudien. Nosaltres diem al PP que estudiï bé què va passar a les Illes amb la vaga indefinida de l’Assemblea de Docents i el suport que va tenir de la comunitat educativa i de la societat civil. Que valori que allò li va fer enretirar el decret de trilingüisme i perdre un govern autonòmic. Aquí tenen quatre diputats i trenta-sis amics al parlament. No crec que la resposta a Catalunya sigui diferent de la que va haver-hi a les Illes. Ells mateixos. No saben en quin sarau es fiquen si van contra el català a l’escola. No sé si n’entenen la dimensió. —Si traspassen aquesta línia vermella, convocareu una vaga indefinida? —El sector educatiu, segur. Crec que seria sostenible una vaga indefinida si posen aquesta casella, que encara s’ha de veure si ho fan. Donaríem una resposta tan contundent com sigui possible i crec que la societat estaria al nostre costat. Si nosaltres convoquem una vaga i el professorat respon, no serà un dia de vaga. Serà una vaga de desgast fins que ho esmenin. Hi haurà manifestacions i no hauríem de descartar actes de desobediència del professorat. Hi ha més de 100.000 docents al sistema educatiu, uns 85.000 a l’escola pública. Jo, de classes en castellà, no en penso fer. Però això és una sortida individual, la vaga és una solució col·lectiva. La desobediència? Cadascú ha de fer allò que li dicti la seva consciència. —Convocareu alguna concentració o acte de protesta els dies vinents? —Això seria amb tota la comunitat educativa i la societat civil. N’hem començat parlat. —Creieu que és una cortina de fum, això del govern espanyol? Ahir, el ministre d’Educació semblava que es contradeia. —Ells saben que és complicat. De fet, això de la casella del castellà a Catalunya ja ho havien intentat. El nostre sistema és d’èxit i funciona bé. Tothom parla el català i el castellà independentment de la llengua materna. A l’escola catalana hi ha 300 llengües maternes i quan els nens acaben l’escola ningú no queda al marge d’una conversa en català i ningú no és rebutjat a una feina amb un català de l’ensenyament obligatori. És un model d’èxit. Els polítics no han de causar problemes, sinó solucionar-los. —Ho emmarqueu en un context de batalla entre el PP i Ciutadans? —Les polítiques educatives no haurien de ser de mirada curta. La política educativa més consensuada és la lingüística. Les altres, fixeu-vos que nosaltres som el sindicat majoritari i vam presentar una ILP per a eliminar la LEC i els concerts. Ara, hi ha un consens polític i social en matèria lingüística. Al parlament només hi ha quaranta diputats en contra d’això, ara mateix. Fins i tot el PSC, que és dels del 155, no vol destruir la immersió lingüística. I això que duri molts anys. Si fos un moviment tacticista, per forçar que Puigdemont no sigui president o per veure qui agafa l’hegemonia de l’espanyolisme a Catalunya, això seria caure molt baix. —Ciutadans, fins i tot, ha demanat que s’imposi el trilingüisme a partir del curs vinent. —És clar, Ciutadans això a València no ho demana, oi? El trilingüisme és un cavall de Troia per a enfonsar el català. A Galícia fan això. Va baixant l’ús del gallec, i no aprenen anglès. Com vols fer trilingüisme amb el nivell d’anglès del professorat de Catalunya? Això és inviable! Què passaria? Que no caldria fer la classe en català, oi? Vés a saber de què parlem. No ha funcionat. Nosaltres tenim un model que garanteix que quan acaba l’ensenyament obligatori tothom sap el català i el castellà. Si volen que els nens aprenguin més anglès, doncs que posin més grups en anglès, que facin desdoblaments, que s’inverteixin més diners… Ho demanem sempre, que es tripliqui el pressupost en educació. Ensenyar anglès a trenta-tres alumnes de cop i volta a secundària, fàcil, fàcil, no ho és. —També volen renovar els concerts a les escoles concertades. Potser també a les que segreguen per sexes. —S’ha de veure com ho fan i si finalment es concreta. Havíem sentit que el final dels concerts formava part d’un acord de govern i va ser una resolució del Parlament de Catalunya el 14 de juliol. Això és clarament una usurpació de la sobirania del poble català, que està representada al parlament.

Summary: Ramon Font (USTEC): ‘No saben en quin sarau es fiquen si van contra el català a l’escola’


La premsa espanyola ha interpretat que les paraules de Merkel sobre la independència de Catalunya eren un cop de mà a Rajoy. Però el prestigiós The New York Times no ho veu de la mateixa manera. Reproduint un text de l’agència de notícies Associated Press, el rotatiu nord-americà titula: ‘Merkel fa un avís vague sobre el pla d’independència de Catalunya’. El text recull les declaracions de la cancellera alemanya, que ha dit que ‘els tractats de la Unió Europea garantien la integritat i la sobirania dels estats membres’. Unes paraules que l’agència de notícies consideren ‘un avís diplomàtic als polític separatistes que volen declarar la independència si guanyen les pròximes eleccions’. I afegeix: ‘Quan li han preguntat en una conferència de premsa si aquesta declaració  voldria dir que Catalunya restaria fora de la UE, Merkel tan sols ha dit que compartia la posició de Rajoy i que la legislació nacional i internacional s’havia de respectar’. La notícia acaba recordant que ‘CDC i més partits i grups de la societat civil es presenten conjuntament a les eleccions i diuen que se n’aniran unilateralment d’Espanya si tenen la majoria a les eleccions del 27-S. Madrid ha descartat la possibilitat de secessió’.

Summary: The New York Times: ‘L’avís de Merkel sobre Catalunya és una vaguetat’


La Via Lliure cap a la República Catalana ha omplert la Meridiana de cap a cap. A l’escenari que hi havia a la capçalera de la mobilització, els presidents de l’ANC i Òmnium han fet sengles discursos (podeu veure’ls íntegres ací) i Liz Castro s’ha encarregat d’enviar un missatge al món en anglès. A més, Gabriel Rufián, membre del secretariat nacional de l’ANC i també de Súmate, s’ha presentat com a independentista, castellanoparlant i fill d’andalusos per dir: ‘Aquest procés transcendeix qualsevol bandera, qualsevol origen i qualsevol barri.’ En el seu discurs s’ha adreçat als ciutadans espanyols: ‘No es tracta de trencar res, nosaltres no amenacem ningú.’

Summary: Gabriel Rufián, als espanyols: ‘No es tracta de trencar res, nosaltres no amenacem ningú’


El vice-president primer del Parlament de Catalunya, Josep Costa, s’ha reunit aquest dimarts amb diversos diputats del parlament britànic per traslladar-los la ‘preocupació per la repressió i pels dèficits democràtics’ a l’estat espanyol. Ha estat en el marc d’una trobada durant la qual s’han analitzat la situació política a Catalunya i la situació dels polítics independentistes presos i exiliats. Costa també s’ha reunit amb el vice-president del parlament britànic, Lindsay Hoyle, en el marc d’una visita a la cambra convidat per l’intergrup parlamentari sobre Catalunya (The All-Party Parliamentary Group on Catalonia). Costa ha considerat que la sentència ‘ja està escrita’ i que l’estat espanyol impedeix el lliure exercici de càrrec dels presos i el seu dret de representació política. ‘Ens estan perseguint amb un relat fals de violència i estan coartant els drets dels votants que els han escollit com a representants parlamentaris’, ha sentenciat el vice-president de la cambra catalana. Des de Junts per Catalunya s’afirma en un comunicat que els diputats britànics han manifestat ‘interès envers el cas català’ i ‘sensibilitat’ per les reivindicacions sobre el dret d’autodeterminació. La formació assegura que els polítics anglesos també han mostrat la voluntat de viatjar a Madrid per seguir en persona els judicis.

Summary: Josep Costa trasllada al parlament britànic la ‘preocupació per la repressió i pels dèficits democràtics’ a l’estat espanyol


Madrid acull, d’avui al 13 de desembre, la vint-i-cinquena Cimera del Clima de les Nacions Unides, amb l’objectiu que els països presentin els seus compromisos i aconseguir un acord en què s’estableixin obligacions per a tots els estats implicats en el combat contra el canvi climàtic. Concretament, es pretén ultimar les regles necessàries per a implementar l’Acord de París el 2020, any en què acaba la vigència del Protocol de Kyoto. Precisament, la cimera arriba marcada per l’informe sobre la bretxa d’emissions del programa de l’ONU pel medi ambient. Assenyala que els estats del G-20, responsables del 75% d’emissions de gasos d’efecte hivernacle, no assumeixen les mesures necessàries per a complir el compromís de l’Acord de París de mantenir l’escalfament climàtic sota els 2 graus l’any vinent. L’informe avisa que el món s’encamina a un augment catastròfic de 3,2 graus aquest segle. Els estats del G-20, principals emissors de gasos, no compliran a temps els Acords de París La cimera l’organitza la Conferència de les Parts (COP), un òrgan de l’ONU, i es fa cada any des de 1995. Les cimeres més importants van ser la de Kyoto, el 1997, en què es va acordar una reducció d’emissions del 5%, i la de París, el 2015, en què es va establir com a objectiu limitar l’augment de la temperatura aquest segle un màxim de dos graus. A Madrid, sota presidència xilena La cimera havia de fer-se al Brasil, però quan Jair Bolsonaro va esdevenir-ne president va refusar-la. Xile va ser el país elegit com a seu alternativa, però a l’octubre l’executiu dirigit per Sebastián Piñera va declarar l’estat d’excepció, després de les violentes protestes a Santiago contra l’augment del preu del metro. La crisi que travessava el país va fer que el govern de Piñera comuniqués a l’ONU que també descartava d’acollir l’esdeveniment. Posteriorment, el govern espanyol va oferir Madrid com a seu, proposta que va ser acceptada per Nacions Unides. Malgrat el canvi, l’esdeveniment es farà sota la presidència xilena, fet que queda reflectit en el logotip d’aquesta cimera. Els grans absents seran els Estats Units. El seu president, Donald Trump, ja ha iniciat els passos per abandonar l’Acord de París, que ha estat ratificat per 187 països. El negacionisme de Trump amb el canvi climàtic contrasta amb la declaració de fa pocs dies de ‘l’emergència climàtica al Parlament europeu. La institució va reclamar als governs establir objectius més ambiciosos. El Parlament Europeu declara l’emergència climàtica Dirigents i programa Es preveu que a la cimera hi assisteixin unes 20.000 o 25.000 persones, entre les quals uns 1.500 joves. També hi ha prevista l’arribada de cinquanta caps d’estat i de govern. Entre les autoritats, la nova presidenta de la Comissió Europea, Ursula Von Der Leyen, l’ex-president argentí Mauricio Macri, l’equatorià Lenín Moreno, el president espanyol, Pedro Sánchez, i una delegació de setze congressistes i senadors nord-americans, entre els quals Nancy Pelosi, presidenta de la cambra de representants. També hi ha de ser la jove activista sueca Greta Thunberg. A les vuit del matí, el president sortint de la COP24, el polonès Michal Kurtyka ha passat el relleu a la seva successora, la ministra de Medi Ambient xilena, Carolina Schmidt. A dos quarts d’onze ha començat la cerimònia formal d’apertura, a càrrec del president espanyol, Pedro Sánchez, i el secretari general de l’ONU, Antonio Guterres. Des de dos quarts de dotze els caps d’estat i de govern participen en una taula rodona presidida per Sánchez per a presentar plans concrets i iniciatives per accelerar l’acció i assolir un nivell superior d’ambició global el 2020. Els primers dies de cimera seran protagonitzats pels tècnics de les delegacions i fins als dies 10 i 11 de desembre no entraran en la negociació els ministres dels països que formen part de la COP. Els dies 12 i 13 es faran els plenaris de tancament de la conferència. A Ifema hi haurà diverses zones, la blava on tindran lloc les negociacions, i la verda, dedicada als ciutadans on es faran activitats. L’organització de la COP25 ha costat cinquanta milions d’euros, una xifra que se situa a la forquilla entre la COP més barata (37 MEUR) i la més cara (178 MEUR), que va ser la de París el 2015. La petjada de carboni que tindrà l’esdeveniment és de 65.000 tones de CO2. La COP26, que tindrà lloc l’any que ve a Glasgow, serà més determinant que l’actual, ja que els governs hauran de revisar a l’alça els compromisos -el 2015 van pactar revisar-los cada cinc anys- i a retre comptes per primer cop sobre els plans nacionals per reduir els gasos d’efecte hivernacle. Àpat dels germans Roca Els germans Roca seran els responsables de dissenyar els plats que degustaran els primers ministres, caps d’estat i de govern i el secretari general de les Nacions Unides en l’àpat de benvinguda de la Cimera de Clima. Els Roca han preparat un menú per remoure consciències a través de productes de proximitat amb origen a l’estat espanyol i una cuina que respecta ‘el petit producte’. Sota el títol ‘La Terra s’esgota. Un menú per a prendre consciència’.

Summary: Comença la Cimera del Clima marcada pels incompliments de l’Acord de París


Un jutge de Charlottesville ha negat aquest dilluns la llibertat sota fiança a James Alex Fields Jr., l’autor de l’atropellament massiu dut a terme aquest cap de setmana contra les persones que participaven en una manifestació antifeixista en aquesta localitat nord-americana, que es va saldar amb una jove morta i altres 19 persones ferides. Fields Jr. ha comparegut davant el jutge per primera vegada des que comencessin els disturbis a Charlottesville. Ha estat representant per l’advocat d’ofici Charles Webber, que ha demanat la llibertat sota fiança, si bé el mateix acusat ha reconegut que, encara que li concedissin, no podria pagar perquè guanya 600 euros al mes. El principal sospitós, de 20 anys, està acusat d’homicidi en segon grau per la mort de Heather Heyer, de 32 anys, i d’intentar fer mal a altres persones. La propera audiència judicial s’ha fixat pel 25 d’agost. Encara que Fields Jr. no ha acudit personalment al tribunal de Charlottesville, sinó que ha comparegut per videoconferència des de la presó local, a l’entrada s’han concentrat un grup de supremacistes blancs que ha acusat la premsa de mentir. ‘La comunitat nacionalista es defensa dels lladres’, ha dit Matthew Heimbach, amic de l’acusat. ‘Aquests radicals d’esquerres són els que vénen a matar-nos’, ha afegit, en declaracions recollides per la cadena nord-americana NBC. Disturbis a Charlottesville Heyer va morir quan Fields Jr. la va atropellar amb el seu vehicle durant una marxa antifeixista. La manifestació va ser convocada en senyal de protesta per la concentració de neonazis i simpatitzants del Ku Klux Klan (KKK) que va tenir lloc aquest dissabte passat a Charlottesville. Els disturbis van començar quan els anomenats supremacistes blancs es van concentrar per protestar per la retirada de l’estàtua de Robert I. Lee, un general confederat. Els antifeixistes van reaccionar amb la seva pròpia marxa, on Fields Jr va agredir els participants.

Summary: Un jutge nega la llibertat sota fiança a l’autor de l’atac contra la marxa antifeixista de Charlottesville


La possible minilluna que s’ha descobert fa poc orbitant la Terra, i que ha rebut la designació provisional de 2020 CD3, ha estat fotografiada en color des de l’Observatori Internacional Gemini, a Hawaii. Segons Grigori Fedorets, l’astrònom principal de les observacions, l’objecte, que té pocs metres de diàmetre, pot ser natural, rocós, o bé posat a l’espai pels humans fa dècades, segurament deixalles espacials. ‘Calen més dades per a determinar què és’, diu Fedorets en un comunicat. Si el 2020 CD3 és d’origen natural, com ara un asteroide, seria el segon satèl·lit rocós conegut de la Terra que s’hagi descobert mai a l’espai, exceptuant la Lluna. L’altre, descobert el 2006, va ser finalment expulsat de l’òrbita terrestre. El 2020 CD3 fou descobert el 15 de febrer passat a la nit per Kacper Wierzchos i Teddy Pruyne al Catalina Sky Survey, que pertany al Laboratori Lunar i Planetari de la Universitat d’Arizona, a Tucson. La imatge, obtinguda el 24 de febrer, mostra simplement un punt de llum contra les estrelles que es desplacen. ‘Les estrelles s’arrosseguen perquè aquest objecte es mou en relació amb les estrelles de fons i el telescopi Gemini Nord, de vuit metres, el rastrejava’, ha dit Fedorets. I ha afegit que és difícil de seguir objectes en moviment com aquest amb un gran telescopi com el Gemini. John Blakeslee, cap de ciència de l’observatori, comenta: ‘Obtenir les imatges va ser una lluita per a l’equip de Gemini perquè l’objecte es va tornant més feble a mesura que s’allunya de la Terra. S’espera que serà expulsat de l’òrbita de la Terra completament a l’abril.’

Summary: Primera imatge de la possible minilluna que orbita la Terra


El president del Futbol Club Barcelona, Josep Maria Bartomeu, i el de Foment del Treball, Josep Sánchez Llibre, han formalitzat l’adhesió del club a la patronal. Amb el seu ingrés com a soci, el Barça es converteix en la primera entitat esportiva catalana que formarà part de la comunitat empresarial. En un esmorzar en què s’ha presentat l’informe sobre l’impacte econòmic del club la temporada passada, Bartomeu ha dit que el Barça continuaria treballant per ser un ‘motor econòmic’ del país, l’estat i el continent. L’acord amb Foment s’ha tancat sense consultar prèviament els socis. Les crítiques no han trigat a arribar: Eines de País, la candidatura de l’Assemblea Nacional Catalana que dirigeix la Cambra de Comerç, ha repiulat un comentari de la patronal independentista Anem per Feina, que considera una ‘traïció’ la decisió del club. La mateixa ANC ha lamentat l’anunci perquè la patronal ‘ha donat l’esquena a les reivindicacions majoritàries de la societat catalana’. ⚫ Anem x Feina considera una "traïció" l'adhesió del Barça a Foment https://t.co/Z7ocXPTpCP — Anem per Feina (@AnemXFeina) February 12, 2020 ⬛⬜ Lamentem que un club com el Barça s'uneixi a Foment, una patronal que ha donat l'esquena a les reivindicacions majoritàries de la societat catalana, sense consultar-ho als seus més de 100.000 sòcies i socis. Hi estan d'acord? #ObjectiuIndependència https://t.co/Pzfybn4AKT — Assemblea Nacional Catalana (@assemblea) February 12, 2020

Summary: Bartomeu adhereix el Barça a Foment del Treball


El Comitè d’Emergència de l’Organització Mundial de la Salut (OMS) ha declarat el brot que afecta la República Democràtica del Congo com una emergència sanitària internacional. El comitè farà una recomanació al director general de l’organització per a mantenir el nivell de l’alerta actual o augmentar-lo. El 15 de juliol, la ciutat congolesa de Goma, amb més d’un milió d’habitants, va declarar el seu primer cas d’Ebola, en un senyal del progrés cap al sud de l’epidèmia que va començar l’agost de l’any passat. D’ençà de l’agost, s’han produït 2.501 persones fins ara, dels quals, 1.668 s’han mort. El cas és especialment preocupant perquè hi ha una alta densitat de població i la frontera és molt propera amb Ruanda. Un 31% dels casos han estat nens, amb una mortalitat del 75% entre els menors de cinc anys. Goma fa mesos que es prepara per a l’arribada de l’Ebola amb la col·locació d’estacions per rentar-se les mans i mesures addicionals d’higiene entre els funcionaris i treballadors del sector de serveis. No obstant això, a les zones rurals, el virus ha estat més difícil de contenir per l’acció de grups armats i la desconfiança dels tradicionalistes en els cooperants i metges. La ciutat congolesa de Goma, amb més d’un milió d’habitants, declara el seu primer cas d’Ebola

Summary: L’OMS declara el brot d’Ebola a la República Democràtica del Congo com una ‘emergència sanitària internacional’


La Conselleria d’Igualtat i Polítiques Inclusives preveu ampliar el 2018 la xarxa valenciana d’agents d’igualtat fins a un total de 78 entitats locals del País Valencià, per al que comptarà amb un pressupost de 2,6 milions d’euros. L’objectiu, segons la vice-presidenta i consellera, Mónica Oltra, és consolidar el nou model durant el proper exercici. Enguany, la Xarxa Valenciana d’Agents d’Igualtat s’ha posat en funcionament amb un nou model que abans gestionava una empresa privada i ara ho fan directament les entitats locals, detalla la Generalitat en un comunicat. Per a això, la Conselleria ha invertit al llarg de 2017 fins a 1,9 milions d’euros que han permès la contractació de 23 agents d’igualtat més de les que hi havia amb els anteriors Infodonas. Oltra ha destacat que es tracta d’una ‘aposta fonamental d’aquest govern per la proximitat, el municipalisme i per les polítiques d’igualtat entre homes i dones vinculades al territori’. A més, ha dit que suposa una millora del servei en passar de trenta-dos agents d’igualtat d’Infodona fins als setanta-vuit agents que hi haurà a la nova xarxa el 2018, un per cada ens local. En concret, els pressupostos del pròxim exercici inclouen setanta-quatre municipis i quatre mancomunitats: la Ribera Alta, La Vega, l’Alcoià i El Comtat i la Safor. L’import subvencionat per Igualtat a cada municipi s’incrementarà en el pròxim any fins als 33.400 euros, enfront dels 25.000 que es destinaven el 2017. A més, igual que aquest any, la subvenció estarà destinada a finançar la contractació pels ajuntaments d’un agent d’igualtat, amb la finalitat de promoure i integrar aquest prisma en les polítiques municipals i prestar assessorament especialitzat a dones. Contra la feminització de l’empobriment La Conselleria d’Igualtat se centra en tres prioritats en la nova xarxa: ‘lluitar contra la feminització de l’empobriment, desmuntar el patriarcat i els estereotips de gènere’ i, en la mateixa línia, ‘ajudar en les tasques de prevenció, detecció i derivació en els casos de violència de gènere’, ha apuntat la titular del departament. La funció dels agents d’igualtat és actuar com a dinamitzadors de les xarxes, serveis autonòmics i locals amb perspectiva de gènere, a més de treballar conjuntament amb els coordinadors d’igualtat dels centres educatius i amb el personal responsable de les campanyes de cribratge universal de Sanitat. La vicepresidenta ha incidit també que el canvi de model permet l’ampliació de l’horari del servei, ja que les anteriors agents d’igualtat tenien una jornada de treball de 30 hores setmanals, mentre que els integrants de la nova Xarxa d’Agents d’Igualtat estan contractades amb una jornada mínima de 35 hores setmanals.

Summary: La nova xarxa valenciana d’agents d’igualtat s’implantarà a 78 ens locals


Estimada Carme, Et vull fer arribar unes ratlles perquè t’acompanyin en aquestes estones que passes a la teva cel·la, i entre lectura i lectura dels molts llibres que devores, i t’alegrin el dia i t’acompanyin. T’escric des del meu despatx al parlament, a baix de tot, amb sortida privilegiada al pati del restaurant on la gent fuma i pren el sol aquests dies de tardor que tant m’agradaria que poguessis contemplar. Vaig visitar-te fa poques setmanes i ja saps que he pogut xerrar amb l’Oriol Junqueras, en Raül Romeva a l’agost, i ara, fa pocs dies, amb en Jordi Cuixart, en Jordi Turull, en Joaquim Forn i en Josep Rull. Espero poder visitar les setmanes vinents la Dolors Bassa i en Jordi Sànchez. Encara que pugui semblar sorprenent, la vida continua i cada dia ens llevem i a la nit ens n’anem a dormir. La situació política es manté complicada, amb moltes i noves variants que ocupen debats intensos, perquè aquest país ja mai no tornarà a ser el mateix. Vull dir-te que, malgrat el pas dels temps, dels dies que cauen com gotes interminables, molta, molta gent –entre la qual m’incloc– et té en els seus pensaments i les seves accions. Molts d’aquests dies miro les fotografies que segur que una persona amiga penja al teu perfil d’Instagram, fotografies en què em reconec, ja que recordo el moment que van fer-se; i en altres no, però t’hi contemplo com et vaig viure, valenta, lliurada al futur de Catalunya i alhora, especialment fora del focus, sensible i propera als qui hem compartit amb tu moments difícils i també moments d’alegria. Et trobo molt a faltar. El cor massa sovint s’encongeix de pena i en altres moments estrenyo els punys d’indignació. Quan tenim debats encreuats penso molts cops què en diries tu, no només la Carme de l’Assemblea o la de la tardor de l’any passat, també la Carme reflexiva que ha viscut les potencialitats i les dificultats d’avançar i que s’ha tornat més sàvia. Esperem saber aviat la data del judici del Tribunal Suprem. Tinc ganes de xerrar. Ja saps que no en tenen gaire idea de procediment parlamentari –això passa quan el poder judicial vol controlar el funcionament i les decisions del poder legislatiu. Tu i jo no vam fer res més que protegir el dret d’iniciativa dels diputats i dels grups parlamentaris i permetre que aquestes iniciatives fossin discutides pel ple on rau, diuen, la sobirania del poble de Catalunya. Tu ja saps que som innocents, que un debat polític s’ha d’esmenar i criticar amb mocions de censura, amb crítiques –si cal– ferotges. I, finalment, hi haurà el veredicte inapel·lable de les urnes; però mai, en una democràcia madura, amb processos penals, i menys amb la presó. Aquesta injustícia no afecta només la irracional presó preventiva, sinó el mateix fet d’arribar a haver de desfilar pel Tribunal Suprem en condicions de vexació per a les persones privades de llibertat. Sé que pateixes per la gent que estimes, especialment per la teva mare que, com la meva, d’edat molt avançada, per molt que els ho expliquem, simplement no ho entenen. Però continues essent exemple per a molts i moltes, per a milers de catalans i catalanes que se senten orgullosos de la teva presidència i que amb tu han après que la política no és allò obscur on creix la corrupció i la falta d’ideals, sinó, també i de manera majoritària, una opció de dignitat i de compromís col·lectiu per a tenir un món millor que comença per aquesta terra anomenada Catalunya. Espero tornar al Mas d’Enric aviat i continuar les nostres converses. Cuida’t. Un petó ben fort. Parlament de Catalunya, dia de ple, 24 d’octubre de 2018 Joan Josep Nuet i Pujals

Summary: ‘Des del Parlament’, carta de Joan Josep Nuet a Carme Forcadell


El judici del Tribunal Suprem espanyol contra l’1-O i els presos polítics es farà, probablement, al gener. El compte enrere ja ha començat i les setmanes vinents, la sala segona ha de fixar la data d’obertura de judici oral i ha de tramitar els escrits de la fiscalia i l’acusació popular que exerceix la ultradreta i els escrits de la defensa. Fonts dels advocats dels presos polítics han explicat a VilaWeb que valoren la possibilitat de fer una petició formal en aquest escrit perquè el judici sigui televisat. ‘És imprescindible  perquè el judici pugui fiscalitzar-se públicament i tothom pugui veure què passa’, raona un dels lletrats. L’emissió del judici pot tenir dos efectes. D’una banda, la fiscalització pública de la manera com es desenvolupa el judici. D’una altra, que tothom pugui accedir directament als arguments de la fiscalia, de l’acusació popular i dels advocats defensors, i també de les al·legacions dels encausats. Encara que els advocats ho demanin, la decisió la prendrà el Suprem. ‘Probablement no els convé, però ha de prevaldre el dret d’informació’, sosté un dels lletrats. ‘Pensar que l’interès que suscita el judici no és motiu suficient per a televisar-lo els costarà de sustentar’, diu. No obstant això, els advocats de la defensa també són conscients que al Suprem no li cal aplicar un criteri raonable ni que tingui en compte els precedents. De fet, tota la instrucció del jutge Pablo Llarena és plena d’irregularitats, tal com han denunciat unes quantes vegades, i les acusacions de violència contra els presos polítics s’han construït a partir d’un relat incriminatori. El 9-N, el cas Palau i la trama Gürtel, alguns dels precedents Un judici és públic per naturalesa. Només es pot prohibir l’emissió dels processos de caràcter privat o que afecten menors d’edat. Aquest serà un dels arguments de la petició de la defensa perquè el Suprem autoritzi l’emissió en directe del judici a tots els dirigents independentistes encausats en la macrocausa contra l’1-O. Tot i que no hi ha un criteri establert, sempre s’ha de ponderar el dret d’informació. Aquest és el criteri que va aplicar-se per emetre altres judicis mediàtics i d’interès públic. És el cas del judici al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) contra l’ex-president de la Generalitat Artur Mas, l’ex-vice-presidenta Joana Ortega i l’ex-consellera Irene Rigau per l’organització del 9-N. El cas Palau, també jutjat al TSJC, també va ser televisat. Un altre dels grans judicis televisat dels últims temps va ser el d’una de les peces de la trama Gürtel, a l’Audiència espanyola. Pel que fa al Suprem, el tribunal que jutjarà la macrocausa contra l’independentisme, va acceptar d’emetre el judici contra l’ex-conseller Francesc Homs, també per l’organització del 9-N. Homs va ser jutjat al Suprem i no al TSJC per la seva condició d’aforat com a diputat del congrés espanyol.

Summary: El judici del Suprem contra l’1-O pot ser televisat?


L’Audiència de Palma ha donat cinc dies a Iñaki Urdangarin perquè ingressi en la presó que ell triï. El Tribunal Suprem espanyol el va condemnar ahir a cinc anys i deu mesos per la seva implicació en el cas Nóos. El seu ex-soci, Diego Torres, també haurà d’ingressar a la presó abans de dimarts. Torres, que fou condemnat a vuit anys per l’Audiència, va veure com ahir el Suprem li rebaixava substancialment la pena: cinc anys i vuit mesos. El cunyat de Felipe VI ha arribat a Palma en un vol provinent de Ginebra, on resideix habitualment. S’ha presentat a l’Audiència a les dotze del migdia i ha recollit l’ordre d’entrada a presó sense fer declaracions. Un grup de concentrats l’ha escridassat a la sortida del tribunal. El jutge no ha imposat a Urdangarin mesures cautelars i per tant pot tornar a Ginebra, tot i l’ordre d’ingrés a presó. L’ex-president de les Illes Jaume Matas, que fou condemnat a més de tres anys, ha decidit no comparèixer davant de l’Audiència i ingressarà per decisió pròpia a la presó d’Aranjuez. L’ex-president tenia temps fins les dues per a presentar-se davant del jutge. Els condemnats encara poden presentar un recurs d’empara al Tribunal Constitucional espanyol que podria suspendre l’execució de les penes, tot i que en condemnes superiors als cinc anys no ho sol fer. Finalment també poden demanar l’indult per evitar la presó.

Summary: L’Audiència de Palma dóna cinc dies a Urdangarin per a ingressar a la presó


Espanya podria tornar a incomplir l’objectiu de dèficit públic, en tres dècimes aquest any i en set més el que ve, segons el dictamen sobre el pressupost del govern espanyol per al 2016 que la Comissió Europea ha aprovat finalment dilluns. Brussel·les ha advertit que els comptes de l’executiu del PP ‘corren el risc d’incomplir’ els objectius previstos i ha demanat ‘a les autoritats espanyoles que executin rigorosament el pressupost del 2015 i adoptin les mesures necessàries’ per a ‘garantir que el del 2016 compleix plenament’. Segons els càlculs de l’executiu comunitari, el dèficit aquest any serà del 4,5% del PIB, en comptes del 4,2% acordat, i del 3,5%, en comptes del 2,8%. L’anàlisi de la Comissió Europea també indica que el deute del govern espanyol serà més elevat del que preveu Madrid. En concret, la CE assegura que el deute respecte al PIB arribarà al 99% el 2015 i al 99,5% el 2016, en comparació amb el 98,7% i el 98,2% projectat per l’executiu de Mariano Rajoy. ‘La Comissió opina que l’esborrany de pla pressupostari d’Espanya té el risc d’incomplir les provisions del Pacte d’Estabilitat i Creixement’, assegura l’informe de Brussel·les, que remarca que el govern espanyol fa ‘assumpcions una mica optimistes’ sobre el creixement del PIB i no concreta les ‘mesures específiques’ per a reduir la despesa. ‘La Comissió convida les autoritats a implementar estrictament el pressupost del 2015 i prendre les mesures necessàries en el procés nacionals pressupostari per garantir que els comptes del 2016 compleixen amb el Pacte d’Estabilitat i Creixement’, indica l’anàlisi de Brussel·les. Concretament, la Comissió vol que es presenti un pla pressupostari ‘actualitzat com més aviat possible’, però admet que això serà feina, ja, del govern que surti de les eleccions del 20 de desembre. Un dels elements que aixeca més dubtes a la CE és la situació dels comptes de les comunitats autònomes, per a les quals demana ‘mesures totalment especificades’. ‘No hi ha influència política’ La Comissió Europea ha confirmat la previsió de desviament del dèficit que ja havia anunciat la setmana passada el comissari d’Afers Econòmics, Pierre Moscovici, i que a última hora no es va aprovar en el col·legi de comissaris. El vice-president econòmic Valdis Dombrovksis ha negat cap mena d’influència política i ha indicat que els nombres finalment aprovats avui dilluns, els mateixos que es van presentar la setmana passada, són objectius. ‘Evidentment que estem en contacte amb les autoritats espanyoles, però aquest informe de la Comissió es basa en dades objectives i en l’anàlisi dels nostres experts. No hi ha influència política en la nostra decisió’, ha remarcat el vicepresident Valdis Dombrovskis. El comissari d’Afers Econòmics, Pierre Moscovici, també ha volgut remarcar que els informes es basen en fets i ‘mai no han estat una qüestió ideològica’. El socialista francès ha defensat que han estat ‘les autoritats espanyoles, les que han demanat de presentar els comptes abans’ del termini, per a tenir un dictamen previ a les eleccions.

Summary: Brussel·les demana a Espanya de refer els pressuposts per risc d’incomplir l’objectiu de dèficit


La policia de París ha llançat gasos lacrimògens per dispersar els manifestants que s’han congregat al nord-oest de la ciutat per a commemorar el primer aniversari del moviment de protesta de les Armilles Grogues en una actuació que s’ha saldat, de moment, amb trenta-tres detinguts. Les protestes van esclatar a mitjans de novembre del 2018, primer per l’augment dels preus del combustible i l’elevat cost de vida, però aviat es van convertir en un moviment més ampli contra el president, Emmanuel Macron, i el seu impuls per les reformes econòmiques. Les protestes han perdut força en els últims mesos i han passat de desenes de milers de participants a només uns pocs milers, però els seus líders han cridat a una altra mobilització avui amb motiu de l’aniversari. En el seu apogeu, a finals de l’any passat, el moviment va créixer fins a arribar a 300.000 persones arreu del país.

Summary: Enfrontaments a París durant el primer aniversari de les protestes de les Armilles Grogues


Esquerra Republicana ha desmentit rotundament que un dels seus diputats hagi escopit al ministre d’Afers Estrangers espanyol, Josep Borrell, quan el grup parlamentari ha abandonat el congrés amb motiu de l’expulsió de Gabriel Rufián, després de l’enganxada amb Borrell. En una compareixença, el portaveu d’ERC, Joan Tardà, ha desmentit Borrell: ‘És fals i ho sap’, ha dit. Ha demanat als serveis de comunicació del congrés que facin arribar als mitjans de comunicació les imatges i ha exigit a Borrell que rectifiqui. ‘És molt lamentable que ens puguin acusar d’alguna cosa que no hem fet i que no és la nostra manera de fer’, ha afegit. En el vídeo es pot veure com els diputats republicans passen per davant de Borrell, que en un moment donat recrimina alguna cosa al diputat Jordi Salvador. Aleshores, el ministre ha intervingut per a criticar que li havien escopit. Borrell, als passadissos del congrés, ha insistit: ‘No faré una anatomia de l’escopinada.’ #SesiónDeControl Es el turno de @gabrielrufian de @Esquerra_ERC. Pregunta a @JosepBorrellF, ministro de @MAECgob, "qué valoración hace el Ministro de Asuntos Exteriores, Unión Europea y Cooperación de la gestión de su Ministerio?" 🔽 pic.twitter.com/UZMrIgtDKS — Congreso (@Congreso_Es) November 21, 2018

Summary: ERC desmenteix que un diputat hagi escopit a Borrell


En l’editorial d’avui, Vicent Partal es pregunta si ens convindria de repensar la pertinença d’un futur estat català a la Unió Europea. Arran de l’entrevista al president Milan Kučan, l’home que va fer d’Eslovènia un país independent, s’obre la reflexió a les alternatives a les institucions comunitàries, com ara l’EFTA, un acord bilateral amb la UE o acords de comerç o unions duaneres amb tercers estats. A continuació, detallem les característiques de totes aquestes opcions. Què és l’EFTA? L’Associació Europea de Lliure Comerç (European Free Trade Association) és una organització que agrupa Islàndia, Noruega, Suïssa i Liechtenstein. És un bloc alternatiu a la Unió Europea, però que hi té una vinculació plena. Bàsicament, s’hi apleguen estats que no volen formar part de la UE però que, sense ser-ho, hi comparteixen l’espai econòmic i social. Temps endarrere, també n’havien format part la Gran Bretanya, Portugal, Àustria, Dinamarca i Suècia. Quina relació tenen l’EFTA i la Unió Europea? Tres països dels quatre que integren l’EFTA són part de l’Espai Econòmic Europeu i, per tant, formen part del mercat intern, exactament igual que qualsevol estat membre de la Unió. El quart, Suïssa, va preferir de no entrar-hi i signar acords particulars amb la UE quan calgués. Què és l’Espai Econòmic Europeu? L’Espai Econòmic Europeu és un acord entre vint-i-set estats de la UE (tots, llevat de Croàcia) i tres estats dels quatre de l’EFTA (tret de Suïssa) que permet a aquests tres estats de participar en el mercat intern de la Unió Europea, sense formar-ne part. Què vol dir ‘participar en el mercat intern’? Els països de l’EFTA es beneficien de les quatre llibertats de la Unió Europea com si en fossin membres: les llibertats de circulació de persones, béns, serveis i capitals. Així doncs, aquests països funcionen com si fossin de la UE perquè en tenen tots els avantatges. En contrapartida, han d’adoptar la majoria de les lleis de la UE, per bé que n’hi ha un percentatge petit que no cal que l’adoptin. Del punt de vista del pressupost comunitari, els països de l’EFTA no reben fons europeus, però tampoc no han de pagar com paguen els membres de la UE. L’EFTA, com a tal, contribueix, això sí, a finançar el mercat únic. Els ciutadans dels països membres de l’EFTA poden viatjar arreu sense restriccions? Dels quatre països de l’EFTA, tres formen part de l’acord de Schengen i, per tant, no passen fronteres dins la UE. Però és que, a més, cal recordar que dotze països membres de la Unió Europea no s’enclouen dins l’acord de Schengen i, doncs, mantenen les fronteres tant per als membres de l’EFTA com per als altres estats de la Unió. Les empreses radicades als països de l’EFTA, quina condició tenen respecte de la Unió Europea? Les empreses dels països de l’EFTA es comporten com si fossin membres de ple dret de la Unió Europea. Com és què la Unió Europea permet aquests privilegis a l’EFTA? No són privilegis. Els països membres de l’EFTA no volen formar part de la Unió Europea. Noruega, per exemple, s’hi ha oposat en dos referèndums. Però el fet és que la Unió té interès a fer que el mercat europeu sigui més gran millor. Per això creu que cal donar aquest tracte a uns països indubtablement europeus que compleixen les condicions comunitàries. Com es governa l’EFTA? L’EFTA té una autoritat de supervisió i una cort de justícia pròpia, que són els òrgans de decisió, amb un esquema molt més àgil que no el de la Unió Europea. L’EFTA té un parlament o forma part del parlament europeu? Ni l’una cosa ni l’altra. I aquesta és la mancança principal, perquè a la pràctica significa que un país membre d’aquesta aliança ha d’adoptar normes legals decidides pel Parlament Europeu, a desgrat de no formar-ne part. El Parlament Europeu, això sí, té l’obligació de consultar permanentment l’EFTA sobre la legislació que elabora. Catalunya podria ser membre de l’EFTA? Els articles 56 al 60 del conveni constitutiu de l’EFTA expliquen que per a ser-ne part només cal ser un estat i que el consell de l’EFTA l’accepti. No hi ha, per tant, cap impediment perquè Catalunya en sigui membre, tret de la voluntat política. Sobre això, cal recordar que un dels seus responsables, George Baur, que precisament s’encarrega de les relacions entre la UE i l’EFTA, ha parlat amb molt d’interès sobre Catalunya. Espanya podria impedir l’entrada de Catalunya a l’EFTA? No, perquè no n’és membre. I, a més, tampoc no podria vetar la relació actual entre la Unió Europea i l’EFTA. Quines altres alternatives a la UE hi ha? El Consell Assessor per a la Transició Nacional (CATN) va proposar en un dels seus reports dues alternatives més a la pertinença a la UE i que no són l’EFTA: un acord bilateral amb la UE i l’establiment d’acords de lliure comerç o unions duaneres amb tercers estats. De què serviria un acord bilateral amb la UE? Aquest acord podria ser establert a través de dues vies: en primer lloc, Catalunya i la UE podrien decidir de manera unilateral, però recíproca, de no imposar aranzels a la circulació de les mercaderies fabricades i comercialitzades en els territoris respectius; en segon lloc, podrien signar un acord bilateral per tal de garantir el lliure comerç de productes i serveis, i també per definir un marc comú de cooperació. La UE ha establert en les darreres dècades un gran nombre d’acords bilaterals amb tercers estats. Aquests acords, segons el contingut i les matèries que inclouen, són de tres classes: acords comercials, acords d’associació i acords de cooperació. Els tractats constitutius només feien referència als acords comercials i als acords d’associació, però, a la pràctica, han proliferat també els anomenats acords de cooperació. I els acords de lliure comerç o unions duaneres amb tercers estats? En el supòsit que s’obstaculitzés o no s’optés per una integració ràpida i amb règim transitori de Catalunya a la UE, caldria establir una estratègia comercial de Catalunya, atès que seria titular de les competències per a poder concloure acords comercials bilaterals i multilaterals amb aquells països interessats a mantenir-hi relacions comercials, econòmiques i financeres. Es podria adoptar un procediment àgil per a negociar, concloure i ratificar acords de lliure comerç amb tercers estats i impulsar una estratègia molt activa envers aquells mercats amb els quals interessés tenir facilitat d’accés. I l’espai Schengen, és una alternativa? Tots els membres de l’EFTA formen part de l’espai Schengen, que conforma un territori en el qual s’han eliminat els controls en les fronteres internes i s’apliquen normes comunes per al control de les fronteres externes. Els membres s’han compromès a adoptar, desenvolupar i aplicar les normes comunes de control, entrada, visat, intercanvi d’informació i creació de la tecnologia necessària per a la gestió de les fronteres externes, al mateix temps que es garanteix la cooperació duanera, policíaca i judicial. Qui forma part de l’espai Schengen? La particularitat de l’espai Schengen és que, mentre quatre estats de la UE no en formen part (Irlanda, Regne Unit, Xipre i Croàcia), els quatre membres de l’EFTA (Islàndia, Liechtenstein, Noruega i Suïssa), sí. Formar part de l’espai Schengen pot ser d’interès per a Catalunya, però encara pot ser més convenient per als altres membres de la UE i per a la UE, atès l’enorme interès que hi ha pel que fa a la vigilància i la gestió comuna de les fronteres externes per a controlar la immigració irregular, les xarxes de crim organitzat, les rutes de la droga i tota mena de pràctiques de corrupció.

Summary: L’EFTA i dues alternatives més per a una Catalunya independent fora de la UE