La selectivitat es farà entre el 22 de juny i el 10 de juliol en convocatòria ordinària i abans del 10 de setembre en extraordinària, segons que han acordat els Ministeris d’Educació i d’Universitats espanyols amb les autonomies. A més, s’ha decidit de ‘modificar el model i el contingut de les proves amb l’objectiu que l’alumnat no es vegi perjudicat’ per la situació causada pel coronavirus 2019. Les dates finals ‘dependran de l’evolució de la pandèmia’, però s’ha establert que les qualificacions es publicaran abans del 17 de juliol en convocatòria ordinària i abans del 18 de setembre en extraordinària. Amb tot, l’assignació definitiva de places no es farà abans del 25 de setembre. Aquesta és la decisió que s’ha pres en la Conferència Sectorial d’Educació que s’ha fet avui per videoconferència amb els consellers d’Educació de les comunitats autònomes i que ha presidit la ministra espanyola Isabel Celaá, qui ha dit que el ministeri treballava amb l’objectiu que cap alumne perdés ‘el curs per la situació causada per la Covid-19’. La modificació del model i el contingut de les proves s’ha fet per tal ‘d’assegurar que l’accés a la universitat es fa en termes d’equitat i justícia’ i perquè l’alumnat no es vegi perjudicat per no haver treballat a classe algun bloc de continguts d’alguna de les matèries. Tot i això, Educació no ha concretat en què consistirà la modificació. Se suspenen les avaluacions de primària i secundària D’altra banda, el ministeri espanyol ha proposat també a les autonomies de suspendre les proves d’avaluació diagnòstica que estableix la Lomce i que es fan a tercer i sisè de primària i a quart de secundària. Pel que fa als alumnes que fan el curs a l’estranger, s’establiran sistemes específics per a homologar-ne els estudis, atès que la majoria d’alumnes fa classes en línia. A més, la conferència ha aprovat les mesures acordades ahir en la comissió d’FP, sobre flexibilitzar les pràctiques al centre de treball per superar el curs ampliant el període establert al calendari escolar. La mesura s’haurà de coordinar amb les dates de les PAU perquè els estudiants que ho vulguin puguin fer les proves. La durada de la Formació al Centre de Treball (FCT) es limitarà de manera excepcional a les hores mínimes recollides en la normativa bàsica (220) i s’integrarà el mòdul d’FCT amb un mòdul de projecte per poder abordar els objectius associats a l’entorn laboral. Això afectarà tant l’FP bàsica com els graus mitjans i superiors. Pel que fa a les proves d’accés a l’FP de grau mitjà o superior per als que no comptin amb els requisits acadèmics d’accés, s’ha acordat d’ajornar-les ‘tant com calgui, arribant fins i tot a la primera quinzena de juliol’. Pel que fa a la formació a distància, el Ministeri d’Educació espanyol ha explicat que havia posat a disposició de les comunitats tots els recursos digitals disponibles de la modalitat d’FP a distància, que agrupa 104 cicles, per facilitar la continuïtat de l’ensenyament. En la resta de nivells, ha elaborat un portal web per a canalitzar tots els materials d’ensenyament a distància i en línia.


Quan som bebès, els nostres pares ens ensenyen a parlar i caminar. En el col·legi, són els professors els que ens mostren com llegir i escriure. Però, qui ens instrueix sobre la nostra sexualitat? L’acte sexual és una funció bàsica de l’ésser humà, com respirar o menjar; no obstant això, segueix sent un tema tabú en ple segle XXI. Són pocs els adolescents que arriben a explorar el seu cos sabent realment què els passa, quin és l’origen de les seves inquietuds o com poden esclarir els seus dubtes sobre aquests temes. Segons la UNESCO, l’educació sexual no pretén únicament prevenir malalties, sinó també “dotar als joves d’actituds i valors per gaudir de salut, benestar i dignitat; a més d’entaular relacions socials i sexuals basades en el respecte”. Professors i pares ho intenten esquivar La societat, els moments històrics i la cultura que ens envolta són factors que dificulten el fet de parlar lliurement sobre el sexe. Sergio García, terapeuta de Personal Matchmaker Internacional, explica que “els prejudicis i també la por a sentir i a relacionar-se fan que la gent expressi menys els seus temors respecte a la sexualitat i s’amagui darrere de les tecnologies”. Tot i això, els adolescents pensen que el desinterès i la falta de comunicació no és només responsabilitat seva. Meritxell Lozano, alumna de 4t d’ESO de l’Escola Vedruna de Girona, comenta que “la falta d’informació no és el problema, sinó la manera com es dóna, ja que els mateixos professors es troben incòmodes parlant del tema”. Entorn aquest problema, David Pérez, sexòleg formador de tallers especialitzats en educació sexual a Sex Academy i redactor de la revista Insight, insisteix que “els progenitors i els professors s’han de preocupar per rebre aquesta educació sexual prèvia i ells mateixos s’han d’animar a l’hora de tenir teràpia de parella”. No obstant, els progenitors no acostumen a aplicar els consells dels experts perquè “se senten cohibits a l’hora de parlar d’una cosa tan directa i solen esquivar el tema”, com expliquen alguns pares de l’Institut Jaume Vicens Vives de Girona. Per aquesta raó, els joves busquen altres vies d’informació i, actualment, poden accedir amb facilitat a una gran quantitat de fonts, malgrat que el problema és saber distingir la seva fiabilitat. D’altra banda, el treball als centres acadèmics per normalitzar la sexualitat no és gens fàcil. Dani Bartomeu, coordinador de d’aquest institut gironí, reconeix que des de la Generalitat no hi ha cap pla educatiu que faci referència a l’ensenyament de l’educació sexual i per tant, cada centre s’organitza i decideix quins temes extracurriculars tractaran a través de xerrades o activitats externes. “Tot i això, tenim molta diversitat d’ètnies i religions i algunes persones es neguen des d’un primer moment a participar en aquests tallers pels valors que han rebut”. La solució seria crear un model educatiu en el qual tothom se senti integrat. Raquel Gómez, experta en aquest àmbit mèdic del Centre Jove d’Anticoncepció a les Sexualitats, defensa que “tampoc es pot obligar a canviar els principis d’aquestes cultures, però sí incorporar la perspectiva en el discurs i adaptar els continguts”. Aquest servei és conscient del problema i ofereix una perspectiva inclusiva mitjançant el seu propi vessant educatiu basat en tallers especialitzats per a escoles i instituts. Encara que han d’insistir i posar molt d’esforç per aconseguir ajuts econòmics, aquest projecte rep algunes subvencions per part de la Diputació de Catalunya i de l’Ajuntament de Barcelona. Sex Academy també s’ha unit a aquest tipus d’iniciatives orientades a aules escolars mitjançant el seu propi projecte: La Otra Educación. Laila Pilgren, directora i creadora de l’organització, va tenir la idea d’incorporar un model semblant l’establert a Dinamarca (el seu país natal) en veure la falta d’educació sexual al sistema espanyol. En aquesta entrevista exposa el seu punt de vista sobre el tema. La pornografia i Hollywood prenen el relleu Arran d’aquesta falta d’educació sexual, els joves acudeixen al material pornogràfic que s’ofereix per Internet o a les històries romàntiques que ven la indústria del cinema, creant una falsa imatge del que són les relacions sexuals. Cert és que, en els últims anys, les pel·lícules intenten trencar estereotips per normalitzar la realitat. Des de Rompe Ralph 2, que s’allunya dels rols de les princeses Disney tradicionals, a llargmetratges més adults com Love, Simon o Call me by your name, que donen un espai a l’amor i al sexe homosexual. Tot i això, “el porno segueix sent el manual per excel·lència de molts joves”, com declara una altra formadora de Sex Academy, Lydia Parrilla. Els rols masclistes, la submissió de la dona i el sexe agressiu són “relats equívocs que distorsionen la realitat i venen una imatge que no s’ajusta a l’existent”. Els experts coincideixen que l’educació reduiria les violacions, una idea que també va plasmar l’espot publicitari del passat Saló Eròtic de Barcelona, arremetent contra els jutges de “la Manada”. Un espai per a tots Arribats a aquest punt, on és la solució? Potser no consisteix a donar un manual d’instruccions, com si fossin matemàtiques. Ni tampoc es tracta de deixar-ho tot en mans de l’experiència dels pares i mares que només vetllen per la seguretat dels seus fills i filles. Els professionals expliquen que cada persona és un món i la sexualitat és un aprenentatge que va a un ritme diferent per a cada cos. La resposta que donen és crear un espai obert als centres educatius, en el qual els i les estudiants poguessin preguntar les seves inquietuds a un professional i així entendre el motiu dels seus instints. A més d’això, es parlaria de temes tant biològics com ètics: feminisme, respecte, igualtat, experimentació de l’orientació sexual… “El fet de donar a conèixer només els riscos i la seguretat converteix el sexe en un monstre al qual hem de tenir por”, reconeix Núria Jorba, especialitzada en psicologia emocional i teràpia de parelles. L’experta aposta per introduir la comunicació en les relacions i incorporar els valors morals i l’autoestima a l’educació, a més d’establir un ensenyament transversal. Dins d’aquesta incògnita que suposa la sexualitat, un altre element que pot ajudar a donar respostes rau en la literatura. Relats com El diari Vermell de Carlota, de Gemma Lienas, brinden un primer contacte amb la sexologia. “En El diari Lila de la Carlota, que parla del feminisme, vaig tractar per sobre el tema de la sexualitat i em vaig adonar que era necessari un llibre sencer per informar els adolescents d’allò que desconeixen”, reconeix l’autora. Altrament, hi ha llibres més atrevits que trenquen la imatge tradicional de la dona i animen al plaer femení. Mujer, deseo y placer, amb Luana Salvadó (també integrant de Sex Academy) com a una de les escriptores, aporta una visió feminista i espiritual del sexe, donat que l’energia també influeix en les relacions. Normalitzar la sexualitat i fer que els nens, des de ben petits, no s’escandalitzin ni s’alarmin per això provocaria menys inseguretats en les relacions i una societat més empàtica i igualitària. La clau està a contestar les preguntes que es plantegen, sense evitar treure el tema i adequant cada resposta a l’edat de la persona. D’aquesta manera, arribarà el dia en què, més que una assignatura, formarà part de la nostra vida.

Summary: La sexualitat, una assignatura pendent


La comissió de Presidència de l’Ajuntament de Barcelona ha aprovat aquest dimecres una proposició de la CUP que rebutja l’atorgament de permisos d’ocupació de la via pública per a manifestacions d’extrema dreta. La proposició argumenta que moltes d’aquestes convocatòries han comportat ‘agressions a veïnes de la ciutat’. El consistori és l’encarregat d’autoritzar la instal·lació de tarimes o pantalles gegants al carrer. Les manifestacions, però, es comuniquen al Departament d’Interior de la Generalitat, que és qui les pot acabar prohibint. Sí que reclama a l’Ajuntament un informe de mobilitat i de viabilitat de l’itinerari. El text ha obtingut els vots de BComú, Grup Demòcrata, ERC, PSC, CUP i del regidor no adscrit, mentre que Cs i PPC hi han votat en contra. De moment, l’única regidora que s’ha pronunciat al respecte ha estat Carina Mejías, de Ciutadans, que ha acusat els independentistes de voler prohibir manifestacions a favor de la unitat d’Espanya i ha retret a ERC que es passegi del braç d’Otegi.

Summary: L’Ajuntament de Barcelona no atorgarà permisos d’ocupació de la via pública per a manifestacions d’extrema dreta


El conseller de Salut a l’exili, Toni Comín, ha pronunciat el segon discurs de l’acte que el Consell de la República ha celebrat avui a Perpinyà. Comín ha animat la gent a crear ‘les condicions per a tornar-nos a confrontar amb l’estat’ i ha defensat que ‘per desgràcia, no guanyarem el nostre dret a les urnes ni sent molts més’ i, per tant, ‘caldran més accions, compromisos i sacrificis.’ I ha demanat al govern espanyol: ‘Què tal els jutges alemanys, els jutges belgues, els jutges escocesos i el jutges del TJUE? Què tal?’ Comín ha dit que el dret a l’autodeterminació ja es va exercir l’1-O i ara s’ha de lluitar per tal que es respecti el mandat que se’n deriva. ‘L’estat espanyol mai ha hagut de sentir la nostra veu de tan a prop, perquè ni els de l’exili ni els presos, ningú s’ha rendit. Després de dos anys d’exili i presó, encara som més forts i valents’, ha destacat. Pel que fa a Europa, ha celebrat que es comenci a entendre que el conflicte polític entre Catalunya i l’estat espanyol és un ‘greu problema’ per a Europa, igual que ho és Hongria i Polònia. I ha subratllat que en aquests dos casos, les institucions europees ho han reconegut i hi estan actuant. Aquest és, segons Comín, ‘un dels camins que portaran a la victòria’. Vegeu ací el vídeo complet del seu discurs:

Summary: Comín, al govern espanyol: ‘Què tal els jutges europeus?’


El president de la Generalitat Valenciana, Ximo Puig, ha fet este dijous balanç del primer any del nou Consell i ha assegurat que “amb totes les insuficiències i autocrítica” que puga fer-se “estem més a prop que fa un any del renaixement del poble valencià”. Així s’ha pronunciat Puig a la sessió de control al ‘president’ en les Corts davant de la pregunta del portaveu de Compromís, Fran Ferri, sobre la seua valoració del compliment de l’Acord del Botànic un any després de la seua signatura. Sobre esta qüestió, ha destacat que els signants d’este pacte van entendre el missatge de la ciutadania, que volia “polítics humils, honrats”, i ha destacat el valor d’un acord al qual es va arribar “des de la diversitat”. Segons ha dit, l’acció del Consell sorgit del Botànic s’ha basat en els principis d'”estabilitat i honradesa”, que no són “revolucionaris” però sí han permès que hi haja un escenari positiu per al creixement econòmic. En este sentit, ha destacat que estes “previsions nefastes” de la incidència d’un tripartit en l’economia no s’han complit perquè el PIB ha crescut, les afiliacions també i l’atur ha baixat. Puig ha assegurat que del que se sent més orgullós és que “ha baixat el risc de pobresa en gairebé dos punts” i en el cas de la pobresa en carència severa, en gairebé cinc punts, xifres que tot i això encara estan lluny dels objectius, pel que ha negat qualsevol indici de triomfalisme. També ha recordat que el nou Consell s’enfronta amb “dos greus hipoteques”, la reputacional, que “afecta molt l’economia i el prestigi a Europa”, amb el Banc Europeu d’Inversions preguntant “on estan els col·legis” que se n’anaven a construir amb les seues ajudes, així com la hipoteca del deute de 41.000 milions “i el conjunt de mines” deixades per l’anterior executiu del PP, el procés de desactivació de les quals “no ha acabat”. ‘Deute moral’ amb les víctimes del metro En tot cas, ha indicat que a l’últim any s’ha treballat per a aconseguir “un nou temps de reparació, de reconstrucció i renaixement”, recuperant drets o avançant en els camps de l’economia i la cultura. A més, Puig ha confessat que una de les accions de les quals se sent més “orgullós” és del “reconeixement del deute moral que tenia el govern valencià amb les víctimes del metro”. Ferri, per part seua, ha destacat que l’Acord del Botànic ha suposat que hi haja persones “que comencen a viure millor” perquè abans “es governava per a (Bernie) Ecclestone i per a comprar empreses” com Valmor, respecte al que “alguna cosa hauran de dir (Isabel) Bonig i (María José) Català”, es governava “per als Cotino” i, en definitiva “per als poderosos”. Ha celebrat que ara “governar a la valenciana s’ha convertit en un referent a tot l’Estat” i ha apostat per “anar més enllà de l’Acord del Botànic” i que a Madrid es conforme “un govern com el d’ací”.

Summary: Puig: ‘Amb tota l’autocrítica, estem més a prop que fa un any del renaixement del poble valencià’


La Policia britànica ha anunciat avui l’obertura d’una investigació després de l’enviament de tres artefactes explosius a instal·lacions de dos aeroports i una estació de tren de Londres, incidents que s’han saldat sense víctimes. La Policia Metropolitana ha detallat que els tres artefactes han sigut enviats als aeroports de Heathrow i Ciutat de Londres – sense que les operacions s’hagin vist afectades – i a l’estació de Waterloo. En el seu comunicat, ha indicat que els artefactes estaven en paquets postals grandària foli i, segons l’anàlisi dels artificiers, podrien haver provocat ‘un petit incendi’ després de la seva obertura. Així, ha assenyalat que un dels paquets, enviat a un edifici pertanyent a l’aeroport d’Heathrow, ha cremat després de la seva obertura, provocant que les instal·lacions fossin evacuades per precaució. ‘El Comandament Antiterrorista de la Policia Metropolitana aborda els incidents com a vinculats i manté una visió oberta quant als motius’, ha assenyalat, al mateix temps que ha emès una alerta als centres de transports de la ciutat perquè incrementen la vigilància. Finalment, ha manifestat que de moment no s’han produït arrests, mentre continuen les investigacions.

Summary: Enviats tres artefactes explosius a instal·lacions de dos aeroports i una estació de tren de Londres


Són quarts de sis del matí. Surto del col·legi on he passat la nit, l’Instituït Consell de Cent de Barcelona, al Poble-sec de Barcelona. Camino encara no cinc minuts, arribo a casa, em canvio de roba i baixo. Allà em recull un cotxe. Són les set del matí, i el conductor és un RA, un representant de l’administració. Els homes i les dones encarregats de fer arribar les urnes i les butlletes als col·legis electorals de la ciutat. Vida ‘Amb mi, s’hi van posar en contacte fa pocs dies. Cada persona s’encarrega de cinc meses electorals. Això vol dir que jo m’he d’assegurar que hi hagi urnes, butlletes i president en aquestes meses. I això farem avui’, em diu, somrient. Arribem a un altre barri de la ciutat. Hi recollim una noia. Se saluden. No es coneixien fins fa una setmana. I ara formen part de la mateixa cel·la operativa. Cinc persones per cel·la. La noia porta urnes. En clau, en diuen ‘confeti’. El confeti són caixes embolicades de color negre, on hi ha urnes, butlletes i documentació. Les posa al maleter. I enfilem. ‘Nosaltres vam fer reunions de coordinació a locals de Barcelona. No cal dir quin. Cursos de cuina. Allà ens vam formar una mica. Som gent de confiança dels partits, del govern, o de vells anys de militància. Ahir mateix fèiem la darrera reunió en un garatge de Barcelona. Asseguts a terra. Com si fóssim en la clandestinitat. Entre nosaltres ens comuniquem amb Signal. I ens hem anat preparant per al dia d’avui. Per assegurar que les urnes siguin on toca.’ Són les 7.15. Arribem a un col·legi de Barcelona i la noia, amb les urnes, baixa del cotxe. ‘Les urnes, les urnes!’, crida la gent. La gent plora d’emoció. Deixem la noia enrere i continuem el nostre viatge. Ella entra urnes dins el col·legi envoltada d’eufòria. Arribem a l’institut Ramon Llull, al carrer del Consell de Cent. El RA s’identifica i parla amb els responsables del col·legi. Veig que el mig coneixen. ‘Ara sí que ens coneixem. Fa uns dies vaig venir a identificar-me. Tots tenim un responsable del col·legi, o de la gent que s’ha quedat tancada dins, amb qui podem parlar. Els col·legis, no els ha encerclats el govern, sinó la gent. Nosaltres sabíem amb qui havíem de parlar.’ El RA els explica que les urnes arribaran al cap de pocs minuts i, efectivament, al cap de pocs minuts, arriba un altre cotxe. Un altre representant de l’administració. En baixen les urnes. En aquest cas, gens d’eufòria. Cap crit. Ens obren la porta del col·legi, i cap dins. Són vora les vuit i entrem dins el col·legi. Es col·loquen urnes i taules a l’espai. Se surt al carrer i es demana si s’ha presentat cap membre de la mesa. Cap ni un. ‘Ja ens ho esperàvem. Només el 5% van rebre la notificació a casa. Per tant, ara hem de seguir el que diu la llei. I la llei diu que els primers votants fan de membres de mesa.’ I efectivament es demana quins primers votants hi ha disposats a fer de membres de mesa. Entre més, hi veig Elisenda Paluzie. I també entren els apoderats dels partits: ERC, PDCAT, etc. Mort Bon ambient, tot és relaxat, ara. ‘I pensa que al final el cens és universal. No s’ha volgut imprimir cens i portar-lo en paper als col·legis per evitar que els policies, si vinguessin, el requisessin, i acusessin els membres de la mesa. Ara el cens és dins l’ordinador, i tothom pot votar a l’escola que vulgui. No cal anar a la teva. Que en tanquen una? Anem a una altra.’ I efectivament. Volen tancar l’escola. Furgonetes de la policia espanyola envolten el col·legi Ramon Llull. Són les imatges que s’han vist per la televisió. La policia, de mica en mica, va traient gent de la porta, però acaben saltant la reixa, més que no entrar per la porta. La resistència és pacífica del tot. I els policies fan servir una violència i una agressivitat que els permet d’entrar al pati primer i després dins l’escola. Són les imatges que faran la volta al món de policies segrestant urnes. Aquest és el moment que hi entren i segresten l’urna: M’he trobat assegut a terra defensant la porta del col·legi. I al meu darrere, braç per braç, torno a veure Elisenda Paluzie. Honor i glòria defensar el referèndum al seu costat. La policia acaba entrant per una altra porta. Nosaltres ens aixecarem sense haver rebut. No tothom ho pot dir. Mentre escric aquesta crònica, les batusses i estomacades i bales de gomes són constants. I al Ramon Llull, també. És violència estatal. I resurrecció El RA m’informa que el col·legi Ramon Llull es tanca. La gent podrà anar a votar a un altre col·legi. Però per Whatsapp m’arriba una notícia. Hi ha col·legis que s’havien tancat, i amb urnes segrestades, que tornen a obrir. És la resurrecció d’una urna. La resurrecció d’un col·legi. És l’inici del joc del gat i la rata, que pot durar tot el dia. Policies espanyols segrestant urnes. Catalans reobrint-les. Això durarà. Això marcarà.

Summary: Vida, mort i resurrecció d’una urna


El síndic de Compromís, Fran Ferri, ha penjat un triangle rosa, símbol amb què marcaven els homes homosexuals als camps de concentració, al faristol de les Corts durant la sessió de control al president de la Generalitat Ximo Puig. Ferri, activista LGTBI, ha avisat des de la tribuna que ‘qui nega el passat està disposat a repetir-lo, nazis mai més’. La setmana passada els regidors de Vox a València van impedir una declaració institucional del consistori sobre el 75è aniversari de l’alliberament del camp de concentració d’Auschwitz perquè negaven la repressió a la població LGTBI, com deia el text. Fa uns dies alguns van negar l'extermini de les persones LGTBI en els camps nazis. Hui he volgut que m'acompanyara el triangle rosa🔻en memòria de totes les persones víctimes de l'Holocaust. Perquè qui nega la història és perquè està disposat a repetir-la. NAZIS, MAI MÉS! pic.twitter.com/GtsN1QpGl8 — Fran Ferri (@franferri_) February 5, 2020 El batlle de València, Joan Ribó, va denunciar ‘la ignorància’ i ‘la intolerància’ dels regidors de Vox i els va recomanar de ‘llegir-se la història’. Com a exemple, va destacar que el nom del col·lectiu Lambda, que integra a gais, lesbianes, bisexuals, transsexuals i intersexuals, ve precisament del qualificatiu amb el qual els nazis identificaven a aquestes persones. ‘A vegades la ignorància es convertix en intolerància, i aquest és un cas claríssim d’ignorància i, per descomptat, d’intolerància’, va afirmar Ribó, que va recordar que en el camp de concentració d’Auschwitz van ser assassinades 1,2 milions de persones.

Summary: VÍDEO: Fran Ferri exhibeix a les Corts un triangle rosa com a resposta a Vox


Demòcrates de Catalunya ha aprovat la proposta estratègica que ha de permetre de fer efectiva de manera unilateral la independència de Catalunya. Segons un comunicat, la formació que encapçala Toni Castellà és partidària de propiciar ‘un nou desbordament democràtic a l’estat’ com l’1-O i el 3-O. A més, insta el parlament i el govern a aplicar la declaració unilateral d’independència del 27-O. El consell nacional, reunit avui al matí a la Nau Bostik de Barcelona, ha aprovat una estratègia que consisteix en un ‘embat democràtic’ propiciat per una ‘mobilització social i massiva, sostinguda i organitzada’ i a fer ‘impossible’ qualsevol intent mitjançant la força de l’estat espanyol de desactivar la voluntat ciutadana de Catalunya. 🔴 Per assolir la independència, cal propiciar un nou desbordament democràtic a l'Estat, com ho varen ser els passats 1 i 3 d'octubre de 2017, per la via unilateral i d'insubmissió col·lectiva.@DemocratesCAT aprova el document "La via unilateral per ser República independent"👇 pic.twitter.com/isPaXvMwtN — Demòcrates🎗 (@DemocratesCAT) July 20, 2019 Demòcrates també reclama un pla per a controlar efectivament el territori, les infrastructures i punts estratègics, amb la implicació imprescindible dels municipis. A més, remarca la importància de la recerca de suports internacionals amb visió geopolítica. Així, el partit insisteix que cal trobar el moment que permeti de tornar a convocar ‘massivament’ la ciutadania al carrer, una vegada corregits els errors de l’octubre del 2017 i, sobretot, dels mesos i anys anteriors. ‘Ja no es tracta de construir estructures d’estat, sinó que cal fer que les que ja tenim siguin operatives i treballin per sostenir una declaració d’independència’, afegeix el text. Així doncs, Demòcrates considera inajornable de recuperar la majoria parlamentària entorn de la unilateralitat, a més d’aplicar els canvis necessaris als departaments corresponents de Presidència, Vice-presidència i Economia, Afers Estrangers i Interior perquè sigui possible de sostenir la DUI un període mínim de sis mesos.

Summary: Demòcrates insta el parlament i el govern a implementar la DUI per desbordar l’estat espanyol


El president de la Generalitat, Quim Torra, i el conseller d’Acció Exterior, Alfred Bosch, han enviat cartes a les cancelleries estrangeres i als eurodiputats per a denunciar l’espionatge de Josep Borrell i el Ministeri d’Afers Estrangers espanyols sobre els delegats de la Generalitat a Londres, Berlín i Ginebra. El govern condemna l’actuació de Borrell i expressa la seva preocupació pel fet que s’hagi espiat els delegats de la Generalitat en territori britànic, alemany i suís. Així mateix, denuncia que es tracta d’una persecució de la dissidència política. Europa ha de saber com actuen les clavegueres de l’Estat espanyol. Per això, amb el #conseller @AlfredBosch, hem enviat aquestes cartes on exposem la nostra preocupació i denunciem el #Borrellgate a les cancelleries estrangeres i als eurodiputats pic.twitter.com/2okVL14Foa — Quim Torra i Pla (@QuimTorraiPla) July 11, 2019

Summary: Torra i Bosch envien cartes a les cancelleries estrangeres i eurodiputats denunciant l’espionatge de Borrell


El veler Astral de Proactiva Open Arms ha salpat aquest divendres des de Barcelona cap al Mediterrani central, on reforçarà la presència i la tasca del vaixell almirall de l’ONG de salvament marítim, l’Open Arms. Amb aquest veler, la primera tripulació de Proactiva Open Arms va arribar a aigües del Mediterrani el juny del 2016, i durant els quatre mesos següents va rescatar les vides de més de 14.000 persones després de tornar a port per ser reparat, ha explicat l’entitat en un comunicat aquest divendres. Des que van arribar al Mediterrani central, l’ONG ha rescatat a més de 21.000 persones, fet pel qual ha complert amb els convenis marítims internacionals, ‘malgrat les campanyes d’intoxicació mediàtica i els recents atacs per part de guardacostes libis a bord d’un vaixell finançat per la UE’, ha dit. ‘Totes aquestes dificultats no han fet sinó que augmentar el nostre compromís i la nostra implicació per protegir els Drets Humans al mar’ i salvar els que fugen de la guerra, el terror, la gana i la persecució i han patit un autèntic infern a Líbia. L’entitat ha afirmat que Barcelona, que ha patit el dur cop d’un atemptat, s’ha erigit en els darrers dies com ‘una ciutat símbol’ i una pau, i ha remarcat que les persones que rescaten del mar fugen del mateix terror que es va viure a la Rambla i Cambrils.

Summary: El veler Astral de Proactiva Open Arms salpa de Barcelona al Mediterrani central


El tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) ha dictaminat que la vaga general del 8 de novembre fou legal a tots els efectes. La patronal Foment del Treball havia denunciat la Intersindical-CSC, convocant de la vaga, perquè considerava que la vaga tenia una motivació clarament política, relacionada amb els empresonaments de polítics catalans, que no es va convocar amb el termini mínim legalment previst de 10 dies i que el sindicat convocant només representa el 0,4% dels treballadors i, per tant, no té legitimitat per convocar una vaga general. Segons que ha explicat el vice-secretari general de la Intersindical-CSC, Sergi Perelló, a VilaWeb, el tribunal ha desmuntat tots els arguments de Foment contra la convocatòria de la vaga. Pel que fa a la motivació política, el TSJC ha considerat que es tractava d’una vaga laboral convocada dins d’un context polític concret. ‘No va afectar cap sector estratègic i es van complir els serveis mínims i, per tant, tampoc no va ser una vaga abusiva, com denunciava Foment’, explica Perelló. Pel que fa al termini mínim de convocatòria de la vaga, el vice-secretari general assenyala que es va presentar dins del termini legal i que així ho reconeix el TSJC: ‘El document de convocatòria de vaga es va registrar, dins del termini legal, a les oficines de Foment, però ells no volen reconèixer aquesta prova, quelcom que els desacredita encara més’. El tribunal tampoc no dóna la raó a Foment pel que fa a la suposada manca de legitimitat de la Intersindical-CSC per a convocar la vaga. ‘Malgrat que tenim una representació modesta, tenim representació a tot el territori i tres-cents delegats. A més, representem sectors de l’empresa privada i la pública. Tot això ens legitima per a convocar una vaga general’ –afegeix Perelló — ‘Foment deia que som un sindicat de funcionaris, i tampoc no és cert’. La patronal demanava que el sindicat, i subsidiàriament el comitè de vaga, paguessin 100.000 euros per danys i perjudicis. El TSJC també ha tombat aquesta petició perquè els danys comesos no tenen relació amb la convocatòria de la Intersindical- CSC. Perelló es mostra satisfet amb la sentència: ‘En el context de vulneració de les llibertats públiques en què ens trobem, no sabíem quina seria la reacció del tribunal. Finalment, com Foment estava actuant contra un dret fonamental com és el dret de vaga, els nostres arguments s’han imposat’. ‘Era una denúncia enfocada a escarmentar el sindicalisme independentista i restringir el dret de vaga’, afegeix. 📢DARRERA HORA✌Hem GUANYAT el judici al qual ens va dur @FomentTreball per la #VagaGeneral del #8N📃El TSJC ha dictaminat que la Vaga General del 8N és LEGAL A TOTS ELS EFECTES🎙Ampliarem informació el més aviat possible🧡Gràcies pel vostre suport!✊Seguim! pic.twitter.com/zS8gKm6Tmk — Intersindical-CSC 🎗 (@I_CSC) May 7, 2018

Summary: El TSJC tomba la denúncia de Foment i sentencia que la vaga del 8-N fou legal


L’ex- portaveu del Pacte Nacional pel Referèndum, Joan Ignasi Elena, ha abandonat la caserna de la Guàrdia Civil de Travessera de Gràcia, a Barcelona, després d’haver declarat davant els agents com a testimoni durant poc més d’una hora. A la sortida, ha assegurat que, a diferència dels alts càrrecs del Govern que han passat pel pateix episodi, ell no té la condició d’investigat per la policia. Però tot i això, ha volgut demostrar el seu ‘malestar’ perquè la Guàrdia Civil estigui actuant així amb ell i amb altres. En aquest sentit, ha denunciat ‘l’ús dels instruments de l’Estat per perseguir la dissidència política’ per part del govern espanyol i ‘altres poders’, cosa que ha considerat una ‘actitud inacceptable’. És per això que ha cridat a la ciutadania a ‘dir prou’ i mantenir-se ‘enfrontat i combatiu, es pensi el que es pensi’. Per últim, ha volgut també reclamar al govern d’Espanya ‘que dialogui amb la societat catalana’ per solucionar el ‘conflicte polític’ i permetre el vot en un referèndum. Immediatament després d’abandonar les dependències de la Guàrdia Civil, Joan Ignasi Elena ha acceptat fer declaracions davant els periodistes per manifestar enèrgicament el seu ‘malestar’ per la situació viscuda. Durant poc més d’una hora, els agents han estat interrogant-lo sobre el Pacte, sobre el seu paper dins l’organització, sobre el web PacteNacionalPelReferendum.cat, i sobre qüestions més generals al voltant de les intencions de l’ens. ‘Malgrat ser citat com a testimoni, que el Pacte Nacional, amb tot el que representa, sigui citat, francament és desagradable i diu moltes coses; potser ens hauria de fe reflexionar i fer un pas endavant per dir prou’, ha començat dient. I és que per a Elena, la societat catalana i ‘la immensa majoria de l’espanyola’ tenen ‘cada cop la convicció més nítida i clara que hi ha ‘sectors del govern espanyol, del poder polític i d’altres poders’ que fan ‘un ús i una utilització dels instruments de l’Estat i del poder per perseguir la dissidència política de tot tipus’. Amb aquesta denúnica pública després de la seva declaració, Elena ha volgut demostrar que pretenia fer una crida a ‘dir prou a aquestes actituds inacceptable i, per sort, minoritàries’. ‘Això no va d’independència, va de democràcia i de respecte a la diferència, la política i l’opinió de cada ciutadà. I els que practiquen això més aviat que tard ho pagaran electoralment i políticament’, ha etzibat. A més, per a l’exportaveu del Pacte Nacional pel Referèndum, és ‘essencial dir alt i clar que contra aquestes pràctiques, es pensi el que es pensi i encara que es pensi igual que els que ho fan, s’hi ha d’estar al davant, enfrontat i combatiu’. ‘Utilitzen el poder al servei de destruir l’adversari polític, al servei del seu pensament polític. I contra això s’hi ha d’estar al davant’, ha afegit. Joan Ignasi Elena, però, també ha volgut reivindicar el paper del Pacte Nacional, i ha enviat un missatge perquè es faci valer la unitat que representa per fomentar l’acord i la negociació. ‘S’ha de dialogar, també amb els que pensen diferent. Des del catalanisme i des d’altres sectors’, ha dit, tot dirigint-se també a l’Estat perquè pregui nota de la seva demanda. ‘Que dialoguin. Que dialogui el govern de l’Estat amb la societat catalana, ens sembla essencial que ho faci’, ha sentenciat. I és que per a Elena, existeix una ‘convicció generalitzada, molt ampla i transversal del poble de Catalunya’ en favor del diàleg i del referèndum acordat que ell creu que ‘no es torça amb l’amenaça, ni es canalitza a través de la policia i els jutjats’. ‘Això es canalitza i s’articula a través de la política. I és fonamental que sigui així’, ha conclòs. Clotet, investigat per la policia Elena ha estat el segon citat a declarar a la caserna de la Guàrdia Civil durant aquest dijous. A primera hora del matí ho ha fet també el director general de Comunicació del Govern, Jaume Clotet, que ha entrat a les dependències com a testimoni però n’ha sortit amb la condició d’investigat per la Guàrdia Civil per la seva relació amb el domini web del Pacte Nacional pel Referèndum. Clotet ha començat a declarar en qualitat de testimoni, però en un moment determinat de l’interrogatori un agent de la Guàrdia Civil li ha comunicat que passava a ser investigat, pendent de validació del jutge. En aquest moment, ha entrat un advocat de la Generalitat a l’interrogatori i el director general de Comunicació no ha volgut respondre més preguntes. El president de la Generalitat, Carles Puigdemont, i el conseller de la Presidència, Jordi Turull han volgut mostrat públicament el seu suport a Clotet des del Parlament, on se’ls ha vist junts passejant pels passadissos de la cambra. El mateix web que ha portat a Clotet davant la Guàrdia Civil va servir perquè dimecres fos citat el secretari general del departament de la Presidència, Joaquim Nin. Com Clotet, Nin també va sortir de la caserna com a investigat policial. Poc després d’això, el Govern va anunciar que denunciaria la Guàrdia Civil i el jutge del jutjat d’instrucció número 13 per ‘atemptar contra els drets fonamentals’ de membres del Govern, i que ho faria per cada persona que considerés que estava patint aquesta vulneració’. El TSJC i la Guàrdia Civil El relació a tota la causa i els darrers episodis de la Guàrdia Civil, el TSJC i el jutjat número 13 han emès un comunicat per aclarir que en la causa que instrueix aquest jutge ‘només consten com a investigades tres persones’, l’exsenador Santiago Vidal, l’ex president del Consell Assessor per a la Transició Nacional, Carles Viver i Pi –Sunyer, i el secretari d’Hisenda del Govern, Josep Lluis Salvadó. El jutjat ha volgut concretar que són únicament aquestes ‘les persones contra les que es dirigia la querella que va donar inici a aquestes diligències’. A més, des del TSJC afirmen que les citacions i operacions que està portant a terme la Guàrdia Civil aquests dies ‘són diligències de policia judicial i no han estat sol·licitades pel magistrat d’instrucció 13 de Barcelona’. Per últim, el jutjat ha recordat que ‘la causa, que és secreta des del seu inici, segueix secreta en prorrogar-se aquest per un termini d’un mes més’.

Summary: Elena surt de l’interrogatori de la Guàrdia Civil denunciant ‘la persecució de la dissidència política’


Paul Engler acaba de presentar el llibre Manual de desobediència civil (Saldonar Edicions). Aquesta obra teoritza i sistematitza exemples de lluita no violenta exercits arreu del món. De la lluita pels drets civils als Estats Units a la caiguda de Milosevic passant per l’independentista Gandhi. Engler, nascut als Estats Units, amb un grau en sociologia i un màster en psicologia, és fill del catolicisme ultraesquerranós tan habitual als EUA. En aquesta entrevista telefònica de VilaWeb, parla del seu llibre, escrit amb el seu germà, amb pròleg de Liz Castro. I també explica com veu el cas català: creu que per guanyar ha de créixer la tensió, que els líders més establerts poden ser un fre i que s’ha de donar per feta la reacció de l’extrema dreta. —Sou fill de capellà i de monja catòlics? —Sí. Sóc producte de l’amor prohibit. Els meus pares formaven part del corrent reformista del Concili Vaticà II, i molts vinculats a la teologia de l’alliberament, la lluita pels drets civils dels EUA i la solidaritat amb Llatinoamèrica. Tinc dos germans més, sóc el petit. Els pares van haver de penjar els hàbits, però, com deien sempre ells, no van deixar mai la vocació, només la posició dins l’Església. El meu pare també visitava presoners. —I vós, sou cristià? —Sí. Un cristià contemplatiu. Un cristià místic. La nostra fe es basa més en les ensenyances místiques de Sant Joan de la Creu i Santa Teresa d’Àvila, o l’actual moviment que en diuen Cristianisme Contemplatiu. Ara me’n vaig a passar una setmana a la comunitat de Taizé, França, que predica el cant com a forma de connectar amb Déu. —Escriviu llibres sobre desobediència civil. L’heu practicada? —He estat vuit vegades detingut a la presó. He militat en l’antiglobalització, per la justícia global, contra el Banc Mundial i finalment vaig convertir-me en un sindicalista durant molts anys. Organitzàvem boicots, desobediència civil. I finalment van arribar les mobilitzacions pels drets dels immigrants que eren deportats. —Us he llegit al Facebook que la vostra visita a Barcelona us ha deixat en xoc. Per què? —Perquè el meu llibre és el número cinc dels més venuts de no-ficció a Catalunya. L’interès que he despertat aquí no me l’esperava. M’han entrevistat en dos programes de televisió de masses (‘FAQS’ i ‘Més 3/24’), s’han escrit dotzenes d’articles i el president Quim Torra comenta el meu llibre i anima a llegir-lo. Per mi tot això és increïble. —Què n’heu après, de la vostra visita? —Estic en xoc per la resposta de les autoritats espanyoles. Des d’un punt de vista estratègic no té sentit. Aquest nivell de repressió violenta és de boigs. És la reacció que esperaríem d’una dictadura. A democràcies occidentals com Escòcia i el Quebec, la reacció no és mai repressiva. Fan servir soft power, com la diplomàcia, per reprimir. Però aquí el nivell de hard power és realment xocant. I estratègicament no té sentit perquè les dictadures no s’han de preocupar de tenir suport popular o no (actuen basant-se en la por de la gent), però en canvi en una societat democràtica, on hi ha eleccions obertes, tens l’efecte bumerang. Tanta repressió et va a la contra i polaritza la població catalana contra tu. —Al llibre parleu de l’Akido polític. Què és? —En les arts marcials, en l’akido, si el teu oponent et colpeja, tu fas servir la seva energia en contra seu, per fer-lo caure. En la no-violència, també. És a dir, la repressió no ha de ser dolenta per al moviment, ans al contrari, si pots fer servir la repressió rebuda contra els repressors. Utilitzes el monopoli de la violència de l’estat en contra seu. La seva repressió provoca una resposta negativa de la gent que ho veu. Gandhi va ser el primer d’entendre-ho. Hi ha estudis psicològics que mostren que si veus un actor violent i un de no violent empatitzaràs de manera natural amb el que sofreix. És un dels fonaments de la teoria de la no-violència. S’ha convertit en un camp d’estudi. A la Xina, o en les dictadures, és molt difícil d’aconseguir aquesta resposta del públic, però en democràcies occidentals sí que funciona, perquè el públic respon negativament a tanta repressió. La cosa, però, és que has de sacrificar-te per la causa. Un akido polític no funciona, tret que et sacrifiquis. Si reps repressió, eleves la causa, i col·loques la justícia social per damunt la llei. —Frase: ‘No és ètic provocar la violència per a treure’n rendiment.’ —Això ho diuen les dictadures, sí. Et peguem per culpa teva. Si violes la llei, t’hem de pagar. Els crims més grans contra la humanitat, les tragèdies més inhumanes, s’han fet amb la justificació de llei i ordre. Moltes de les coses que va fer Franco o Hitler eren legals. Però no vol dir que fossin correctes. Gairebé totes les societats democràtiques han arribat perquè van desafiar la llei. —Després del Primer d’Octubre alts funcionaris europeus van dir que no havien vist morts. Només cops. I, per tant, no es movien. —Odio dir-ho, però la no-violència, l’estudi de la no-violència, la dita resistència civil, demostra que calen enormes quantitats de sacrifici si el moviment vol guanyar. El moviment ha d’entendre que ha de polaritzar, i protestar, encara que hi hagi repressió i sacrifici. Els primers cristians deien que la llavor de l’església era la sang dels màrtirs. Morir com un màrtir és inherent als moviments guanyadors. No es vol que passi, però és inevitable un cop augmentes la tensió. —Heu fet servir la paraula ‘polarització’. Central, en el vostre llibre. —Tots els moviments socials han d’involucrar-se en la polarització. Han de fer coses que moguin l’opinió. Fer que la gent que és neutral passi a ser passivament favorable i després activament favorable. Fins al punt de sortir al carrer. I sabent que passarà el contrari: alguna gent serà molt més contrària a la causa. Això és la polarització. He parlat amb dirigents independentistes i em diuen que després de la sentència i del Tsunami, molta gent ha fet el pas de donar suport a la causa. La polarització d’aquests dies els ha mogut a fer el pas. Als polítics tot això no els agrada, perquè funcionen a partir de la unitat i del consens. Justament el contrari de la polarització. —L’objectiu, doncs, és reduir els neutrals, i que la gent es manifesti? —Sí. És això. I a banda, has d’arribar a una massa crítica que participi en el moviment. Fer que la gent vingui cap a tu. Hi ha aquell gran estudi de la professora Erica Chenoweth que diu que gairebé sempre els moviments guanyen si el 3,5% de la població és activa en protestes, manifestacions i boicots. —Al vostre llibre els exemples són de moviments socials. Drets de les dones, drets civils dels afroamericans; o caiguda de dictadures, com Milosevic. Però el cas català no és un moviment social. És un moviment d’independència. Excepte Gandhi, al vostre llibre no hi ha exemples d’alliberament nacional. —Si parlem de resistència civil, lluita anticolonial i moviments independentistes tenen principis molt comuns. S’hi apliquen els mateixos principis teòrics. Hi ha una diferència, per això. En els casos d’independència i lluites contra dictadures es necessita més suport actiu i menys de passiu. Cal una massa crítica que derroqui l’estat. No poden fer-ho votant i prou. Amb les eleccions no podran. Hi ha diferències, doncs, però la teoria és la mateixa: com aconseguir canvis fora dels canals tradicionals i les reformes de dins el sistema. Vosaltres heu de treballar fora dels canals tradicionals, i fora de la constitució espanyola. Hi ha hagut moltes lluites d’independència que han seguit els principis de resistència civil i lluita no violenta. O l’ANC a Sud-àfrica. Van seguir els mateixos principis. —El Congrés Nacional Africà tenia branca militar. —Cert. I amb els anys sabem que va ser contraproduent. Uns altres exemples de lluites civils diuen això mateix. No és bo per a aquesta estratègia. No els culpo que ho fessin. Però ara amb els anys podem veure què va funcionar i què no. Tens suport popular amb lluita no violenta i boicots. En canvi la violència va ser contraproduent. I de fet sabem que van enviar agents provocadors per crear violència, que els afavoria. Erica Chenoweth diu que la no-violència, fins i tot en ambients repressors, estatísticament és el doble d’efectiva que la lluita armada. Són dues estratègies que no es barregen. I és contraproduent seguir-les alhora. —Parleu de mobilitzar i organitzar. Quina és la diferència? —En parlo al capítol ‘Remolí’. Hi ha moments de molta activitat que poden durar dos mesos o tres. Però no anys. És alta activitat, però curta, com aquí el Tsunami. El públic i els activistes es deprimeixen quan veuen la baixada després del referèndum o del tsunami. Però l’èxit no es mesura així. Els pics d’activitat s’han d’integrar en estructura i organització. La combinació de tots dos és el que fa que el moviment funcioni. I la gent ha d’entendre que hi haurà pujades i baixades. És part del moviment. Tota organització creix cada vegada que es mobilitza si sap convertir-ho en estructura. —Els líders poden ser un problema, he llegit que dieu. —Polítics i moviments tenen estratègies diferents. Guanyar poder polític temporalment no és tan important, a vegades. S’ha d’anar amb compte perquè els líders poden agafen por. Moure’s només pel poder polític, com sovint fan, pot ser contradictori amb l’estratègia de pressionar i de polaritzar. En certa manera el carisma –i tenir líders populars– és una gran contribució, però t’ha de preocupar dependre’n. Moltes vegades un moviment ha de ser liderat per la base, o no podrà continuar. Perquè els líders poden ser a la presó, a l’exili, ser reprimits o senzillament, a vegades els líders es rendeixen. Si en depens, ets vulnerable. —No-violència. Exemples d’accions? —Gene Sharp té una llista molt llarga que s’actualitza. Ara són 269 tàctiques. Des de tallar el trànsit i l’aeroport fins a vagues de fam que no paren fins a la mort, o marxes per tot el país, vagues generals, boicots, o desafiar lleis obertament, fins a crear pòsters. Tot això és comú a les tàctiques de desobediència civil. —Coneixeu l’aplicació del Tsunami? —A Hong Kong en fan servir una de semblant. Són eines útils, sobretot en ambients repressors. Molta gent pot participar-hi sense que es pugui anar rere els líders. Però una cosa, vull dir: la gent pensa massa sovint que el poder es troba en la tecnologia. De les primaveres àrabs en van dir la revolució Twitter. I no. Crec que la tecnologia tot just afegeix una eina més a l’estratègia. Però continuaràs necessitant líders i base. La gent diu que el Tsunami és un moviment sense líders. No hi estic d’acord. És ple de líders i la tecnologia permet que no els vegis. Necessites iniciativa igualment. Ara, amb la tecnologia, és més fàcil de fer resistència civil. Però no han canviat ni la teoria ni les estratègiques bàsiques. —Quina seria la vostra previsió del cas català? Cap a on anem? —Ni idea. Però això sí que ho preveig: serà una lluita llarga i esgotadora. Si els catalans voleu guanyar, heu de polaritzar molt més. Pressionar molt més. I acceptar alts nivells de sacrificis i alteració. Si voleu guanyar, és inevitable. I una altra cosa: la meva predicció és que hi haurà més repressió. Hi haurà una por creixent i dins el moviment hi haurà el debat de si fer créixer la tensió o no, perquè la repressió hi serà. I molts líders polítics, sobretot els més establerts, intentaran rebaixar la tensió, tindran por. Els dirigents són els que hi tenen més a perdre. Si és la base la que lidera és més fàcil superar la por. —Res més a afegir? —El moviment, la gent, creu que els canvis vindran pels polítics. No. El canvi arriba quan el moviment canvia l’opinió pública. I els polítics van al darrere. I no a l’inrevés. El moviment ha d’entendre que hi haurà pujades i baixades. I no desanimar-se. Primer tens suport popular. I de sobte ho guanyes de tot. No arriba de manera progressiva, sinó de cop. Els països de l’est en són un exemple. La gent ha de tenir fe en la seva estratègia. I la fe la tens si vas guanyant suport popular. I per acabar: jo no dic que la lluita per la independència sigui bona o dolenta. Però si vols guanyar has de fer això: fer créixer la tensió i polaritzar. Ho diu la teoria. I has de saber que crearàs una reacció d’extrema dreta. I això té conseqüències per a Espanya. Als Estats Units la victòria dels drets civils a favor dels afroamericans va tenir una conseqüència: el sud es va perdre. Ara és republicà i abans era demòcrata. Va ser la seva reacció. Això s’ha de saber. Les lluites a favor dels immigrants tenen el mateix efecte. Creix l’extrema dreta. No dic que hem de tenir-ne por, sinó acceptar-ho com a conseqüència i com a fet. Podeu comprar el llibre Manual de desobediència civil a la Botiga de VilaWeb

Summary: Paul Engler: ‘Si els catalans voleu guanyar, heu de polaritzar molt més, pressionar molt més i acceptar alts nivells de sacrificis’


Els dirigents europeus han acceptat aquest divendres un pressupost de mínims per a l’Eurozona. D’acord amb les conclusions de la cimera de l’euro, han acordat concretament que es treballi en ‘el disseny, les modalitats d’implementació i el calendari d’un instrument pressupostari per la convergència i la competitivitat de la zona euro’. L’instrument, però, quedaria lluny del pressupost que volia França o Alemanya, que demanaven que també tingués una funció ‘estabilitzadora’ per assistir els països afectats per crisis financeres puntuals. Per altra banda, han rebutjat per ara contemplar la creació d’un sistema europeu d’atur, com proposava l’estat espanyol. El document de conclusions ratifica, per contra, mesures acordades per l’Eurogrup fa dues setmanes, com ara reforçar el fons de rescat europeu, el Mecanisme Europeu d’Estabilitat, així com crear una nova xarxa de seguretat, un ‘backstop’, pel Fons Únic de Resolució bancària, l’encarregat de fer front a possibles fallides d’entitats bancàries.

Summary: Els dirigents europeus accepten un pressupost de mínims per a l’Eurozona


El president de l’ANC, Jordi Sánchez, ha vinculat la qüestió de confiança que afrontarà al setembre el president de la Generalitat, Carles Puigdemont, a l’aprovació dels pressupostos de 2017. ‘El govern necessita estabilitat; sense pressupostos no hi ha estabilitat i sense estabilitat és molt difícil fer tot el treball que cal fer’ per desplegar el full de ruta independentista, ha destacat Sánchez en una entrevista d’Europa Press. Puigdemont va plantejar la seva moció de confiança al juny quan la CUP li va tombar els pressupostos de 2016 al Parlament –alineant-se amb la resta de partits de l’oposició–: el líder de l’executiu català va considerar que s’havia quedat en minoria i que havia de renovar la confiança de la Cambra. Per al govern no tindria sentit que Puigdemont superés la moció de confiança i que després tornés a perdre una votació pressupostària, per la qual cosa la vincula necessàriament a l’aprovació dels comptes, mentre que la CUP rebutja incloure-les en la negociació. Davant d’aquesta negativa, Sánchez recorda que ‘en democràcia, l’estabilitat està garantida si el govern té l’instrument bàsic per governar, que són els pressupostos’, i afegeix que el compromís d’aprovar els comptes que hauria d’adquirir la CUP seria limitat, ja que es preveu que la legislatura acabi en un any. Sánchez ha avisat que el procés sobiranista ‘ensopegaria d’una manera molt clara’ si Puigdemont perd la qüestió de confiança, i ha dit que unes noves eleccions serien el pitjor escenari per a l’independentisme. ‘Significaria que els 72 diputats no han fet el que tocava d’acord amb el mandat del 27S’, però aquest escenari no sembla possible perquè tot apunta que Puigdemont sortirà invicte, ha precisat. Per al líder de l’ANC, cal que JxSí i la CUP treballin des de la unitat per aconseguir culminar el procés sobiranista: ‘Si nosaltres mateixos, amb la majoria de la qual disposem, acabem posant obstacles al camí, al final ensopegarem’. Unitat, ara més que mai Considera que ara més que mai cal que no hi hagi fissures entre els sobiranistes, tenint en compte les possibles responsabilitats penals a les quals s’enfronten Puigdemont, els seus consellers, la presidenta del Parlament, Carme Forcadell, i la resta de membres de la Mesa. Preguntat per si comparteix que el Parlament presenti les al·legacions que reclama el Tribunal Constitucional espanyol (TC) abans de decidir si obre la via penal o bé s’ha de considerar un tribunal deslegitimat, Sànchez ha recordat que la Cambra catalana ha recorregut altres vegades amb anterioritat davant d’aquest òrgan: ‘Qualsevol espai que serveixi per obrir debat jurídic no és contraproduent’. ‘El que no pot fer el Parlament és plegar-se a les decisions del TC que són contràries a la majoria sorgida de les urnes’, i ha estat aquesta la principal línia vermella per a Sànchez, que considera que en el cas que es produeixin inhabilitacions o multes, la societat haurà mobilitzar-se massivament en senyal de suport. Tot i que el TC actuï en aquest sentit, l’obligació de la majoria dels parlamentaris serà desatendre’l i ‘actuar d’acord amb les decisions que el Parlament ha pres sobiranament’. Preveu una tardor ‘d’elevada intensitat institucional’ i ha fet una crida a representants i ciutadans a estar a l’altura del mandat del 27S i del full de ruta independentista, que Sànchez admet que es podria haver desplegat amb més celeritat però no dubta que s’acabarà culminant. ‘Si al final s’acaba fent en 22 o 24 mesos no posarem el crit al cel, només volem que la determinació hi sigui’ i que es concreti l’agenda i el calendari en els pròxims mesos, ha tancat.

Summary: Sánchez vincula la qüestió de confiança als pressupostos: ‘El govern necessita estabilitat’


COLÒNIA (ALEMANYA), 22 (DPA/EP) Manifestants s’han enfrontat aquest dissabte amb la Policia alemanya a la ciutat de Colònia durant la marxa que s’està celebrant prop del lloc en el qual el partit ultradretà Alternativa per a Alemanya (AfD) celebra la seva convenció. Almenys dos agents han resultat ferits en els enfrontaments, en els quals també ha estat incendiat un vehicle policial, segons un portaveu de la Policia local, que ha aclarit que la situació segueix en marxa i és “bastant agressiva” a diversos barris de la ciutat. Hi ha ja un sospitós detingut per aquests fets. La Policia ha hagut d’escortar als membres d’AfD perquè poguessin arribar a l’hotel on se celebra el congrés aquest dissabte i diumenge, després que centenars de manifestants envoltessin les instal·lacions situades al centre de la ciutat per protestar amb ajuda de megàfons, xiulets o pancartes. La protesta, convocada sota el lema “Solidaritat en lloc de campanya de difamació”, ha provocat que l’arribada dels prop de 600 delegats d’AfD sufiera grans retards. En el bloqueig de l’hotel van participar prop de 3.000 persones, segons els els organitzadors de la manifestació. Les autoritats esperen un total de 50.000 persones en els diversos actes de protesta convocats per a aquest dissabte. Uns 4.000 agents han estat desplegats per evitar disturbis entre partidaris de la formació ultradretana i manifestants contraris a la mateixa. Està previst que la ministra principal de Renania del Nord-Westfàlia (on es troba Colònia), Hannelore Kraft, i el líder dels Verds, Cem Ozdemir, intervinguin en la protesta contra l’AfD aquest dissabte. CONGRÉS D’AFD Els ultradretans d’AfD definiran aquest cap de setmana la seva estratègia per a les eleccions generals del 24 de setembre en un congrés que estarà més marcat per les lluites pel poder entre els seus dirigents que pels continguts. El partit que va néixer en 2013 com un moviment d’acadèmics indignats amb els milionaris rescats a països del sud d’Europa oscil·la en l’actualitat entorn del deu per cent de la intenció de vot, la qual cosa li permetria entrar per primera vegada en el Bundestag alemany. El congrés ve marcat per la decisió aquesta setmana de la carismàtica Frauke Petry, qui presideix el partit juntament amb Joerg Meuthen, de renunciar a encapçalar la llista electoral. Petry va dir que no estava a disposició ni com a candidata única, com aspirava al principi, ni formant un equip, com proposaven els seus rivals de l’ala més dretana.

Summary: Dos policies ferits en enfrontaments amb manifestants contraris a AfD a Colònia


Una de les recomanacions més importants de les autoritats sanitàries per a evitar el contagi de la Covid-19, anomenada popularment coronavirus, és de rentar-se les mans amb sabó habitualment. Ara, el telèfon mòbil és un dels objectes que més toquem amb les mans; per tant, també és recomanable de mantenir una bona higiene. Una enquesta de la consultora Dscout publicada el 2016, per exemple, assegurava que toquem el mòbil una mitjana de 2.600 vegades cada dia. La millor manera de mantenir neta la pantalla del mòbil és netejar-lo amb desinfectants –tovalloletes o líquids– que contingui entre un 60% i un 70% d’alcohol etílic. Tota la informació sobre el Coronavirus, minut a minut Segons l’Organització Mundial de la Salut (OMS) no se sap quant temps pot romandre un virus a la superfície dels objectes, però sí que pot estar-hi uns quants dies. El temps pot variar segons la temperatura, la humitat i la classe de superfície. Així doncs, la millor manera de prevenir el contagi pel telèfon mòbil és netejar-lo habitualment.

Summary: Coronavirus: com podem netejar el telèfon mòbil?


L’històric periodista Antonio Álvarez-Solís, fundador d’Interviú i Por Favor, ex-redactor en cap de La Vanguardia i col·laborador en un gran nombre de mitjans, s’ha mort a noranta anys a causa de la Covid-19. N’ha informat el diari Gara, on Álvarez-Solís escrivia setmanalment.  El colaborador de GARA Antonio Álvarez-Solís ha fallecido a los 90 años. Su último artículo fue del martes pasadohttps://t.co/q4ic8nhckw pic.twitter.com/TqidrNfa2s — naiz: (@naiz_info) March 30, 2020 ‘He treballat a totes les cadenes de televisió de l’estat, totes, inclosa la catalana i la valenciana. I també he estat membre del comitè central del PCC. Partit dels Comunistes de Catalunya’, deia en aquesta entrevista amb Andreu Barnils a VilaWeb el 25 d’octubre de 2017, només dos dies abans de la declaració d’independència. Hi repassava la seva trajectòria professional i donava suport al procés d’independència català i basc: ‘En el fons, la lluita  contra la independència d’Euskadi i Catalunya és perquè són els dos únics centres creadors de riquesa, de raó, d’universitat. Catalunya, per la seva formació mediterrània. I el País Basc perquè va ser sempre independent per a crear mitjans de producció.’ Com que veia proximitat d’una declaració d’independència, en aquell moment va fer aquesta reflexió: ‘Catalunya ha de mantenir la resistència. Val més perdre la batalla, i guanyar la guerra. Catalunya ha de mantenir la batalla. Espanya, segurament, no deixarà que s’arribi a l’exercici de la república . Quan un poble ha volgut ser lliure, no ha fracassat mai. Passa que la guerra pot ser llarga. Ja s’han perdut batalles, però s’ha de continuar endavant. La cosa important no és la batalla. És la guerra.’ Entrevista amb Antonio Álvarez Solís: ‘Ni un pas enrere’ (25.10.2017)

Summary: S’ha mort l’històric periodista Antonio Álvarez-Solís per la Covid-19


Ingredients: (per a 6 persones) Per a la sopa: 1 litre i 1/2 d’aigua pa torrat 1 ceba grossa 1 tomàquet petit un grapat d’avellanes torrades Per a les mandonguilles: 250 g de carn picada, meitat de porc meitat de vedella 1 ou sal, pebre i un polsim de canyella una molla de pa mullada amb llet i escorreguda all i julivert farina oli Elaboració: Es fa un sofregit de ceba i tomàquet. Es posa l’aigua a bullir i quan bull se li tira el sofregit, el pa torrat i les avellanes. Es tanca el foc i es tritura. Mentrestant s’hauran fet les mandonguilles: barrejarem la carn amb l’ou sencer, el pa remullat, una mica d’all i julivert, la sal, el pebre i un polsim de canyella. Un cop ben barrejat, muntarem les mandonguilles de mida petita. Les enfarinarem i les fregirem. Les mandonguilles s’afegiran a la sopa i tot plegat ho farem bullir uns deu minuts. I ja podrem servir la sopa. Explica la Neus Cuscó que aquesta sopa és bona també feta amb brou de verdures, de pollastre o una mica d’escudella barrejada amb aigua. Diu que és una recepta molt antiga, que li ve de la seva iaia, que queda molt bona i és molt reconfortant.

Summary: La cuina de la Neus: Sopa torrada amb mandonguilles


El candidat d’ERC a la batllia de Barcelona, Ernest Maragall, ha comentat avui les negociacions per a formar govern amb l’actual batllessa i Barcelona en Comú. En aquest sentit, ha dit que han proposat als Comuns un executiu amb una distribució del ‘cinquanta a cinquanta’ entre ambdós partits. A més, el candidat d’ERC ha dit que està disposat a crear una nova figura de ‘màxima responsabilitat’ per a Colau dins del govern municipal. Margall no ha volgut donar nom a aquest càrrec, però ha reiterat que seria un rol al més alt nivell de responsabilitat al costat del batlle. El candidat d’ERC ha dit que en les negociacions s’ha avançat molt, però ha afegit que paralitza els contactes fins que Colau i els Comuns ‘es defineixin’. Maragall ha assegurat que BeC ha de decidir si vol governar per a tots els ciutadans o vol pactar d’esquena a la capital amb el PSC i Manuel Valls. Un pacte que ha qualificat d’aberració. En cas d’escollir la proposta d’ERC, Margall ha assegurat que està disposat a reunir-se aquesta mateixa tarda amb Colau per tal de continuar configurant el nou govern de la ciutat. Colau prefereix un tripartit Les intencions d’Ada Colau, tanmateix, no coincideixen fins ara amb les de Margall. La batllessa en funcions ha demanat a través d’un vídeo a la xarxa que ERC i el PSC deixin de vetar-se mútuament i obrin les negociacions amb BeC per formar un tripartit. En aquest sentit, Colau afirma que tots tres partits tenen moltes coincidències programàtiques quan parlen de la ciutat de Barcelona. A més, ha recordat que ERC i el PSC han pactat en molts altres municipis.

Summary: Maragall fa un ultimàtum a Colau per a un govern compartit


Finalment, Carles Puigdemont i Toni Comín ja són eurodiputats. Després d’haver complementat els tràmits a la seu del Parlament Europeu, a Brussel·les, han rebut l’acreditació provisional de parlamentaris. El Parlament Europeu tanca fins al dilluns 6 de gener, i a partir d’aquell dia podran tornar-hi i completar els tràmits per a rebre l’acreditació definitiva. Els fets s’han precipitat, i vint-i-quatre hores després de la sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea a favor d’Oriol Junqueras, Puigdemont i Comín han estat reconeguts com a eurodiputats. Ahir, la cambra ja els va comunicar que aixecava el vet que els impedia d’entrar als edificis dependents del Parlament Europeu, i avui el Tribunal de Justícia de la Unió Europea ha anul·lat la decisió que tècnicament els impedia de ser eurodiputats. El greu error de Marchena que va originar la derrota espanyola a Europa, anàlisi de Josep Casulleras Amb aquest situació, tots dos diputats han comparegut avui a les 11.45 a la seu de l’eurocambra i han obtingut l’acreditació provisional. Una acreditació que havia de ser vàlida per un dia, però que la cambra l’ha expedida anual per error. La definitiva la podran aconseguir a partir del 6 de gener, quan reobre la cambra passat festes. A la sortida, Puigdemont i Comín han mostrat eufòricament l’acreditació davant diversos mitjans. ‘Són els ciutadans els qui donen les acreditacions d’eurodiputats, i no els jutges i els estats. Ens van votar més d’un milió de persones i quan et vota tanta gent, la conseqüència indiscutible és aquesta. Han tardat sis mesos, però som aquí’, ha dit Puigdemont. Tots dos assistiran al pròxim ple, que es farà el 13 de gener a Estrasburg. L’Aliança Lliure Europea, que ja havia obert la porta a acceptar al seu grup Puigdemont i Comín, ha donat la benvinguda als dos eurodiputats en un misstage a Twitter. ‘Desitgem treballar junts pel dret d’autodeterminació.’ 🔴@KRLS Puigdemont and @toni_comin have already been recognized as elected MEPs. A victory for democracy, civil rights and freedoms that must continue with @junqueras seating immediately in @Europarl_EN. 🤝Looking forward to working together for the right to #SelfDetermination. pic.twitter.com/Q8d7MSwgVo — European Free Alliance (@EFAparty) December 20, 2019 Després d’haver obgtingut les credencials, Comín i Puigdemont han entrat a l’hemicicle acompanyats d’Assita Kanko, membre dels Conservadors i Reformistes europeus. Assita Kanko mostra l’hemicicle a Puigdemont i Comín Autor: Marga Payola.

Summary: El Parlament Europeu acredita Puigdemont i Comín com a eurodiputats


La baixada de la temperatura i la disminució de les hores de llum a l’hivern implica de llars a la majoria un consum d’energia més elevat, destinat especialment a la climatització. De fet, es calcula que se n’hi dedica un 29%, contra el 10% de la i el 28% de l’aigua calenta. Si es dedica tanta energia a la calefacció, reduir-la canviant d’hàbits i de tecnologies és beneficiós tant d’un punt de vista econòmic com ecològic. Això és possible? Segons Ecologistes en Acció, el cost energètic d’una llar es pot reduir d’un 50% sense passar fred. Per aconseguir-ho cal atendre a una sèrie d’estratègies actives, passives i de canvi d’hàbits. Ho explica Pep Salas, enginyer agrònom i doctor en sostenibilitat i transició energètica: ‘Les estratègies passives, que molt sovint són les més eficients, fan referència a elements com ara l’aïllament de la llar. Entre els canvis d’hàbits, s’inclou el fet de no anar amb màniga curta a l’hivern per casa, per exemple. Les estratègies actives, en canvi, són relacionades amb els equips de consum.’ Repassem-les totes dues mitjançant diverses claus per a fer un ús més responsable de la calefacció, tant d’un punt de vista econòmic com ecològic. 1. Trieu un sistema de calefacció eficient Instal·lar un sistema de calefacció adient és important per a fer un ús responsable i sostenible de la climatització. En aquesta tria, que formaria part del grup d’estratègies actives de consum sostenible, influeixen les preferències i possibilitats de cadascú. ‘El criteri de transició energètica no sempre és coherent amb el criteri econòmic de baixar la factura’, recorda Salas. ‘Per renovar segons quins sistemes cal fer una inversió, i és quelcom que a llarg termini surt més econòmic, però no a curt termini.’ Assenyala que es pot donar la paradoxa que la solució més barata no sigui la més eficient, i que per tant a la pràctica acabi essent més cara: ‘Si compres un electrodomèstic barat però durant deu anys et consumeix molta energia, a la llarga et sortirà car.’ Abans de res, cal considerar entre quins sistemes es pot triar i què impliquen. Els més utilitzats al país són el de gas natural i l’elèctric, malgrat que depèn del context. ‘En alguns barris més vulnerables encara s’utilitza bombona de butà i en sectors rurals encara hi ha propà’, explica Salas. La biomassa és minoritària, encara que és una gran opció d’un punt de vista ecològic i econòmic: ‘La biomassa a llarg termini podria ser una opció econòmica i és clar que no contribueix a les emissions de canvi climàtic. Seria una opció renovable amb una certa inversió inicial.’ Quant a les energies renovables, és evident que la solució més ecològica és instal·lar plaques solars elèctriques, encara molt minoritàries en el nostre país però que l’enginyer considera ‘molt econòmiques, fàcils i útils’, si bé exigeixen una inversió inicial ben important, a més de la dificultat d’utilitzar-les si es disposa d’un pis i no d’una casa. ‘El veí del segon primera que no té terrat hauria de tenir la possibilitat d’accedir a projectes col·laboratius de la ciutadania dins el seu mateix municipi o comarca. Això forma part de què vindrà: l’accés a una energia neta i de proximitat’, explica Salas. Quant a les dues opcions majoritàries, remarca que l’opció elèctrica generalment és més sostenible que no pas el gas natural, encara que algunes entitats ecologistes sostinguin que la calefacció elèctrica no és ecològica. El gas natural emet importants quantitats de CO2, mentre que el sistema elèctric més estès en produeix poques. ‘El sistema elèctric a l’estat espanyol tancarà amb el 50% de renovables, encara que a Catalunya tenen molt de pes les nuclears, i aquest argument es podria matisar’, explica. ‘Les renovables més fàcils d’introduir són les elèctriques. Per tant, paral·lelament a la implementació d’energies renovables, serem en un procés d’electrificar consums que tradicionalment no han estat elèctrics.’ Tanmateix matisa que sí que hi ha sistemes elèctrics que poden ser poc eficients i que per a evitar-los convé informar-se’n mitjançant l’instal·lador. Però denuncia que econòmicament s’incentivi el gas natural i no electricitat: ‘Si a casa es té electricitat i gas i la persona se’n va un mes de vacances, encara que no gasti res d’electricitat, la factura continuarà venint molt alta perquè té un cost fix molt alt. En canvi, amb el gas, la part fixa és molt baixa. En el fons t’incentiven a tenir gas i no passar-te a l’electricitat perquè el cost fix és molt més baix. Això és una decisió de mercat que fa que es prenguin decisions en favor del gas natural quan són totalment antiecològiques.’ Tanmateix, remarca que si es vol continuar optant per aquesta segona opció, és important de no oblidar la importància de canviar les calderes tradicionals per calderes de condensació, que poden estalviar un 15% de mitjana. El seu bon estat també influirà en el consum d’energia, i per això cal una supervisió tècnica periòdica. Però si es té l’opció elèctrica o bé s’ha triat, existeix una possibilitat perquè resulti més econòmica: els acumuladors de calor amb tarifa nocturna. El preu de l’electricitat canvia a cada hora del dia i és més barat a la nit, però aquesta tecnologia aconsegueix d’emmagatzemar la calor per a poder separar el moment en què es climatitza la casa del moment en què el comptador registra que s’ha consumit l’energia. És a dir, acumula calor quan l’energia és barata i permet d’utilitzar-la al llarg del dia, també durant les hores més cares sense que pugi el preu. 2. Utilitzeu termòstats programables Segons Salas, un dels elements més importants a l’hora d’estalviar en calefacció és la gestió. Amb termòstats programables (que també formarien part de les estratègies actives, relacionades amb la tecnologia) una gestió adequada és més fàcil. Instal·lant-ne es pot programar la calefacció perquè s’encengui sola quan la temperatura baixi per sota dels vint graus, per exemple. Salas destaca la utilitat, en cas que el consumidor s’ho pugui permetre, d’utilitzar-ne de digitals i no d’analògics per graduar la temperatura en funció dels hàbits de consum: ‘Avui dia, a més, hi ha aplicacions que permeten d’encendre la caldera a distància o d’activar el sistema de vacances si te’n vas fora, cosa que et permet d’evitar que la casa s’escalfi quan no cal i alhora evita que no es refredi massa per no haver d’escalfar-la i gastar energia. Per cent cinquanta euros hi ha equips que funcionen molt bé i no exigeixen de canviar tot el sistema de calefacció.’ També destaca la importància de programar amb intel·ligència i tenint present com funcionen els sistemes de calefacció. ‘Si la persona s’aixeca a les vuit, hauria de programar-la a les set, per tenir la casa escalfada en aixecar-se. I si se’n va a les nou, tancar-la o abaixar-la a les vuit, perquè la calefacció funciona per inèrcia i és evident que quan ja no sigui a casa ja no servirà per a res’, raona. 3. Mantingueu una temperatura adequada: màxim 21º durant el dia i 17º durant la nit Una temperatura adequada en funció del moment del dia sovint implica fer un canvi d’hàbits bàsic per a un consum més sostenible. El més sostenible durant les hores que s’estigui a casa és mantenir la temperatura entre els 19º i els 21º i apagar la calefacció si s’està moltes hores fora. Si són poques, el termòstat es pot regular a 15º. Durant la nit, una temperatura d’entre 15º graus i 17º és suficient, perquè a banda és més sa per al cos si és més baixa. És important d’entendre que és una gran mesura d’estalvi, car, segons un estudi de la UAB, un augment de només un grau de la temperatura pot acréixer d’un 8% el consum d’energia. És important, per tant, de parar-hi atenció i vigilar que la temperatura sigui confortable entre les forquilles esmentades. Si es té la necessitat d’apujar la calefacció per damunt els 20º-21º, és probable que hi hagi fuites de calor i cal prendre-hi mesures. 4. Apagueu o mantingueu encesa la calefacció en funció de les necessitats Sovint es diu que és més eficient de deixar la calefacció encesa a una temperatura raonable les hores que s’estigui fora de casa que no pas apagar-la i tornar-la a encendre. Salas explica que depèn de cada situació i que aquest problema en part s’ha solucionat amb termòstats programables que tenen opcions més enllà de l’apagar/encendre tradicional. ‘Això és el capítol dels depèns‘, considera. ‘Si tens una casa ben aïllada, que aguanta bé la temperatura, t’interessa de mantenir una calor latent perquè no són gaires hores de caldera. Si tens una casa mal aïllada amb les finestres que són fulles de paper de fumar, mentre no hi siguis, tota l’energia que es generi la llançaràs per la finestra. Depèn de la tipologia de la casa i de la quantitat de temps que passis fora.’ Malgrat que assegura que és difícil d’establir normes, creu que generalment és recomanable (si la casa està ben aïllada) de mantenir una certa temperatura durant les hores de la jornada laboral, però no mantenir-la encesa si us en aneu dos dies, per exemple. ‘En el moment d’encendre, la potència que demanes és alta si has d’escalfar una habitació de pressa, però al final l’energia és la potència que fas servir pel temps que la fas servir. Encara que hagi estat molt gran, si només ha estat durant una hora no és significatiu’, afegeix. 5. Aïlleu tèrmicament la llar en la mesura que es pugui De la mateixa manera que un mal aïllament tèrmic a l’estiu pot conduir a malbaratar el consum de l’energia amb l’aire condicionat, això pot passar a l’hivern amb la calefacció. De fet, es calcula que un aïllament tèrmic adequat, encara que sigui una estratègia passiva, pot reduir d’un 50% el cost de climatització. Com es pot aconseguir un bon aïllament? Per les finestres s’escapa gran part de l’escalfor, però sovint comprar vidres selectius, aïllants o instal·lar-ne un de doble pot resultar molt car. A l’hivern interessa que la calor entri, i per això es recomana d’aprofitar les hores de sol apujant les persianes a primera hora i baixar-les de seguida que es faci fosc. Per la part inferior de les portes també s’escapa l’escalfor, i això es pot solucionar col·locant-hi catifes o tapant-ne les juntes amb peces aïllants, com ara rivets adhesius o peces de goma, plàstic o feltre. Això també es pot aplicar a finestres i balcons. 6. Purgueu i netegeu els radiadors Durant l’estiu i la primavera, els conductes dels radiadors s’omplen d’aire, creen bosses i escalfen menys. És per això que, si no es tenen purgadors automàtics, és recomanable de purgar-los una vegada l’any de manera manual, preferiblement al començament de la tardor. Segons que indica l’OCU, si se senten sorolls estranys en el sistema o si la part superior del radiador és més freda que la inferior, s’ha de purgar. Es pot demanar ajut a un professional o bé fer-ho de manera individual, amb la calefacció apagada i el radiador fred. De la mateixa manera, la brutícia pot alentir el procés d’escalfament. És per això que convé netejar-los de manera periòdica. 7. Ventileu adequadament les habitacions Deu minuts són prou per a ventilar les habitacions. Deixar les finestres obertes durant més temps pot fer que hi entri el fred. En aquests minuts convé tancar la calefacció i, si és possible, és més recomanable de ventilar a migdia i no pas a primera hora del matí, que és quan fa més fred. 8. No cobriu els radiadors Quan plou, sovint es té el costum de col·locar peces de roba sobre els radiadors perquè s’eixuguin més ràpidament. Això fa que no puguin escalfar igual (l’aire escalfat no es pot elevar i generar el corrent de calor) i la caldera ha de treballar més i consumir més energia. Igual que la roba obstrueix el funcionament correcte de la calefacció, també passa amb els mobles, que han d’estar a certa distància perquè no n’obstrueixin el funcionament.

Summary: Calefacció: vuit claus per a estalviar energia durant l’hivern


Demà a les 9.00 al TSJC es presenciarà una escena que defineix la situació política i social que actualment viu a Catalunya. El seu president, Quim Torra, s’asseurà a la banqueta dels acusats per una presumpta desobediència durant la campanya electoral de les eleccions espanyoles del 28-A. Serà la primera vegada en vuitanta-quatre anys que un president català en actiu és jutjat. El darrer fou Lluís Companys, el 1935, pels fets d’octubre del 34. Torra: ‘Demà no vaig a defensar-me de res, sinó a acusar l’estat d’haver vulnerat els meus drets i els dels catalans’ Torra s’encara a la petició per part de la fiscalia d’un any i vuit mesos d’inhabilitació i 30.000 euros de multa per desobediència. El motiu, haver-se negat a obeir la Junta Electoral espanyola i retirar el llaç groc i la pancarta en suport dels presoners polítics de la façana del Palau de la Generalitat. Vox es va afegir al procediment com a acusació popular i també fa la seva petició: dos anys d’inhabilitació i 72.000 euros de multa. El matí començarà a les 8.00 amb la concentració convocada per l’ANC i Òmnium davant del Tribunal. Batlles i batllesses també faran presència al TSJC per acompanyar el president i mostrar-li el seu suport. Serà el primer a declarar en qualitat d’investigat, a les 9.00. Després serà el torn dels disset testimonis, entre els quals onze agents de la policia espanyola, el comissari dels Mossos d’Esquadra Miquel Esquius; el portaveu de Ciutadans al parlament, Carlos Carrizosa; la delegada del govern espanyol, Teresa Cunillera; qui llavors era portaveu del govern, Elsa Artadi; el Síndic de Greuges, Rafael Ribó i el conseller d’Interior, Miquel Buch. Tots els testimonis els aporten Vox i la fiscalia. Els policies que declararan són els qui van aixecar actes de vigilància al Palau de la Generalitat i més departaments per a demostrar que la pancarta i el llaç en suport als presos i exiliats no s’havia retirat. Quant als testimonis polítics com ara Buch, Artadi, Cunillera, Ribó o Carrizosa, són petició de Vox, fet que la defensa de Torra llegeix com una prova evident de polititzar ‘encara més’ el judici. La defensa de Torra, exercida pels advocats Gonzalo Boye i Isabel Elbal, va demanar que se citessin com a testimonis membres de la junta electoral, que va ser l’òrgan que va emetre l’ordre perquè Torra retirés la pancarta. Tanmateix, el tribunal, per sorpresa d’ells dos, ho va refusar. Començarem amb dos gols en contra Fonts de la mateixa defensa de Torra expliquen a VilaWeb que començaran el judici ‘amb dos gols en contra’. Aquesta metàfora futbolística fa referència al fet que el TSJC també va refusar la recusació de Jesús María Barrientos i Mercedes Armas, dos dels tres magistrats que jutjaran Torra, conjuntament amb Joaquín Elías Gadea. En l’escrit de recusació Torra va intentar de posar de manifest la posició ideològica de Barrientos i la seva ‘absoluta falta d’imparcialitat’: ‘S’ha pronunciat públicament sobre aspectes que són essencials dins de què serà el debat fàctic i jurídic del procediment present.’ I citava algunes de les seves manifestacions públiques, com haver mostrat ‘preocupació’ per la situació de la política catalana i el procés sobiranista, haver-se mostrat contrari als llaços grocs o haver defensat i haver avalat l’ordre de retirar-los d’edificis públics. Torra considerava en l’escrit que és absolutament legítim que Barrientos tingui la seva opinió política i ideologia, però demanava que ‘en una societat democràtica allò que s’exigeix d’un jutge és que no es faci pública’, car ‘això afecta la imatge d’imparcialitat que ha de tenir tota persona cridada a enjudiciar’. Un altre argument de Torra és que Barrientos va participar en admissió a tràmit de la querella, que ja denotava, segons la seva defensa, una posició prèvia sobre els fets. Aquest argument és el que utilitzava també per demanar la recusació de Mercedes Armas, ponent al judici, i que va ser la magistrada que va ordenar a les forces de seguretat d’impedir el referèndum d’autodeterminació del primer d’octubre de 2017 ‘sense alterar la normal convivència ciutadana’. La defensa de Torra critica la ‘inusual celeritat’ per a fer-lo seure al banc dels acusats. La veritat és que, en només set mesos, el procediment judicial ha cremat totes les etapes a un ritme poc habitual. ‘Qualsevol recurs o escrit que hem presentat era contestat el mateix dia o l’endemà. Ja està bé, però no és gens habitual’, assenyala la defensa. Sobre el desenllaç, es limita a assenyalar que la causa és un ‘despropòsit’ i que un enfrontament polític com aquest no hauria d’haver acabat mai en la via penal. ‘Sí, vaig desobeir’ Cal recordar que Torra ja va fer una primera declaració el 15 de maig, quan va respondre a les preguntes tant del jutge com del fiscal i el seu advocat, Gonzalo Boye. Va declarar davant Carlos Ramos, magistrat del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya que havia mantingut la pancarta per la llibertat dels presos polítics i el retorn dels exiliats perquè es devia a l’interès general dels ciutadans. ‘Per entendre’ns: sí, vaig desobeir. Perquè jo em dec a un mandat superior de la ciutadania de defensa dels drets humans. I, per tant, aquest canvi en el fons no va tenir gens de rellevància. Vam mantenir el mateix missatge.’ I també va assumir la responsabilitat plena sobre la retirada de la primera pancarta, que duia el llaç groc, i la decisió de substituir-la per una altra amb un de blanc amb la franja vermella i el lema per la llibertat dels presos polítics i els exiliats. ‘Totes les decisions que es van prendre en aquell moment van ser meves. L’última responsabilitat de tot allò que va passar va ser meva. El fet de mantenir les pancartes en defensa de la llibertat d’expressió va ser una decisió meva; i també la decisió de canviar la pancarta per continuar posant-hi el mateix.’ Ací podeu escoltar-ho:

Summary: Torra al banc dels acusats: les claus d’un judici polític


VALÈNCIA, 16 (EUROPA PRESS) El tradicional teixit valencià, característic del trage de fallera, l’espolí, ha vestit objectes contemporanis com unes sabatilles d’esport, un casc ciclista i uns altaveus en l’exposició ‘Amstel Art’, que estarà en l’edifici de Veles e Vents des d’este dijous i fins al diumenge 19 de març, amb l’objectiu d’adaptar-lo als temps actuals. Així ho ha explicat el director regional de Relacions Institucionals d’Heineken, Pablo Mazo, este dijous durant la presentació d’esta mostra que ha comptat, així mateix, amb la presència del Secretari autonòmic de l’Agència Valenciana de Turisme, Francesc Colomer, dels sis dissenyadors de la composició i la gerent de l’empresa Garín, Helena Ribes. Entre les seues peces s’exhibix l’obra d’Héctor Serrano qui ha presentat un altaveu portàtil folrat d’espolí amb l’objectiu de “conjuminar tecnologia i herència sedera”. També es mostren unes sabatilles d’esport, obra de Lola Cruz, que ha volgut que l’espolí salte de la indumentària “per a prendre els carrers” i adaptar-lo a “les tendències actuals”. Per la seua banda, Ana Illueca, ha combinat espolí i ceràmica, dos materials “que identifiquen” als valencians, en una mostra d’atuells, plats, un joier i un sac que contenen dibuixos que reten homenatge a la figura dels velluters. PRIMER CASC DEL MÓN QUE ES PLEGA La startup Closca, dirigida per Carlos Ferrando, delecta amb una proposta avantguardista en la qual presenta el primer casc de bicicleta que es plega. Tot i que el producte ja s’ha internacionalitzat i ha sigut exposat en el Museu Victoria Albert de Londres, el Centre Pompidou de París o el Museum of Modern Art (MOMA) de Nova York, ara presenta una nova versió d’espolí que combina “disseny, innovació i tradició”. “Teníem curiositat a encaixar un producte avantguardista i net com és el casc d’una bicicleta amb una cosa tan treballada i amb tant detall com és l’espolí”, ha destacat el seu creador. Una altra de les propostes que barregen modernitat amb la tradició del teixit valencià és la que porta David Rivadulla qui ha volgut separar-se del negoci familiar que li precedix, — Tresillos Rivadulla –, amb la seua pròpia marca: Ribags. Per a l”Espolí Collection’ ha presentat una motxilla que alterna pell i teixit artesanal amb l’objectiu de “transmetre la fortalesa i versatilitat d’una tradició”. Per la seua banda, Adrián Salvador, el creador de la marca Siemprevivas, ha elaborat una jaqueta bomber i una gorra, dues peces urbanes i a l’última moda. L’empresa tèxtil Garín, –original de 1820– ha sigut l’encarregada de cedir les teles perquè estos creadors pogueren dur a terme els seus dissenys. La gerent de Garín ha confessat que es va mostrar sorpresa quan Amstel li va proposar fer productes actuals amb teles d’espolí. “Han localitzat artesans amb un currículum importantíssim, jo mai m’haguera imaginat veure un espolí així”, ha manifestat. “PASSIÓ PER L’ESPOLÍ” A més, el director regional de Relacions Institucionals d’Heineken, Pablo Mazo, ha valorat que a València existix “passió per l’espolí” i ha expressat la seua aposta fèrria per les Falles que, al seu parer, a més de ser color “són seda, un teixit que es remunta a més de cinc segles d’història valenciana”, ha asseverat en relació a la històrica ruta de la seda que tenia la ciutat com un dels seus punts de connexió entre Orient i Occident. Finalment, Colomer ha destacat que esta exposició “va en la línia del compromís del Consell per impulsar els atractius de la Comunitat vinculats al turisme cultural i al llegat de la seda”. “El nostre objectiu és posar en valor la història, les festes, les tradicions i el patrimoni de la Comunitat amb la finalitat de crear una oferta turística sòlida entorn d’este producte”, ha afegit. Al seu juí, es tracta d’una ocasió “única” per a donar a conéixer durant estes falles un de les icones valencianes més representatiu, com és l’espolí” perquè “permet acostar-ho a les noves generacions, alhora que s’impulsa l’engegada de noves iniciatives per part d’emprenedors valencians”.

Summary: L’espolí es convertix en sabatilles, casc o altaveus en una exposició que recupera el teixit valencià