Dilluns el president Carles Puigdemont i el nou president sobiranista de Còrsega, Gilles Simeoni, es van reunir de forma oficial al Palau de la Generalitat. Una trobada molt simbòlica que s’engloba en un nou marc de relacions de les nacions a la mediterrània occidental més enllà dels estats. En l’encontre el president de Còrsega va proposar al president català una cooperació multilateral per estructurar un espai polític de la mediterrània occidental. Segons el líder cors, Catalunya podria jugar un rol de locomotora de la regió pel seu pes demogràfic, econòmic i polític, que permetria desplaçar el centre de gravetat europeu cap al sud. Més enllà del projecte multilateral, la reunió entre els dos governs va tenir com a objectiu posar les bases per a la cooperació bilateral en l’àmbit institucional, econòmic, cultural i lingüístic i esportiu. El primer pas a nivell esportiu serà la celebració d’un partit de futbol entre les dues seleccions en els propers mesos. Entre l’afinitat corsa i l’interès francès. La visita de la delegació corsa a Barcelona s’emmarca també en la nova etapa del nacionalisme cors. En dos anys s’ha posat fi a la lluita armada i els nacionalistes i els independentistes han assumit el govern de l’illa. Encara que el nou govern no és oficialment independentista, els polítics francesos han mostrat una actitud marcadament hostil cap a ell. L’actitud francesa s’exemplifica en les reaccions posteriors al discurs d’inauguració de l’Assemblea de Còrsega, fet en cors pel president de l’assemblea, Jean-Guy Talamoni, que sí que és un reconegut dirigent independentista. El líder del Parti de Gauche, Jean-Luc Mélenchon, per exemple, va considerar una ofensa que en una assemblea legislativa es parlés una llengua que ell no comprenia. L’ex primer ministre François Fillon també va demanar a Hollande una clara reacció davant ‘l’insult’ dels nacionalistes corsos i l’ex primer ministre Alain Juppé va recordar que l’article segon de la Constitució francesa afirma que ‘la llengua de la República és el francès’. El govern cors es troba en una legislatura de només dos anys i mig, ja que passat aquest temps l’actual Assemblea corsa es fusionarà amb els dos departaments de l’illa creant una col·lectivitat única, amb més poder i autonomia de l’actual. L’objectiu del govern cors és obtenir més poder legislatiu, així com la oficialitat de la llengua corsa i l’amnistia dels presos polítics acusats de participar en la lluita armada. Moltes d’aquestes propostes compten amb un gran consens a Còrsega però han estat rebutjades per París i titllades d’inconstitucionals fet que ha provocat malestar entre els polítics i els ciutadans de l’illa. Malgrat això, i a diferència del que passa a Espanya, el govern francès ha fet tot de reunions amb el nou govern cors intentant trobar punts d’entesa. Per Còrsega és molt positiu tenir Catalunya d’aliada en la defensa de les reivindicacions nacionals i culturals. El govern català, tot i compartir reivindicacions, es comporta amb més prudència perquè té l’objectiu de ser un estat independent i de ser reconegut també per França. La situació catalana és similar a la dels escocesos fa dos anys, els quals volien mantenir bones relacions amb els catalans, però que també volien evitar l’enemistat del govern espanyol. En qualsevol cas el govern català ha manifestat de forma oberta el seu interès per la situació corsa i no ha arribat per això cap reacció del govern francès. Un nou espai de cooperació mediterrani. Dins de la mediterrània occidental, la Generalitat fa més d’una dècada que va reactivar la col·laboració amb l’Alguer, el municipi sard de parla catalana. Aquest marc de col·laboració s’inicià el 2005 amb un viatge del govern català a l’illa de Sardenya, que va permetre reunir la delegació amb l’alcalde alguerès i també el president sard. Des de llavors el govern català ha mantingut la col·laboració amb l’Alguer, amb una delegació del govern a la ciutat, donant suport a cursos de llengua catalana, entre altres activitats, com la diada de Sant Jordi d’enguany. Dins d’aquesta dinàmica de col·laboració, el president de Sardenya, Francesco Pigliaru i el president cors van signar el passat mes de març un acord històric per a crear un espai comú entre les dues nacions. Aquest acord vol incorporar a les Illes Balears en una cimera de presidents que es produirà el mes vinent a Palma. L’objectiu és crear una macroregió europea dels tres governs insulars. Les dues illes també van acordar coordinar les relacions institucionals, tenint així una posició comuna dins de la Unió Europea independentment dels seus respectius estats, França i Itàlia. A més, aquest acord aposta per projectes conjunts en matèria de turisme, energia o desenvolupament de les cultures pròpies. Així com amb la necessitat de fer de pont entre Europa i el Nord d’Àfrica. Cal esmentar en les relacions entre les dues illes que Sardenya té autonomia legislativa i que per això pot servir com a referència per a l’estatut que ha de negociar ara Còrsega amb París. Les relacions entre les dues illes són estretes, només hi ha onze quilometres de separació i la llengua corsa es parlada també al nord Sardenya, juntament amb el sard i el català. No d’estranyar que les primeres paraules del president cors en arribar a Sardenya fos: ‘aquí em sento com a casa’. El despertar nacional de la mediterrània occidental. Actualment, Catalunya i Escòcia són els moviments independentistes més sòlids del món occidental, juntament amb el Quebec, País Basc i Flandes. Però, al seu costat i amb la seva influència s’observa també el creixement dels partits nacionalistes i independentistes de la regió mediterrània, amb Còrsega al capdavant. Els corsos van assolir la fita històrica d’aconseguir el govern a l’illa després de crear una candidatura única d’autonomistes sobiranistes i independentistes. El nacionalisme havia estat històricament marcat per la violència i per la divisió interna entre un munt de partits. La lluita armada va finalitzar el 2014 amb l’abandonament de les armes per part del Front d’Alliberament Nacional Cors, que havia estat en actiu des de 1976. Un altre revulsiu per al moviment cors va ser la victòria de Gilles Simeoni a l’alcaldia de Bastia el 2014, que des de 1912 havia estat governada per la família Zuccarelli. Finalment, el fet que el Consell Constitucional francès revoqués la cooficialitat del cors, que havia estat aprovat per l’assemblea corsa, va suposar un punt d’inflexió en la política corsa per la indignació generalitzada que va causar. Aquests canvis van permetre la unió victoriosa de tots els nacionalistes a la segona volta de les eleccions, sota un programa comú que inclou l’oficialitat del cors, l’amnistia dels presos o l’estatus de residencia, o sigui, que no es pugui comprar un habitatge a l’illa si no s’hi ha viscut un mínim de cinc anys. L’onada d’alliberament nacional també ha afectat a Sardenya. La poca presencia italiana i la percepció d’abandonament del govern italià per part dels sards, fa que existeixi un fort sentiment de pertinença. Un 63% es sent més sard que italià o només sard i entre un 65 i un 70% té el sard com a llengua d’ús habitual. Però, en una regió de poca densitat de població i un renda per capità inferior a la mitjana italiana, la cultura i llengua pròpia havien estat considerades de segona. A més la dependència econòmica o mental respecte Itàlia havia fet que no hagués un moviment independentista fort. En les eleccions regionals de 2014 els partits nacionalistes, molt fragmentats, van obtenir un 26% dels vots. Però la majoria d’aquests partits es van presentar dins les candidatures de partits estatals. Ja que existeix un llindar electoral del 10% i es consideren més influents com a socis minoritaris que en solitari fora de l’assemblea. Però aquesta dinàmica pot canviar. En les passades eleccions una candidatura netament sobiranista va superar per primer vegada el 10% dels vots en les eleccions presidencials. Quedant fora del consell en no arribar al llindar electoral en el vot a llistes. Però, els bons resultats, sumat a l’èxit dels nacionalistes corsos, pot ajudar a bastir una candidatura sobiranista que entri amb força al Consell. La visita de Simeoni a l’illa va mobilitzar diferents delegacions de partits nacionalistes com el Partito Sardo d’Azione o el Partito dei Sardi. La primera gran cita del nacionalisme sard seran les eleccions locals d’aquest juny a Càller, la capital de l’illa. Per a aquestes eleccions s’ha format una coalició cívico-independentista, Casteddu Citadi Capitali, que ha apostat per a fer una campanya bilingüe, donant suport a l’autodeterminació de l’illa i a la formació d’un procés cultural, social, econòmic i polític que concreti l’emancipació de Sardenya. Al sud-est de Sardenya està situada la illa més gran del Mediterrani, Sicília, també amb autonomia i cultura pròpia. Tot i tenir un sentiment de pertinença molt fort, l’independentisme és molt minoritari, amb un suport electoral al voltant del 3%. Històricament, però, l’independentisme sempre havia estat molt fort a Sicília i fins i tot després de la II Guerra Mundial els Estats Units van donar suport durant un breu periode de temps a la idea d’una Sicília independent. Com a curiositat, la recent adoptada bandera independentista siciliana fa servir la senyera, ja que, Frederic II, del Casal de Barcelona és considera el primer rei sobirà de Sicília (al marge de Nàpols). Els Països Catalans també sumen forces. Dins d’aquesta nova onada de cooperació entre països, la consellera María José Salvador del País Valencià i el conseller Josep Rull de Catalunya s’han reunit aquesta setmana per exigir al govern espanyol un calendari pel corredor mediterrani i la creació d’un coordinador que faci el seguiment de les obres. Aquesta col·laboració continuarà amb una propera reunió entre la taula estratègica pel Corredor Mediterrani de Catalunya i el Fòrum valencià pel Corredor. Culturalment, dins dels Països Catalans és clau la Fundació Ramón Llull per articular la promoció de la llengua i cultural catalana en tots el territori. La institució inclou actualment representants de tot els països de llengua catalana: la Generalitat de Catalunya, el Govern d’Andorra, l’ajuntament de l’Alguer, la Xarxa de Ciutats Valencianes Ramon Llull, el Consell dels Pirineus Orientals (Catalunya Nord) i el Govern de les Illes Balears. Amb l’excepció dels municipis situats a la Franja. Cal mencionar també en la Mediterrània Occidental europea l’Euroregió Pirineus Mediterrània que formen Catalunya, les Illes Balears, Llenguadoc-Rosselló i Migdia Pirineus, en funcionament des del 2004. Aquesta agrupació europea de cooperació territorial té com a objectiu un desenvolupament equilibrat i sostenible, així com crear un pol d’innovació i creixement a través de la cooperació tecnologia, científica i cultural. Les nacions, doncs, estan tenint la capacitat de crear nous marcs de cooperació més enllà de les fronteres estatals i poden tornar a fer possible que el mar sigui una oportunitat i no una barrera –com va passar amb la corona històrica que reuní l’Aragó, els Països Catalans, les dues Sicílies, Sardenya i Còrsega. Aquest retorn del passat podria fins i tot portar un pas més enllà l’autogovern, tenint en compte que avui els estats no són ja els únics actors.

Summary: Catalunya i Còrsega exploren una nova geopolítica mediterrània


La Guàrdia Civil ha obert un expedient disciplinari contra l’agent que va emmanillar un veí de Fonollosa durant el referèndum del Primer d’Octubre, segons ha confirmat a l’ACN l’advocat que defensa els afectats per les càrregues de l’1-O al Bages, David Casellas. L’agent està imputat per un delicte de detenció il·legal arran de la denúncia que van presentar els advocats bagencs i haurà de declarar per aquest motiu el pròxim 26 de juny al jutjat número 2 de Manresa. La denúncia compta amb l’adhesió del fiscal i també amb una resolució favorable de l’Audiència Provincial. Segons ha explicat Casellas, aquest és el primer cas del qual es té constància que la mateixa Guàrdia Civil estigui investigant internament una actuació relativa als fets de l’1-O.

Summary: La Guàrdia Civil expedienta l’agent que va emmanillar un veí de Fonollosa l’1-O


Avui i demà coincideixen dues vagues: la de tripulants de cabina de Ryanair, que farà que hi hagi menys vols als aeroports catalans, i la dels taxistes, que deixarà Barcelona sense taxis entre les 6.00 d’avui, 25 de juliol, i les de divendres. La vaga dels tripulants de cabina de Ryanair, convocada a l’estat espanyol, Portugal, Itàlia i Bèlgica, afectarà els aeroports del Prat, València, Palma, Eivissa i també Alacant, Menorca, Girona i, en menor mesura, de Castelló i Reus. Tot i això, en un període d’especial afluència de passatgers, als aeroports hi haurà menys vagues de les previstes d’entrada: els controladors aeris van decidir fa dies de no fer servir aquesta mesura de pressió; el personal de terra d’Ibèria de l’aeroport del Prat ha desconvocat les vagues previstes per a divendres i dissabte d’aquesta setmana i la vinent; i el personal de terra de tots els aeroports de l’estat espanyol també va desconvocar l’aturada que hi havia marcada al calendari per al 31 de juliol. En el cas de Ryanair, l’aerolínia irlandesa diu que tots els passatgers que havien comprat vols que finalment s’han anul·lat ja han estat reubicats o bé els han tornat els diners. Els serveis mínims dictats pel Ministeri de Foment són del 59% dels vols a l’estat espanyol i internacionals i un 100% a les illes. En total, s’estima que les dues jornades de vaga n’afectaran un total de sis-cents a tot Europa i uns cent mil passatgers. L’aerolínia no ha confirmat quins vols han estat anul·lats efectivament. Els tripulants de cabina de Ryanair, representats pels sindicats USO i Sitcpla a l’estat espanyol, van convocar la vaga per protestar contra les ‘penoses condicions laborals: un 75% de la plantilla és contractada en empreses de treball temporal, subjecta a la legislació irlandesa, sense salari base i cobrant únicament per les hores de vol, cosa que provoca una inseguretat i inestabilitat laboral tremenda.’ Al seu torn, el conseller delegat de Ryanair, Michael O’Leary, ha criticat amb duresa la convocatòria d’aturada, fins al punt d’amenaçar de retallar vols i llocs de feina en països on es convoquin ‘vagues innecessàries.’ De Barcelona Ryanair vola a Palma, Eivissa, Menorca, a quaranta destinacions d’Europa i al Marroc. De València, a Palma, Eivissa, a trenta destinacions europees i també al Marroc. De Palma, a Barcelona, València, Girona i a dotze destinacions europees. D’Eivissa, a Barcelona, València i a dotze destinacions europees. De Menorca ho fa a València, Barcelona i a dues ciutats europees més. D’Alacant, Castelló, Girona i Reus no vola a cap més ciutat dels Països Catalans però sí a una vintena de destinacions europees. De Perpinyà, Ryanair no vola a cap més ciutat dels Països Catalans però aquest és l’únic aeroport del país no afectat per la vaga. Vaga de taxis Per la seva banda, el col·lectiu Elite Taxi ha convocat una vaga de 48 hores a Barcelona arran de la suspensió temporal del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya del reglament aprovat per l’Autoritat Metropolitana de Barcelona (AMB) per a limitar el nombre de llicències VTC, que són les que fan servir companyies de vehicles de lloguer amb conductor com Uber i Cabify. Aquesta aturada vol donar suport al reglament, que va ser recorregut pel Ministeri de Foment en considerar que l’AMB s’havia excedit en les seves competències. De fet, el TSJC ha suspès temporalment la normativa i ha convocat l’AMB i la Comissió del Mercat i la Competència espanyola, que també va presentar un recurs sobre el reglament, a una vista el 26 de juliol, en què s’espera que el tribunal decideixi si manté la suspensió o l’aixeca. Els taxistes han advertit que no descartaven de convocar un tercer dia de vaga divendres només a l’aeroport. Fins i tot proposen de fer-ne una d’indefinida. Desconvocada l’aturada dels treballadors de terra d’Ibèria al Prat D’altra banda, els treballadors de terra d’Ibèria a l’aeroport del Prat han desconvocat les quatre jornades de vaga previstes per als dies 27 i 28 de juliol i 3 i 4 d’agost. El president del comitè d’empresa d’Ibèria a Barcelona, José Ramírez, ho ha anunciat avui després de més de sis hores de reunió en la tercera mediació mantinguda per empresa i treballadors al Departament de Treball. Ramírez ha explicat que era un ‘acte de confiança’ amb la companyia, després d’haver fet una ‘concreció molt clara sobre els punts que reclamava el comitè’. L’acord encara no està tancat i representants dels treballadors i Ibèria s’han emplaçat a una altra reunió a l’aeroport del Prat divendres a les 10.00 per a continuar amb la negociació d’aspectes específics que afecten els treballadors de l’aeroport de Barcelona. Els treballadors de terra d’Ibèria denuncien que han d’allargar les jornades laborals per atendre passatgers de Vueling, que forma part del mateix grup que Ibèria, perquè la companyia programa operacions que no pot assumir.

Summary: Vaga de Ryanair arreu i de taxis a Barcelona: dos dies complicats per a la mobilitat


Aleix Sarri (1985) és biotecnòleg per la UAB, però quan va acabar la carrera va veure que la feina no l’apassionava. I, en canvi, portava a la sang la política internacional. Va fer un màster en Relacions Internacionals per l’IBEI, pràctiques a la consultoria de Xavier Roig i a vint-i-cinc anys es plantava al Parlament Europeu per fer d’assistent de Ramon Tremosa. Hi ha passat vuit anys seguits. Ara, a només trenta-tres anys, és el nou coordinador de política internacional del president Quim Torra. Ha deixat Brussel·les i torna a viure a Barcelona. En aquesta entrevista, parla dels vuit anys al Parlament Europeu, de la nova feina i de la seva evolució. —A quin col·legi vau anar? —Sóc del barri de la Sagrada Família, però vaig anar a l’escola Anna Ravell, a la plaça del Sortidor del Poble Sec, a Barcelona. Dels cinc anys fins als divuit. La meva mare era la professora d’anglès de l’escola. I el meu pare, enginyer de mines, era professor de matemàtiques en un institut. —Quins estudis teniu? —Biotecnologia. Però un cop vaig acabar la carrera, em vaig adonar que no m’apassionava. Crec que s’ha de treballar en coses que el diumenge a la tarda no et faci res d’anar a fer-les l’endemà. I vaig voler fer un canvi. A mi sempre m’havia agradat la política internacional. Tinc doble nacionalitat, perquè la meva mare és de Guatemala, i amb el meu pare estàvem tot el dia parlant de política internacional. Potser em ve d’aquí. No ho sé. El cas és que vaig fer un màster en Relacions Internacionals aquí a Barcelona. Després vaig fer unes pràctiques al Parlament Europeu i quan vaig tornar vaig treballar vuit mesos a una consultoria de comunicació política a Barcelona. La de Xavier Roig. —Xavier Roig porta ara Manuel Valls. I durant molts anys, Pasqual Maragall. —Exacte. Vaig aprendre’n moltíssim. —I a Brussel·les, com hi torneu? —Ramon Tremosa va veure el meu currículum i em va cridar. I allà he estat vuit anys. Treballant per ell allà dalt dels vint-i-cinc anys als trenta-tres, gairebé. —Quin resum en faríeu? —Hi he viscut la degradació del Parlament Europeu, i a la vegada he vist com el procés català s’internacionalitzava i es convertia en qüestió europea. De manera gairebé matemàtica, cada any el projecte europeu ha entrat més en crisi. Primer va ser una crisi financera, després econòmica i finalment política, que encara hi és. També he vist com la qüestió catalana primer no era sobre la taula i, a mesura que passaven els anys, anava tenint més rellevància. —Escenes o personatges que us hagin marcat? —Evidentment, Ramon Tremosa. M’ha ensenyat com es comporta un càrrec electe. A mi em va marcar molt l’amistat que tenien Ramon Tremosa, Oriol Junqueras i Raül Romeva. Com van ser capaços d’anar junts i superar diferències de partit i ideològiques per tal d’unir forces. Extraordinari. Model a recordar: o estem units o no ens en sortim. I després, Amadeu Altafaj. Era un dels portaveus de la Comissió Europea. Vice-cap de ganivet. Persona amb un gran sentit de la diplomàcia. Va arriscar la carrera professional per ajudar el nostre país. I el dret dels catalans. Persones que es juguen prestigi i patrimoni. Altafaj n’és una. —I després de vuit anys a Brussel·les, el record més negatiu? —La pitjor imatge que m’emporto és el 2 d’octubre del 2017, quan el portaveu de la Comissió Europea va ser incapaç de tenir unes paraules de solidaritat amb els ferits del dia 1. I com l’endemà Frans Timmermans deia al parlament que la violència no havia estat excessiva. Crec que és un moment decebedor com a europeu, no únicament com a català. Crea un precedent perillós per a tots: pot ser no condemnable, la violència? Obre portes que haurien d’estar tancades. —Ara teniu nou càrrec: coordinador de política internacional del president de la Generalitat, Quim Torra. Després d’anys a Brussel·les, ara a Barcelona. Quines funcions tindreu? —Assessorar el president Torra, en coordinació amb el president Puigdemont i la conselleria d’Exteriors. Hauré de donar suport en relacions internacionals. Organitzar viatges, reunions. Les línies bàsiques seran les dels últims anys, marcades per Exteriors. Haurem d’aprofundir-hi. La cursa és de fons i ens tocarà parlar del primer d’octubre. Aquest és el cor de la qüestió, de cara al món. —Quins punts a favor i en contra té Catalunya de cara al món? —Les imatges de l’1-O van colpir a tot el món. No recordo cap altre exemple en què es fes servir la violència per aturar una jornada democràtica. Ni al Kurdistan durant el referèndum de l’any passat. També crec que ha de passar un temps fins que el món, i nosaltres també, païm l’1-O i les seves conseqüències. Què vol dir aquella violència? Què vol dir que enviessin sis mil policies? Què vol dir que hi hagi presos i exiliats? Què vol dir que els acusin de rebel·lió? A Alemanya no l’han vista. Tot això encara ho hem de pair. I el món, també. —El món no entén la presó. Tampoc no entén la nostra DUI? —Hi ha gent de tot. Nosaltres ens hem de centrar a explicar per què vam arribar al 27-O. Encara és massa d’hora per jutjar i entendre el 27-O. Hi ha països que en els seus processos van tardar molts mesos a implementar la independència. El 27-O va ser un senyal molt clar que no hi havia marxa enrere cap a l’autonomisme. Ha quedat clar que el poble català es va autodeterminar l’1-O. —L’Àsia i Amèrica són radi d’acció? O només Europa? —Volem establir relacions amb tants països com sigui possible. També és lògic que el focus se situï sobretot a Europa. Al capdavall, Catalunya és un país dins la Unió Europea, i som un poble europeista. De vocació oberta al món. I la nostra dependència de la resta de l’estat ha disminuït molt. La nostra primera prioritat ha de ser ajudar a construir una Unió Europea que entengui que el projecte català, i el de l’autodeterminació, fa una Europa millor. Això que fem a Catalunya avui no és important per a Catalunya i prou. Acostar el poder polític a la gent i les regions, fer-lo més local, és una de les claus per a tenir èxit al segle XXI i poder prosperar. —Mala imatge catalana, hi és? —No m’he trobat mai amb un polític d’un altre país que m’hagi dit, per exemple, que tenim un problema de populisme. O d’extrema dreta. Això són coses de segons quins opinadors. Sí que hi ha una pregunta que ens fan, i ens continuaran fent. —Quina? —Per què voleu ser independents? Quan un europeu veu l’estat espanyol, té la percepció que és més modern que no ho és. Veu autopistes, aeroports, TGV, poca delinqüència i la sensació de modernitat. Passa que no s’adiu amb l’estat de les institucions. La transició espanyola és a l’arrel de les coses que avui veiem al Tribunal Suprem, o la impunitat amb què actuen la policia i altres estaments. Hi ha gent que es pensa que l’estat és seu. I això passa perquè mai no es van prendre mesures per a desfranquitzar l’estat. La transició va tenir molt bona fama. I el catalanisme, en certa manera, el va legitimar. I ara hi ha un procés de fer entendre fora com es va escriure la constitució. I que l’article 2 el van portar els militars. Això és important. Ajuda a fer entendre quines coses fallen a l’estat espanyol d’ara. —La imatge d’Espanya és bona: gent simpàtica i agradable. —Des de l’1-O crec que no. La imatge ha tingut un contratemps seriós. I amb un any de presos polítics, encara més. I si són condemnats per rebel·lió, la imatge continuarà empitjorant. Crec que la ronda de Pedro Sánchez va relacionada amb la consciència que la imatge d’Espanya ha quedat tocada. —Trudeau, el president canadenc, va dir: S’ha de resoldre amb la llei i el respecte a la constitució, i el respecte als drets humans i la llibertat d’expressió. Això va dir davant Sánchez. —Unes declaracions amb les quals no tenim cap problema. Penseu que Espanya ha ratificat la declaració de drets humans i el tractat internacional dels drets civils. I tots dos reconeixen el dret d’autodeterminació dels pobles. Entenem que l’1-O és plenament legal segons la llei internacional i, a més a més, fer un referèndum és constitucional, a Espanya. Per tant, la solució pot ser perfectament legal. Es pot resoldre políticament. —No us trobeu amb el cinisme clàssic de dir: mireu catalans, sense força no us en sortireu. —Els actors som nosaltres. I nosaltres tenim clar que ho farem sense violència. De manera democràtica i pacífica. Ho saben els del sí, els del no, i els qui no ho saben. Hi ha molta gent del no que no li agrada veure polítics empresonats. Les coses que passin a Catalunya, i com, les decidirem nosaltres. La nostra tasca a escala internacional és ensenyar la fotografia de tot això que passa.. Explicar les situacions que pot haver-hi: acusats per rebel·lió, no rebel·lió, Sánchez i el referèndum. I que el poble vol una solució pacífica. Sempre l’hem volguda. És important recordar que l’única vegada que hi ha hagut violència és quan van enviar policies per reprimir l’1-O. —A banda de la política, què us agrada? —Viatjar i llegir. Fa poc vaig anar a l’antiga Prússia amb un amic meu, l’Andreu Pujol. A Kaliningrad. I vam visitar el que quedava de Konigsberg. Allà hi havia una civilització que es deia Prússia que va deixar d’existir. Només en queda una catedral que van mig reconstruir. Tota la resta són edificis soviètics. Ara és un enclavament militar. I amb l’Andreu també vam viatjar a Gibraltar. Vam fer Gibraltar i Ceuta. Dos mons, tu. Dos mons. —Alguna cosa que vulgueu afegir? —Que Europa necessita dues reformes. Alemanya està poc orgullosa del seu model federal i l’hauria d’exportar més. Europa hauria de reconèixer l’autodeterminació dels pobles en la seva praxi. I l’altra, fer una reforma de l’administració europea. Hi ha un problema greu de politització entre els funcionaris europeus. I té conseqüències en el cas català. S’han de fer reformes per a reduir el nombre de persones que passen de ser alts càrrecs de partits a ser alts càrrecs de l’administració. —A veure, poden ser funcionaris sense fer oposicions? —Exacte. Poden ser-ho. Cada any hi ha un paquet de gent que passa del partit al funcionariat. Te’ls trobes i no saps si feia deu anys que eren al PP europeu o al Partit Socialista. I això té conseqüències. Les institucions han de ser tan neutrals com sigui possible. És la gran reforma interna que necessita Europa. Sense això, tindrem problemes seriosos.

Summary: Aleix Sarri: ‘Entenem que l’1-O és plenament legal segons la llei internacional’


La Unió Europea ha avisat que no ‘tolerarà’ entrades ‘il·legals’ de refugiats des de Turquia i enviarà l’ajuda necessària a Grècia per blindar la frontera. ‘Esperem que els refugiats respectin les lleis europees’, ha assegurat el ministre d’Interior croat que ha presidit la reunió d’urgència amb els seus homòlegs europeus a Brussel·les per tractar aquesta qüestió. ‘Benvinguts a Grècia’, la Unió Europea s’acarnissa una vegada més amb els refugiats Sobre la suspensió de les sol·licituds d’asil a Grècia, la Comissió Europea ha dit que no sap si el govern grec està respectant el dret d’asil perquè li manca ‘informació’, però ha defensat que qualsevol mesura ha de seguir les normes internacionals. ‘Confiem que les autoritats gregues segueixin això’, ha dit l’eurocomissaria d’Interior Ylva Johansson. Ahir, la presidenta de la Comissió, Ursula Von der Leyen, va visitar Grècia juntament amb el president del Consell Europeu, Charles Michel, i el de l’eurocambra, David Sassoli. Johanson considera que la situació a la frontera turco-grega és ‘molt preocupant’ i ha defensat que cal ‘desescalar la situació’. La UE ha assegurat que prendrà ‘totes les mesures necessàries’ per evitar entrades ‘il·legals’ d’acord amb la llei europea i internacional. ‘Les fronteres de la UE no estan obertes’, ha insistit Johanson. El bloc ha acusat Turquia d’utilitzar ‘la pressió migratòria amb fins polítics’ i ha reclamat al govern de Recep Tayyip Erdogan que compleixi amb l’acord del 2016 contenint refugiats i immigrants. ‘Nosaltres continuem pagant pels immigrants i complim la nostra part’, s’ha queixat el ministre croat.

Summary: La UE no ‘tolerarà’ entrades ‘il·legals’ de refugiats des de Turquia i enviarà l’ajuda necessària a Grècia per blindar la frontera


El governador de Puerto Rico, Ricardo Rosselló, va anunciar la seva dimissió ahir a última hora després de diverses setmanes de protestes en contra d’ell per la publicació d’una sèrie de missatges que contenien comentaris en els quals es demanava perseguir els polítics opositors i funcionaris. Després de declarar diverses vegades que continuaria en el càrrec fins al gener del 2021, Rosselló ha informat que finalment presentarà la seva renúncia, segons ha informat la cadena de notícies ABC. La dimissió es farà efectiva el 2 d’agost a les 17.00 hores (hora local). La decisió del governador ha tingut lloc després que la seva oficina desmentís els ‘rumors incorrectes’ que asseguraven que Rosselló tenia previst anunciar la seva dimissió al cap de poques hores.

Summary: El governador de Puerto Rico presenta la seva dimissió després de diverses setmanes de protestes


Any d’eleccions i el govern del Botànic vol tirar la casa per la finestra. El pressupost de la Generalitat Valenciana per al 2019 serà de 22.092 milions d’euros, la qual cosa significa un increment del 10,7% respecte dels comptes del 2018, dels quals 16.706 milions (un 9,9% més) són per a despeses no financeres. La vice-presidenta Mónica Oltra ha dit que són uns comptes sòlids que demostren ‘la ferma voluntat de continuar governant per a les persones’. Ho ha dit en la conferència de premsa per a explicar els detalls del pressupost, a la qual també ha assistit el conseller d’Hisenda, Vicent Soler. Per quart any consecutiu, el Consell ha inclòs en els comptes de la Generalitat per a l’any que ve els 1.325 milions corresponents a l’infrafinançament. És a dir, la quantitat que el govern espanyol hauria d’aportar al País Valencià per a poder ‘complir amb els compromisos constitucionals que tenim’, ha recordat el conseller d’Hisenda Vicent Soler. A la compareixença ja era sabut l’anunci del govern espanyol que no hi haurà reforma del sistema de finançament aquesta legislatura, però Soler ha demanat mesures compensatòries per a l’infrafinançament del País Valencià. ‘Tenim les mateixes obligacions que Cantàbria, que tenen 800 euros més per capital’, ha posat com a exemple. Quant a les despeses de les conselleries en el pressupost, les que augmenten més són la d’Igualtat i Polítiques Inclusives, un 27,7%, amb 1.528 milions d’euros; Habitatge, amb un creixement del 32,8%, amb 516,8 milions d’euros; i Transparència, que creix d’un 30,4%, amb 52 milions d’euros per a l’any que ve.

Summary: El pressupost del govern del Botànic creix d’un 10% respecte l’any passat


Aquest mes, el termòmetre de la independència diu que hem recorregut un 74,40% del procés, tres punts per sobre del mes passat. En conjunt, els participants valoren favorablement els últims esdeveniments. Els més citats són l’aprovació del pressupost, les declaracions de Margallo i, sobretot, l’última ‘oferta’ de Rajoy que promet més inversions en infrastructures. Tampoc no passen desapercebudes les inhabilitacions a Mas, Ortega, Rigau i Homs, ni el toc d’atenció de la Comissió de Venècia a l’estat espanyol. La majoria d’opinions constaten un avenç cap a la independència, però també n’hi ha que subratllen alguns dubtes que s’han mantingut intactes en el darrer mes. Per exemple, que encara no hi hagi una data i una pregunta fixades per al referèndum. O que el procés constituent que ha de definir el nou estat encara no hagi començat. Entre les incògnites per als mesos vinents, el periodista Martxelo Otamendi apunta que caldrà estar atents a la demanda de referèndum d’Escòcia. L’efecte mirall que causarà pot jugar a favor o en contra, en funció de si acaba essent acordat o no. Alabajos, Pau – Músic 68% «És terrible que s’inhabilite representants escollides pel poble democràticament pel simple fet d’haver defensat el dret dels catalans i catalanes a ser consultades. La justícia espanyola ara mateix és un instrument polític en mans del bipartidisme monocrom que fa anys i panys que invoca allò de ‘España una y no cincuenta y una’. Només cal veure les dues vares de mesurar que utilitzen els màxims estaments judicials: sentencien a un any de presó una xiqueta de dèsset anys per reproduir un acudit sobre Carrero Blanco a Twitter i, en canvi, centenars i centenars de missatges xenòfobs i sexistes, amenaces directes i insults de caràcter feixista queden impunes de manera quotidiana. No debades, el Consell de Venècia durant el mes de març del 2017 va fer un estiró d’orelles a l’estat espanyol. Excepcions excepcionals a l’excepcional excepcionalitat.» Gener 2017 (65%) Febrer 2017 (66%) Marc 2017 (67%) Albinyana, Pep – Periodista 80% «Ni que siga només per la proximitat del setembre, la distància s’acurta. Però és que a més, l’evidència creixent que a l’altra banda –al costat de l’autonomisme caducat o del federalisme inaplicable– no hi ha res de nou mínimament atractiu, fa gairebé inevitable veure escurçat el darrer tram de la via a la independència –ni que siga la del Principat–, recorreguda ja en un 80%.» Gener 2017 (70%) Febrer 2017 (70%) Marc 2017 (75%) Altaió, Vicenç – Escriptor i pensador 100% «En la guerra freda, on mai ningú no guanya fins al final, hem tornat a avançar del grau ‘zero’ permanent. Hi ha dues cultures polítiques: la tancada i inquisicional que condemna amb lletra morta, i l’oberta. Consegüentment, hi ha dues justícies. No volem herois sinó representants democràtics, i ells ens volen mesells. Amb el pressupost aprovat, la mecànica democràtica avança: l’avantguarda política, perquè catalanisme, democràcia i progrés social van junts. Una perspectiva sense xoc. Dues realitats.» Gener 2017 (100%) Febrer 2017 (100%) Marc 2017 (50%) Antich, Xavier – Filòsof 60% «Durant el darrer mes, s’han conegut, amb la prudència informativa que les circumstàncies exigeixen, alguns detalls sobre els dispositius i les estratègies en què treballa el govern, amb la complicitat i el suport dels grups parlamentaris partidaris del referèndum, perquè aquest pugui fer-se. A mesura que avança el temps, més determinada sembla l’acció del govern en aquest sentit. D’una altra banda, la presència de Rajoy a Barcelona i l’oferta, gairebé irrisòria, en infrastructures, sense ni tan sols esmentar el deute acumulat pel govern espanyol en els darrers anys, difícilment reduirà el suport al referèndum i a la independència. Els mesos vinents, abans de l’estiu, seran definitius.» Gener 2017 (51%) Febrer 2017 (55%) Bertran, Lloll – Actriu 88% «De la banda de ponent ens n’arriben un fotimer de fredes, per dir-ho suaument –inhabilitació de Mas, Ortega, Rigau i Homs; Margallo va untar països de la UE per anar contra el procés; el pressupost al TC; amenaça penal a Puigdemont…–, i una de calenteta per part de Mariano Rajoy, que ens vol tornar a ensarronar amb la pastanaga. ‘Gat escaldat, amb aigua tèbia en té prou.’ Persistim!» Gener 2017 (80%) Febrer 2017 (85%) Marc 2017 (88%) Boatella, Dolors – Creativa 49,99% «La independència no ho sé, però jo estic al 100%. He fet uns talls amb cúter a caixes i envasos de cartó per ficar-hi sobres i així practicar el vot. Cada dia faig esprints per la Diagonal i estar en plena forma per quan entrin els tancs. Assajo balades pop per si l’any vinent em toca anar a Eurovisió. Definitivament, no sé si podré aguantar fins al setembre.» Gener 2017 (40%) Febrer 2017 (49,9%) Marc 2017 (49,9%) Bosch, Núria – Doctora en ciències econòmiques per la UB i membre del CATN 80% «És cert que hi ha hagut les inhabilitacions de Mas, Ortega, Rigau i Homs, que poden haver incrementat la base independentista, però s’ha de veure. L’acció exterior del govern de la Generalitat és positiva i comença a donar fruits. Amb tot, el principal desllorigador serà el referèndum, tant si es fa com si l’estat l’impedeix físicament. Aleshores podrem veure a quina distància som de la independència.» Gener 2017 (70%) Febrer 2017 (80%) Marc 2017 (80%) Burniol, Ramon – Membre de l’ANC del Berguedà 77% «Març ha estat un mes molt intens, però això ja no és notícia. S’han succeït un grapat de fets esperats, com l’aprovació del pressupost i la inhabilitació de Mas, Ortega, Rigau i Homs, que crec que contribueixen a enfortir l’independentisme. Però penso que el més destacat d’aquest mes ha estat el posicionament internacional respecte del nostre procés. Malgrat les pressions estatals, l’estat no ha aconseguit que els estats ‘amics’ es manifestessin en contra de la independència o del referèndum. El clatellot de la Comissió de Venècia quedarà marcat en la història de la democràcia espanyola. Som en el bon camí i molt més a prop, en el temps i en el posicionament. Cal, però, no espatllar-ho intentant convèncer indecisos amb accions barroeres que aconsegueixen la cosa contrària.» Gener 2017 (65%) Febrer 2017 (70%) Marc 2017 (75%) Calafat, Rosa – Lingüista 75% «El fet que els mitjans de comunicació de la comunitat lingüística catalana difonguin profusament el joc polític espanyol, ens permet, com a societat, d’agafar consciència dels interessos d’estat i de com aquests entren en conflicte amb els interessos propis, legítims i històrics de la comunitat lingüística catalana: la inhabilitació de polítics catalans triats democràticament n’és una mostra, i greu. Per una altra banda, el pas ferm de la política pròpia cap a l’organització del referèndum permet d’augmentar el nivell de normalitat social cap a la independència.» Gener 2017 (60%) Febrer 2017 (65%) Marc 2017 (65%) Canal, Mireia – Membre de l’ANC del Berguedà 78% «Les notícies que arriben de l’exterior fan ser optimistes de cara al reconeixement internacional, ja que, malgrat els esforços de l’estat espanyol per aconseguir manifestacions contràries al procés, no ha obtingut els resultats que esperava. Aquesta situació ens indica que aconseguir la independència depèn en gran mesura de nosaltres, però tinc la sensació que anem posant tots els esforços en el referèndum, quan és únicament una eina per aconseguir el nostre objectiu.» Gener 2017 (70%) Febrer 2017 (75%) Marc 2017 (77%) Cardús, Salvador – Doctor en ciències econòmiques i membre del CATN 88% «L’avenç cap a la independència continua ferm, sense precipitacions. No sé si hi som gaire més a prop, perquè ara es treballa en direccions diverses: ampliació de l’acció internacional –també a Espanya–; treball discret de preparació interna; respostes contundents davant de les patinades espanyoles… És cert que la impaciència d’alguns dels nostres més aviat podria entrebancar la bona marxa. S’intueixen, també, moviments per a preparar els partits per si hi hagués d’haver una convocatòria electoral: és lògic que es pensi en l’endemà del referèndum. L’estat espanyol, d’una altra banda, no sembla que tingui clar què ha de fer. Que Rajoy vingui a prometre les mateixes inversions per enèsima vegada demostra que no acaben d’entendre la magnitud del desafiament.» Gener 2017 (85%) Febrer 2017 (85%) Marc 2017 (85%) Casagran, Roc – Escriptor 77% «El govern espanyol ha mogut fitxa, tant per mitjà de procediments judicials com de les promeses econòmiques que Rajoy en persona ha vingut a fer a Catalunya. És evident, doncs, que s’ho prenen seriosament. I el govern català? Pel meu gust, va fent una feina massa silenciosa, com si no gosés acabar de fer el pas. Cal que convoqui com més aviat millor el referèndum, i que comencem sense dilacions la campanya pel sí. És com si estiguéssim esperant que tot comenci de debò.» Gener 2017 (75%) Febrer 2017 (76%) Marc 2017 (77%) Codines, Rosa Maria – Presidenta d’Òmnium del Tarragonès 85% «Crec que el missatge per part del nostre president és de fermesa. La clau continua essent l’acció política, que ha d’anar reforçada per la gent, com a base d’aquest moviment. Cal continuar treballant, i de valent, sense defallir i sobretot no cometre cap error. Tots units i cap a un mateix objectiu.» Gener 2017 (75%) Febrer 2017 (80%) Marc 2017 (80%) Coromines, Diana – Editora, escriptora i traductora 80% «Les primeres condemnes pel 9-N (sobretot la d’Artur Mas) han causat una forta impressió a Europa, i reforcen l’interès internacional. En el pla intern, cal no malinterpretar ni exagerar la pressió de la CUP, fins a cert punt necessària. La clau, continuem tenint-la els ciutadans, que –com mostra el CEO– som al peu del canó.» Gener 2017 (75%) Febrer 2017 (80%) Marc 2017 (80%) Colomer, Neus – Membre de l’ANC de Palafrugell 80% «L’aprovació del pressupost dóna el vist-i-plau a les accions proposades. Vam traçar el camí i l’anem seguint amb fidelitat. La negativa de l’estat espanyol a negociar res, el seu menyspreu a la voluntat del poble expressada a les urnes i el seu descrèdit a nivell intencional no fan sinó refermar la nostra posició. En el punt on som ara, només depèn de nosaltres, de la nostra tenacitat i que fem les coses ben fetes.» Gener 2017 (75%) Febrer 2017 (75%) Marc 2017 (75%) Corrons, Jordi – President d’Òmnium Bages 80% «Aquest darrer mes es pot definir com un torcebraç entre l’estat espanyol i el Parlament de Catalunya. Les estratègies són clares: per una banda, judicialitzar el conflicte polític de Catalunya, reduint-lo a una estricta qüestió legal; i per una altra, apel·lar, tant a escala nacional com internacional, a la legitimitat democràtica que és consultar als catalans quin volen que sigui el ser futur polític. Dit això, crec que va arribant el moment de començar a concretar la campanya pel sí, que al meu entendre hauria de ser prou unitària per fer que totes les accions de campanya fossin fàcilment identificables i coherents entre si, i prou flexible i oberta perquè totes les sensibilitats polítiques s’hi sentissin còmodes.» Gener 2017 (70%) Febrer 2017 (75%) Marc 2017 (80%) Cotarelo, Ramón – Catedràtic de la UNED 77% «Detecto un excessiu ànim de Junts pel Sí per ‘esgotar totes les possibilitats abans de …’. I això pot indicar debilitat. El nacionalisme espanyol també ho veu així i reforça la seva pressió sobre Catalunya. I quan dic nacionalisme espanyol, em refereixo sobretot al PP i PSOE que, de fet, ja formen una unió sagrada.» Gener 2017 (75%) Febrer 2017 (80%) Marc 2017 (80%) Delgado, Manuel – Doctor en antropologia i professor de la UB 92% «L’única cosa que podria impedir la independència seria un referèndum, i com no es farà perquè no deixaran que es faci, no ens quedarà més remei que independitzar-nos.» Gener 2017 (90%) Febrer 2017 (90%) Marc 2017 (92%) Deulofeu, Joan – Membre de l’ANC de Palafrugell 85% «Les inhabilitacions dels nostres polítics entenc que crispen una bona part de la població catalana i dels demòcrates, també de l’empresariat català –així hauria de ser, crec jo– després de la nova presa de pèl de la plana major del PP. La nova enquesta del CEO ha rebut moltes lectures diferents, segons l’origen. Crec que sí que som majoria, però no ens podem despistar, cal treballar encara per assolir una majoria tranquil·litzadora. La meva valoració ara mateix no ha variat (85%), encara que tinc totes les temptacions d’apujar el percentatge, sobretot després d’observar les noves inhabilitacions a la vista. Tot i que seria desitjable arribar al setembre, ho veig molt complicat. Tot plegat, força imprevisible. Jugarem al gat i la rata fins al darrer moment. Jo no donaria tantes explicacions de les estratègies previstes.» Gener 2017 (75%) Febrer 2017 (80%) Marc 2017 (85%) Domingo, Jordi – Advocat i membre de Constituïm 86% «Les quatre potes a què sempre he fet referència –bloc independentista; feina enllestida; situació internacional; i posicionament de l’estat espanyol– continuen cremant les corresponents etapes. Els uns, amb la persistència i perseverança necessàries. Els altres, amb els silencis i complicitats corresponents. I, finalment, l’estat, amb la seva incapacitat de redreçar res per la seva miopia política i arrels profundament franquistes i antidemocràtiques. Els avenços, però, seran lents fins a la fase final que ha de desencallar i accelerar tot el que és a punt. És per això que, de moment, augmento gairebé imperceptiblement el percentatge, tot i la importància i profusió d’esdeveniments produïts durant les últimes setmanes.» Gener 2017 (80%) Febrer 2017 (80%) Marc 2017 (85%) Escriche, Lluís – Membre de l’ANC de Berga 75% «De mica en mica, les coses van prenent forma, i es veu més determinació a les nostres institucions. S’ha aprovat el pressupost, encara que la CUP només hagi donat dos vots, i no es transmet la sensació d’unitat que caldria en la conjuntura actual. Això sí, els contraris continuen ajudant-nos, amb gests com la inhabilitació de Mas, Ortega, Rigau Homs, o les declaracions de l’ex-ministre Margallo, revelant favors a altres països per fer declaracions a favor de la unitat d’Espanya. Tot i l’intent d’Arran d’ocupar la seu del PP, que no ens beneficia en res, i la promesa d’inversions en infrastructures, que alguns sí que es creuran, la sensació d’acostament a l’objectiu creix una mica.» Gener 2017 (65%) Febrer 2017 (69%) Marc 2017 (70%) Folch, Àngels – Membre del secretariat nacional de l’ANC 89% «Els darrers trenta dies hem fet un altre pas endavant important. Hem constatat que, a pesar de tota la guerra bruta, de tots els recursos que l’estat ha mobilitzat, i mobilitzarà, per fer descarrilar el procés, aquest continua perfectament encarrilat, no perd pistonada i avança amb fermesa i determinació. Diria que a hores d’ara ja ens hem posat l’impermeable i no hi ha res que ens faci ni pessigolles. Hi ha declaracions o reaccions de l’estat que fins i tot ens fan somriure. Hem canviat el xip, mentalment ja hem fet la transició mental i personal. Ara falta la jurídica. Però tenim el convenciment que la farem, que la farem quan toca i tenim confiança en nosaltres mateixos i en els polítics que s’han compromès amb el poble. Aquest mes hem comprovat que som forts, que amb totes les dificultats del món ens mantenim units en l’objectiu.» Gener 2017 (80%) Febrer 2017 (84%) Marc 2017 (84%) Forcades, Teresa – Metgessa, teòloga i monja benedictina 70% «He passat aquest darrer mes a l’estranger i he pogut constatar com creix l’interès pel procés català i la plausibilitat que acabi amb la constitució d’un nou estat.» Gener 2017 (60%) Febrer 2017 (70%) Marc 2017 (*) Gabancho, Patrícia – Periodista i escriptora 77% «Estem estancats en aquesta etapa anodina de guerra de trinxeres, on s’avança un pam i es recula un altre pam. Hem d’esperar. La repressió judicial funciona com a estímul, però per molta gent –sembla mentida!—la petita inversió en la rodalia, que no deixa de ser rutinària, és un gest al qual agafar-se per buscar una tercera via que sabem que no existeix. El procés està embolicat i és de difícil lectura per aquells que no en són entusiastes. I això cansa. Però no hem perdut res de substancial, per bé que la CUP camina ran d’abisme mirant de fer descarrilar aquells que avancen per la carretera central. Ara bé, el blocatge del pressupost de la Generalitat per part del govern espanyol ens fa entrar en una fase qualitativament diferent, que avaluarem el mes vinent.» Gener 2017 (75%) Febrer 2017 (77%) Marc 2017 (77%) Gili, Eulàlia – Membre de l’ANC de Palamós 85% «Temps d’espera. Als dos bàndols es fan gestos per poder explicar el seu posicionament quan arribi el moment de la desconnexió. Ara tot dependrà del nostre parlament, del suport que hi donem la gent al carrer per a fer l’últim pas, i de la resposta que arribi des de l’exterior. Referèndum o referèndum (o DUI?) Pendents de data, pregunta i esdeveniments. Tots sabem que el límit el tenim marcat al setembre. Llavors crec que podem arribar al 100%, potser de cop.» Gener 2017 (50%) Febrer 2017 (80%) Marc 2017 (85%) Giner, Roser – Autora del bloc ‘Chào ông Viêt Nam‘ de VilaWeb i membre de l’ANC 97% «Només falten 183 dies i haurem votat. Els 72 diputats del nostre parlament i el govern de la Generalitat van complint els seus compromisos. Ens consolidem tots plegats. Una única opció: votar, guanyar i començar a bastir la república catalana. El govern espanyol i l’estat ens van aplanant el camí. I detecto més simpatia internacional cap a Catalunya. Un nou referèndum a Escòcia? El Brexit? Són ja una realitat. Això només pot ser positiu.» Gener 2017 (95%) Febrer 2017 (97%) Marc 2017 (97%) Ibarz, Mercè – Escriptora, periodista i doctora en comunicació audiovisual per la UPF 50% «Hi ha molta reacció de l’estat i l’agenda europea té més notícia del procés. Però el referèndum continua essent una incògnita: sobretot guanyar-lo. Encara més, aplicar-ne el resultat, si és positiu. I, més encara, fer-lo valdre si l’independentisme no el guanya prou. Tot el que el procés ha desvetllat i desvetlla s’ha de preservar. Confiar-se massa fa créixer la distància del somni.» Gener 2017 (60%) Febrer 2017 (65%) Marc 2017 (66%) Isern, Joan Josep – Crític literari, escriptor i autor del bloc ‘Totxanes, totxos i maons‘ de VilaWeb 88% «S’ha aprovat el pressupost, Margallo ensenya el llautó, la persecució judicial continua amb la intensitat habitual, Rajoy ve a Barcelona i fa el ridícul anunciant i prometent allò que Espanya –que no ens roba, eh?; no, senyora, no–, ens deu des de temps immemorial, ens impugnen el pressupost… En fi, l’estat fent mèrits i creant independentistes dia sí dia també. I la gent, callada i esperant el moment de fer el fet. És a dir, votar i fotre el camp. Perquè cada vegada està més clara la idea que una cosa és l’opinió pública –que sap perfectament què ha de fer– i una altra de ben diferent l’opinió publicada –espúria, interessada i mesella–. I el rellotge que no s’atura: tic, tac, tic, tac…» Gener 2017 (75%) Febrer 2017 (80%) Marc 2017 (84%) Lázaro, Pilar – Membre de l’ANC d’Olvan 80% «El temps va fent el seu curs i van passant coses molts greus. S’ha inhabilitat la democràcia. L’estat espanyol es permet de fer i dir el que li rota. Necessitem ja dia i pregunta. Estem molt cansats. Ja sabem que no deu ser fàcil, però s’ha de veure un moviment.» Gener 2017 (80%) Febrer 2017 (83%) Marc 2017 (83%) Llombart, Jofre – Periodista 53,3% «73 diputats sobre 135 (62 de JxSí, 10 de la CUP i un de CSQP) estan disposats a fer un referèndum encara que sigui sense esperar el permís de l’estat. Això és un 53% de les persones de qui ara depèn de fer aquest referèndum, amb el qual els catalans podrem votar. Sense aquesta majoria és impossible que s’expressi l’altra.» Gener 2017 (48%) Febrer 2017 (53,3%) Marc 2017 (53,3%) Lluís, Joan-Lluís – Escriptor 73% «L’aprovació del pressupost i la feina diplomàtica consoliden les posicions. Anem avançant en espera que vingui el temps que s’anunciï la data i la pregunta del referèndum. Llavors, molt probablement, tot serà més convuls i, potser, incert. Però amb data i pregunta tindrà molt més sentit que, per fi, comenci la campanya real del sí.» Gener 2017 (62%) Febrer 2017 (67%) Marc 2017 (69%) López Bofill, Hèctor – Escriptor i doctor en dret i professor de la UPF 70% «La coerció de l’estat espanyol ens acosta a la independència, per bé que ens aboca a un escenari més convuls que podria tenir conseqüències socials i econòmiques incertes.» Gener 2017 (50%) Febrer 2017 (55%) Marc 2017 (70%) Martí, Tomeu – Periodista 89% «Ara entram en la recta final del procés. En el moment de caixa o faixa, on caixa vol dir: tornar a la casella de sortida, eleccions autonòmiques, desmobilització de l’independentisme… I on faixa vol dir: aprovació de les lleis de desconnexió (i, per tant, independència de facto), convocatòria del referèndum i si es guanya o l’estat espanyol l’impedeix per la força, proclamació de la Independència. Ja hi ha, gairebé, totes les cartes damunt la taula: pressupost aprovat, el pastanagó de Rajoy en forma de ridícules promeses d’inversions, utilització política dels cossos de policia i judicials contra líders independentistes, guerra bruta al descobert i focus internacional encès i enfocat. Aquesta franja de l’11% que resta per assolir la independència es reparteix de la següent manera. Mitjans de comunicació: 1%; fermesa i cohesió del lideratge independentista: 1%; actitud i alineament del cos de Mossos d’Esquadra: 2%; alineament dels actors internacionals: 2%; i mobilització popular independentista: 5%.» Gener 2017 (80%) Febrer 2017 (85%) Marc 2017 (87%) Martínez-Vernis, Núria – Poeta 58,8% «Si augmenta és perquè la desobediència pot fer cap al diàleg de després. Tan sí com no passarà allò que hagi de passar, volent-ho més o menys. Però hi ha qui s’aplica i qui excedeix la procrastinació.» Gener 2017 (70%) Febrer 2017 (50%) Marc 2017 (40%) Mesquida, Biel – Escriptor i poeta 77% «Queda clar i ben clar que no hi ha cap possibilitat de diàleg amb Espanya. I la inhabilitació de Mas, Ortega, Rigau i Homs és tota una realitat jurídica que ens diu ben a les clares que no amollaran ni una micra. El discurs del cap d’estat espanyol a Barcelona de fa uns dies va ser una befa total: un insult! Veig una pujada lenta del procés d’independència que l’aprovació del pressupost de la Generalitat del 2017 em confirma d’alguna manera. Endavant amb coratge i intel·ligència!» Gener 2017 (90%) Febrer 2017 (60%) Marc 2017 (75%) Murlà, Josep – Membre de l’ANC del Baix Empordà 91% «Si voleu, dieu-me ingenu, però jo tinc el convenciment que anem avançant. Per això mateix crec que som més a prop de la independència que el mes passat. Les actuacions del govern espanyol van carregant-nos de raons per pensar que anem bé. Com aquella dita castellana: ‘ladran, luego cabalgamos’. A més, el procés es va internacionalitzant, i a les democràcies madures i consolidades se’ls farà cada vegada més difícil d’entendre la negativa constant i absurda per part del govern espanyol a l’exercici del dret de decidir del poble de Catalunya, o a la facultat del nostre parlament de consultar als seus ciutadans.» Gener 2017 (51%) Febrer 2017 (85%) Marc 2017 (90%) Obrador, Pau – Sociòleg, geògraf i professor a la Universitat de Northumbria 80% «Aquest mes ha començat el xoc de trens. L’estat espanyol ha activitat la maquinària de la justícia per a aturar les urnes catalanes. El preu serà molt més alt per a Espanya que per a Catalunya. Tal com va revelar Margallo, a Espanya li costa molts diners mantenir la via internacional sota control. Una via, per cert, cada vegada més incerta per a Espanya. Tanmateix, el preu més important a pagar és la seva pròpia credibilitat democràtica. Perquè no es tracta ja només de la inhabilitació d’Homs, Mas, Ortega i Rigau. La contrareforma judicial arriba ja a una piuladora que feia acudits sobre Carrero Blanco. Espanya no veu que, per guanyar, necessita posar damunt la taula una proposta democràtica i europeista. I mentre els trens agafen velocitat, Rajoy promet inversions ferroviàries mil vegades promeses que no arribaran mai perquè no passen per Madrid. Que el nostre tren arribi a bon port ja només depèn de la nostra determinació. El nostre deure és que el nostre tren no acabi com el tramvia de la Diagonal, interromput entre Macià i Glòries. Perquè si per la Diagonal no hi passa el nostre tramvia, hi passaran els seus tancs.» Gener 2017 (65%) Febrer 2017 (70%) Marc 2017 (70%) Olid, Bel – Escriptora i presidenta de l’AELC 57% «Rajoy fa el ridícul oferint quatre quartos; ja han inhabilitat Homs, Mas, Ortega i Rigau, i creix el suport internacional. A Europa comencen a tenir vergonya de fer veure que no passa res i demanen explicacions sobre les noves atribucions del Tribunal Constitucional, Margallo fa declaracions contradictòries… Hi anem anant.» Gener 2017 (51%) Febrer 2017 (51%) Marc 2017 (55%) Oliveres, Arcadi – Professor d’Economia a la UAB i activista 32% «Apuntaria dues coses. Per una banda, totes les acusacions que ha rebut CDC arran del cas Palau ajuden poc. I per una altra, i també molt important, parlem molt del referèndum però no del país que volem. No s’ha començat el procés constituent i, a parer meu, activar-lo animaria la gent.» Gener 2017 (37%) Gener 2017 (37%) Marc 2017 (37%) Otamendi, Martxelo – Periodista 73% «La tensió social es manté, sobretot, gràcies a l’acord pel pressupost i les decisions judicials contra Mas, Ortega, Rigau i Homs. Tot això és positiu pel procés. Tanmateix, l’efecte mirall que pot representar el referèndum d’Escòcia podria jugar en contra si finalment tornen a organitzar-lo de manera acordada amb el govern britànic.» Gener 2017 (48%) Gener 2017 (65%) Marc 2017 (70%) Pasqual, Gemma – Escriptora i vice-presidenta de l’Associació Cultural del País Valencià 80% «Per molt que Rajoy es disfressi de mister Marshall, no ens enganya, les infrastructures fan pena, i el corredor mediterrani ens acosta cada vegada més a Madrid. Espanya no és un bon negoci.» Gener 2017 (80%) Gener 2017 (80%) Marc 2017 (75%) Passola, Isona – Presidenta de l’Acadèmia del Cinema Català 75% «La sensació de proximitat a la independència incrementa lleugerament perquè l’aprovació del pressupost no és únicament un gest d’unitat de cara al tram final, sinó que habilita els recursos per a organitzar el referèndum.» Gener 2017 (65%) Gener 2017 (70%) Marc 2017 (70%) Peretó, Juli – Bioquímic i professor de la Universitat de València 90% «Mantindré el pronòstic en 90% perquè no sols no afluixa la pressió, sinó que augmenta: l’estat espanyol continua incrementant l’impuls centrífug cap a una república catalana en els fronts judicial, polític i mediàtic.» Gener 2017 (90%) Febrer 2017 (90%) Marc 2017 (90%) Pérez, Carmen – Sociòloga 50% «Aquest últim mes, malgrat la presentació d’algunes campanyes pel sí al referèndum (ANC, PDECat, ERC) i les inhabilitacions de Mas, Ortega, Rigau i Homs, sembla que encara no es respira massa ambient pre-electoral. Caldrà encara activar la mobilització ciutadana per a garantir el referèndum i la victòria del sí. També caldria que el govern anunciï la data i pregunta del referèndum.» Gener 2017 (50%) Febrer 2017 (50%) Marc 2017 (50%) Pijoan, Gerard – President d’Òmnium Eixample 70% «Hem aconseguit d’avançar gràcies a l’aprovació del pressupost. Quan la unitat civil independentista es trasllada en acords polítics amplis, tots avancem. També cal destacar el paper important que exerceix el Pacte Nacional pel Referèndum. I respecte de l’estat espanyol, aquest mes hem vist encara més la seva debilitat: les confessions de Margallo sobre comprar declaracions internacionals o l’enèsima oferta d’inversió en Rodalia com a proposta estrella de Mariano Rajoy. Finalment, en l’àmbit internacional, que Escòcia torni a posar el referèndum damunt la taula segurament ens ajudarà.» Gener 2017 (60%) Febrer 2017 (65%) Marc 2017 (65%) Pont, Albert – President del Cercle Català de Negocis 65% «Som on érem. És indiscutible que passen coses, algunes fins i tot amb cert pes històric. Però això no vol dir que tot allò que passa ens faci avançar significativament. Les coses que poden fer-nos avançar o retrocedir no surten necessàriament als mitjans.» Gener 2017 (65%) Febrer 2017 (65%) Marc 2017 (65%) Sabartés, Delfí – Membre de l’ANC Bellaterra 87% «Continua la partida. Jugades estratègiques, de posicionament, de guanyar credibilitat davant el món. Tant des d’aquí com des d’allà, s’actua amb mesura i s’evita de cometre errades. Un error pot ser letal. Juga a favor nostre el fet de marcar el ritme de la partida. Això genera nerviosisme en l’estat i el fa més vulnerable. No oblidem que l’estat també juga: prepotent, cerca la força –que la té– i hi confia. Malgrat l’assetjament de tota mena, segurament es continuarà així per si a darrera hora apareix el ‘diàleg’. Si no, els fets es poden precipitar; es pot passar del 87% al 100% ràpidament, en qüestió de dies. Mentrestant, cal fer camí.» Gener 2017 (85%) Febrer 2017 (87%) Marc 2017 (87%) Solano, Xavier – Politòleg 45% (*) Gener 2017 (40%) Febrer 2017 (45%) Tubella, Imma – Catedràtica de comunicació i ex-rectora de la UOC 77% Em ratifico amb el que vaig dir el mes passat. Tenim un govern que fa allò que ha de fer i un estat vagant per l’espai que fa allò que sempre ha fet: creure’s invencible, enganyar i manipular. I e més important, tenim una base social que no fallarà.» Gener 2017 (75%) Febrer 2017 (75%) Marc 2017 (77%) Ustrell, Ricard – Periodista 30% (*) Gener 2017 (25%) Febrer 2017 (28%) Marc 2017 (30%) (*) Ricard Ustrell i Xavier Solano no han pogut participar en aquesta onada i per a fer el càlcul, hem respectat la puntuació que van posar el mes passat.

Summary: La independència, tres punts més a prop, segons el termòmetre de VilaWeb


La Moncloa ha dit en un comunicat que només el ministre de Sanitat espanyol, Salvador Illa, és ‘l’autoritat competent’ arran de l’estat d’alarma per a ordenar l’enduriment del confinament d’Igualada i la Conca d’Òdena. Ahir el govern va anunciar que volia aplicar un confinament total a la zona perquè el brot del coronavirus 2019 encara no havia remès: 443 casos i 43 persones mortes. Al vespre, el BOE ha publicat la pròrroga del confinament de la Conca d’Òdena durant dues setmanes més. Tota la informació sobre el Coronavirus, minut a minut En el comunicat, la Moncloa afegeix que en tot moment ha seguit les recomanacions de l’Organització Mundial de la Salut (OMS) i que ha pres les mesures més dràstiques de la UE per contenir l’avanç de la malaltia. A més, ha demanat ‘unitat d’acció entre les administracions’ per continuar pel mateix camí. El batlle d’Igualada, Marc Castells, ha demanat responsabilitat a les institucions per solucionar la situació de la ciutat i de tota la Conca d’Òdena, on viuen unes 70.000 persones. En declaracions a Catalunya Ràdio, ha dit que la situació continua essent límit i que l’hospital requereix més material i personal: ‘Ens calen tests ràpids per a fer-los a tota la població.’ D’una altra banda, el conseller de l’Interior, Miquel Buch, ha dit a RAC-1 que la resposta de la Moncloa és decebedora: ‘Tenim dades molt alarmants i preocupants, i cal actuar d’una manera molt més dràstica a la Conca d’Òdena.’ També ha demanat a la població que es quedi a casa perquè en cas contrari el virus es propagarà més.

Summary: El govern espanyol impedeix a la Generalitat que endureixi el confinament de la Conca d’Òdena


Les empreses del Principat registren un nou rècord pel que fa a les exportacions. Durant el darrer mes de gener, van exportar un 9% més que durant el mateix mes de l’any passat, el que equival a 5.821,60 d’euros. Després del rècord històric d’exportacions que es va registrar l’any 2017 (amb 70.829 milions d’euros de vendes a l’estranger) el mes de gener comença l’exercici del 2018 amb un nou sostre històric després de registrar les millors xifres fins ara obtingudes en aquest mes des de l’inici de la sèrie històrica que comença l’any 2000. Amb aquestes xifres, el dèficit comercial a Catalunya es va situar al gener en un 28,4% més que el gener del 2017 (1.713,9 milions d’euros). El percentatge de creixement de les exportacions de les empreses catalanes és dels més elevats dels països de la zona euro, que en el seu conjunt van créixer el 9%, i per sobre de la Unió Europea, el 8,1%. A Alemanya, les exportacions s’incrementen el 8,6% i a França el 8%. Només Itàlia, amb el 9,5% més, registra un augment per sobre de Catalunya (9,04%). El principal sector exportador a Catalunya torna a ser el sector químic amb un increment del 14,2% (1.634 milions d’euros) en relació amb el gener del 2017. Les empreses de béns d’equipament van exportar per valor de 939,9 milions d’euros, el 3,6% més, i el sector de l’automòbil va exportar 921,9 milions d’euros, l’11,8% més.

Summary: Nou rècord de les exportacions al Principat


Quedem al seu estudi, un entresol lluminós del barri de Sant Antoni de Barcelona. Un únic espai, agradable, amb poques coses i amb una taula que sosté una baluerna que aixeca l’ordinador de treball a una altura de més de metre seixanta. Perquè Quim Monzó escriu bo i dret, per un problema de circulació a les cames. Ens rep d’hora, tot i que ell hauria volgut que encara ho fos més: comença a treballar abans de dos quarts de nou. L’article diari a La Vanguardia, perfeccionista de mena com és, li crema a les mans. S’ha afaitat la barba que duia i només s’ha deixat el bigoti. Diu que és el pas previ per acabar amb la cara neta de pèl. Abans d’arribar al seu estudi, hem comprat el diari per saber de què parla en la seva columna. És una d’aquelles columnes que li han sortit rodones: marca Monzó: ‘Per no parlar de pronoms febles’. Ens presenta un músic matemàtic italià, Lorenzo Bagliani, que ha fet una cançó, ‘Il congiuntivo’, que explica com s’ha d’utilitzar aquest temps verbal. Ens descriu el videoclip de la cançó: hi apareix una parella a punt de petonejar-se, però una frase mal escrita fa que ella fugi corrent. I Monzó es demana: hi ha gent que es nega a mantenir relacions sexuals amb algú que li agrada perquè fa servir una gramàtica infecta? Tot seguit ens demostra que sí, amb un estudi que ha fet el portal de cites online Zoosk. De manera que en una columna ens descobreix un artista singular, presenta una realitat lingüística deficient, trenca un tòpic (la gent escriu malament i això no inquieta ningú) i ho mostra com un fet social, vinculat a les relacions amoroses. Però aquesta entrevista no comença per la columna del dia ni per l’ofici de columnista, sinó per uns fets imprevists que s’esdevenen el dia abans: el dijous 15 de març, a primera hora, la Guàrdia Civil va entrar a la seu d’Òmnium en cerca de proves incriminatòries sobre el referèndum de l’1-O. A la seu d’Òmnium, on la Guàrdia Civil va retenir més d’una desena persones i se’n va endur material i ordinadors, vuit dies abans s’havia anunciat el Premi d’Honor de les Lletres Catalanes. I Monzó hi era per a respondre les preguntes dels periodistes. (Podeu llegir la segona part de l’entrevista) —He vist a Twitter que ahir vau seguir l’entrada de la Guàrdia Civil a la seu d’Òmnium. —Sí. Jo m’assabento de les notícies per mitjans digitals, perquè avui dia tot va tan ràpid, les notícies corren com no havien corregut mai. —Aquesta rapidesa, una riuada constant d’informació, us perjudica o us afavoreix, la feina? —Per a les columnes, et fa escriure d’una altra manera. Sobretot a aquells qui fan actualitat política. Jo els planyo, perquè poden fer un article sobre el que passa al matí, lliurar-lo a la redacció i l’endemà quan surt publicat ja no serveix de res, perquè tot ha canviat. Això abans no passava. Fa trenta anys, feies una columna sobre fets que havien passat dues setmanes abans. Tot anava molt lent. Ara tot s’ha accelerat. És bo? Sí, perquè estem molt més informats. Però als columnistes que escriuen de política els planyo. A mi, com que no escric de política, m’afecta poc. —I més enllà de l’articulisme? Us angoixa? —T’hi acostumes a la força, perquè no pots evitar-ho. A més, no hi ha res a fer, és així. Ja no serà mai més res com havia estat. Tens informació contradictòria de tot i has de valorar què és veritat i què és mentida, perquè cada cop te l’engalten més, fins i tot amb coses que no tenen a veure amb la política. Et poden estar explicant una gran bestiesa que creus que és mentida i és veritat i, al contrari, dónes per bones informacions que es demostren falses. Però això no és nou. Jo recordo que als anys vuitanta col·laborava a La Vanguardia, a la ‘reserva sioux’, aquelles planes que publicaven en català, i em vaig inventar un país. Era l’època que anava caient la Unió Soviètica i apareixien estats dels quals no havíem sentit parlar mai, com… el Quirguizistan. Ucraïna i Bielorússia els sabies, però molts no. I me’n vaig inventar un que es deia Devònia. Vaig inventar-me’n la història, l’himne, i comentava com n’era d’injust que es parlés tant de Txetxènia i ningú no parlés de Devònia. Recordo que la Rosa Maria Piñol em va trucar preguntant si aquest país existia. Me l’havia inventat, però podia existir un país d’aquests dels quals no sabíem res. Aleshores la base de dades de referència era l’Enciclopèdia Britànica. Però si l’Enciclopèdia Britànica no en parlava, encara podia ser que hi hagués un error. En canvi, avui dia tu t’inventes Devònia i en cinc minuts la gent sap que te l’has inventat, que no ha existit mai, perquè fent una cerca a Google no trobaràs res. —Sant Google. —Sant Google, això. —Però, així i tot, la informació a les xarxes és plena de rumors i mentides. —Sí, molts mitjans de comunicació actuals i jovenalla que va a la seva accepten qualsevol ‘moto’ que li venguin. L’escriptor Quim Monzó (fotografia: Elisabeth Magre). —Tornant a la Guàrdia Civil ocupant la seu d’Òmnium, vau repiular alguns missatges que em van agradar. N’he seleccionat tres. El primer de Cris (@gallifantes) que diu: ‘El jutge prohibeix manifestar-se davant d’Òmnium. Prohibit el dret de manifestació. Ja ha arribat.’ —És que a Twitter hi ha molta merda, però hi ha coses molt bones. És veritat: ja no et pots ni manifestar. És brutal! L’estat espanyol està molt desesperat. Amb el poder que té i les armes que té. Ells tenen armes! Nosaltres no en tenim. I a l’altra banda, nosaltres estem en la línia de dir: ‘Oh, quina gran creativitat! Sempre hi ha un gir en el guió. Però arriba un punt que d’aquests girs la gent ja n’està fins als nassos. La gent ha acabat fins al capdamunt de tantes pel·liculetes de James Bond. Però sí que és cert que ells, amb tot el poder que tenen, van desconcertats. I ara que en Puigdemont se’n va uns quants dies a Suïssa i el fiscal demana d’activar l’euroordre i Suïssa ja ha dit que no hi ha cap problema amb aquest individu… No hi ha res condemnable en la seva actuació. Això és un problema d’Espanya. És brutal. Passa que a Europa se li’n fot això, i se li’n fot tot. Tu creus que els que tenen el poder… caixa, cobri i a viure. Sempre ha estat així, veig. —En algun moment havíeu estat europeista? Us havíeu cregut l’Europa d’uns valors socials que feia millor el conjunt dels estats de la Unió? —Europeista què vol dir? Que Europa ens salvarà? No. A mi Europa no m’havia significat res. Jo sóc europeu perquè he nascut a Barcelona, però ja està. A mi el que m’agrada d’Europa és que, amb els quilòmetres recorreguts durant un dia, trobem unes quantes vegades que canvia el paisatge, la llengua i la cultura. No és com als Estats Units que has de conduir milers de quilòmetres perquè la cosa canviï mínimament. Aquí no, en un mateix dia de viatge et trobes cultures molt diferents. Això és bo, això està bé. Amb tot, avui dia també a Europa tot és igual: tot són botigues de roba Zara i cafès Starbucks. Europa segueix el ritme del món. Tot el món és així. La gent viatja però a tot arreu es troben les mateixes llambordes. Tot és el mateix. I a m’agradava l’Europa diversa. —Un altre repiulet que vau fer ahir, el dels portuaris de la CNT, dient: ‘On s’ha d’anar avui per a ser sediciós?’ Aquests portuaris són molt potents i van ser molt dignes amb tot l’enrenou que van haver de suportar amb els vaixells de la policia espanyola. —És el sindicat de portuaris de la CNT. Em sembla que apleguen tots els del port, no tan sols els estibadors. Sobretot els que fan les càrregues dels contenidors. Va ser sorprenent com en una situació com aquella dels ‘piolins’, ells anaven informant, va ser divertit. Aquests mantenen una actitud combativa. I ho fan molt bé, tenen gràcia. Jo vaig tenir un company d’escola, quan estudiava a les Escoles Perpinyà de Sants, que va deixar embarassada la nòvia, se’n van anar a viure junts i es va fer estibador, perquè la seva família era de la Barceloneta i devia tenir parents que treballaven al port. Des dels disset anys que treballava descarregant contenidors. Ho dic perquè els portuaris són una gent que la seva vida és treballar i que no els donin pel sac i que no els humiliïn ni els trepitgin els drets. A més, se solidaritzen amb tothom que té problemes amb l’autoritat. —En aquest sentit s’assemblen amb els bombers. —Sí, perquè els bombers sempre han estat un cos estimadíssim per la gent, perquè ningú no ha vist mai un bomber fotent cops de porra a ningú. Tothom ha vist els bombers quan hi ha hagut un incendi a casa, agafant els nens i traient-los a fora. És un cos que sempre ha estat estimat. A banda, pels volts de l’1 d’octubre van plantar cara als ‘robocops’ aquells. La imatge era brutal, el món flipava. I per això els van cridat l’alto, perquè havien sortit a manifestar-se amb l’uniforme. —Hi ha aquella fotografia dels bombers enfilats al terrat del Museu d’Història de Catalunya, que ha quedat gravada en l’imaginari. —En Mas-Colell va dir una cosa ara fa un mes o mes i mig: el moment important és l’1-O per les imatges que conté, per la gent enfrontant-se sense armes i sense res a uns tios que anaven a hostiar i obrir el cap de qui fos. —No creieu que l’1-O és un fet tan significat, de tanta força, que ha passat a marcat la nostra història recent i com a referent hi serà sempre? —Sí, però, aviam, per a molts és el gran dia, però per a gent que som més grans, recordem manifestacions del gener o el febrer de l’any 1976 que van ser impressionants. Després es van diluir. Amb l’1-O passarà igual. Quedarà en la història però passarà un temps i… que la gent no es pensi que això no ha passat mai. Coses així han passat sempre, estem així de tota la vida. Ja eren això els merders dels anys trenta, que no els he viscut. Jo els he après de la gent gran, dels meus pares que m’ho explicaven. Amb això passarà igual. —Creieu que es diluirà. —És clar que es diluirà. Com a punt d’inflexió va ser perfecte, però tal com van les coses… A veure quin govern de la Generalitat hi haurà, si serà fet amb el patronatge a mida de la Moncloa, i de la Zarzuela, és clar. Perquè una altra cosa va ser el discurs famós del senyor aquell del dia 3 d’octubre. Amb una ràbia que li pujava dels budells! Jo al·lucinava. Però també ens n’oblidarem. Mira, jo recordo fa uns vint anys, en el programa ‘Persones humanes’ de Miquel Calçada, els guionistes van decidir que els joves ja no sabien qui era Franco. I era veritat. Per a nosaltres Franco era un referent, negatiu evidentment, però referent. Però per als joves no. I el programa va aplegar en Manolo Vázquez Montalbán i en Fabián Estapé en una taula rodona divertidíssima, explicant als nens qui era Franco. Va ser un programa boníssim, perquè estava pensat per explicar-los qui era Franco. És que les generacions van una rere una altra. I el que per a una generació ha estat importantíssim, per a la generació següent ha estat menys important i l’altra ja pregunta: ‘De què em parla?’ —Doncs abans que es dilueixi l’1-O, us volia demanar: l’actitud de la gent, de resistència pacífica, defensant unes urnes, perquè ‘no pot ser que no em deixin votar’… —Vaig veure molts casos de gent que no estava a favor de la independència però que es va indignar. Escolta’m, els britànics s’ho van manegar bé amb Escòcia: van permetre un referèndum, el debat es va perdre, és clar, perquè hi havia totes les campanyes de la por sobre els pensionistes, perquè en general els vells estan cagats, perquè ja el fet de ser vell és una desgràcia, t’ho dic jo. I així i tot els va anar pels pèls. Però els britànics ho van fer d’una manera elegant. No com aquí, enviant la policia a cops de porra i les forces armades fent-se el xulo pels carrers, amb els tancs amunt i avall. —Sí, però us volia preguntar si considereu que aquell dia hi va haver una acció de revolució. Sense la força i determinació de la gent, no seríem on som. —A mi aquestes paraules, ‘revolució’… Mira, jo no parlo de política perquè no hi entenc, igual que de futbol. No sé analitzar un partit, només et sabré dir: ‘S’obren molt per les bandes’, que és el que sento que diu tothom. I en política, igual. Per a mi una revolució com Déu mana acaba com la francesa. —No heu considerat que potser les revolucions avui es fan d’una altra manera? —Jo em perdo. És revolució?, és revolta? —Es prefiguren dues revolucions que podrem viure en el nostre temps: la revolució que ens portarà a la República i la revolució feminista. Són una altra mena d’armes les que s’usen. —Una revolució feminista amb armes, estaria molt bé. —Ha, ha, ha. —No sé què dir-te. Jo el que he vist és que amb això que es diu que el 8 de març va significar un canvi radical, doncs, sí, veig que molts partits que abans feien mutis, ara s’hi apunten. Rivera mateix, ara resulta que és un líder feminista. Però, a què durà aquesta situació? No ho sé. I hi ha la posició del ‘dontancredisme’… Saps qui és el personatge de Don Tancredo? —Digueu, digueu. —En els toros, en alguns llocs, també al Vallespir, sortia un personatge que es col·locava enmig de la plaça, tot vestit de blanc, amb un barret com d’arlequí, però tot blanc. Aleshores deixaven anar el toro. La gràcia era que el toro no l’identifiqués com a humà. I s’estava allà com una estàtua. Jo amb els tics no podria fer de Don Tancredo. I això és el que fa Rajoy, no enfrontar-se mai a res i veure-les passar. S’ha repetit mil vegades, no m’ho he inventat jo. I Espanya feia de Don Tancredo, però ara ha començat a hostiar altra vegada. No és que per primera vegada hagi tret les porres, sempre les ha tingut a la mà i les ha fet servir o no segons li interessava. Quim Monzó (fotografia: Elisabeth Magre). —Un últim piulet que vull destacar que vau repiular ahir, d’Amadeu Brugués. —Oh, Amadeu Brugués! El meu líder polític és Amadeu Brugués. Per què t’ho dic? Perquè els sentiments, tu ja notes quins són, però sobretot els treu el dramatisme; la cursileria, la inflamació… No és negatiu a res d’això, simplement no vol contribuir a l’allau de tòpics i tòpics que corren, alhora que amb la ironia dóna més força als seus comentaris. —Us coneixeu personalment? —Sí. Ens coneixíem només de Twitter, però fa un programa setmanal de ràdio, a Ràdio Ateneu del Clot, amb Lo Guerra i alguns altres animals que corren per aquesta xarxa. És un personatge extraordinari, en sap un colló de llengua, però la major virtut que li trobo és que sempre hi posa una mica de gel i ironia, ironia i ironia. —Doncs ahir deia: ‘Esmorzar amb porres ja és més tradicional a Catalunya que a Madrid.’ —Això és una frase extraordinària per iniciar un article. Què és la porra a Madrid? Mira, jo no l’havia tastat mai fins aquest gener. Per Sant Antoni aquí davant de l’estudi s’hi posa la fira amb tot d’atraccions i s’hi va posar una xurreria que porten uns ucraïnesos. En aquesta xurreria vaig tastar les porres. Són diferents dels xurros. Hi ha patates fregides i també fan xuixos, tot i que no són de la mateixa qualitat que els que fan les pastisseries, però això costa molt de trobar. Jo sort en tinc d’una a prop, aquí a Sant Antoni, carrer Sepúlveda amb Viladomat. Una pastisseria que es diu Calderón. America Sánchez, que vivia si no m’equivoco a Vallvidrera, baixava a comprar en aquesta pastisseria. És que tots els pastissos i pastetes són… És una família simpatiquíssima. Ara, si tens diabetis, val més que no t’hi acostis. —De moment, no. —Jo ho dic per mi. —Sortosament, l’humor no ha deixat de ser present aquests mesos tan durs des de l’1-O. —I això ens ha salvat. Algun dia, un d’aquests jovencells que han de fer una tesi doctoral o aquestes mandangues, ho hauria d’estudiar d’una manera seriosa. Aquest component d’humor ha ajudat tant, tant! Ha ajudat més que els més abrandats, que quan obren la boca diuen unes bestieses que fan dubtar que vagin pel bon camí. ‘Polònia’ ha fet una feina per treure’s el barret. Aquest programa que es diu ‘Està passant’, amb el Toni Solé, Òscar Andreu i Jair Domínguez, és mel i és reconfortant pensar que si el país és una mica així, ja ens va bé. I ‘La competència’, fa molts anys que dura, però tots aquests mesos ha estat un referent per a pensar que el cervell encara funciona. —Després de l’1-O a la majoria ens va costar molt de tirar endavant amb la feina. Aixecar els articles aquella tardor us va costar? —Molt. A més hi havia una cosa: tenia la ràdio engegada, però si volia llegir premsa, no puc tenir la ràdio engegada. I per posar-te a escriure, havies de tancar la ràdio, tancar tots els accessos a mitjans digitals, perquè constantment anaven sortint coses. Costava molt aixecar un article, encara que no parlessis de política. No podies estar-te’n, de controlar què passava, perquè cada quinze minuts canviaven les coses.  Podeu llegir la segona part de l’entrevista: Quim Monzó: ‘Diuen: “No vull” Però de què em parles? No vol que l’aixafi un cotxe o no vol menjar peres? Ah: No en vull!’ (i II)

Summary: Quim Monzó: ‘L’estat espanyol està molt desesperat’ (I)


A mesura que s’acosta el divendres 21 de desembre, es van concretant les múltiples mobilitzacions de protesta contra el consell de ministres que el govern espanyol farà a Barcelona, a la Llotja de Mar, coincidint amb el primer aniversari de les eleccions del 21-D. L’ANC, que ja va dir que la protesta no seria ‘ni un cercle ni un llaç de llum’, ha anunciat a Twitter que faran una concentració massiva de vehicles a Barcelona. ‘Direm ben clar que no són benvinguts’, ha dit l’entitat, que pot voler col·lapsar el centre de la ciutat. ⬛⬜El #21D, units i organitzats: ⏰De bon matí sortirem d’arreu amb cotxe 🚗 i tranquil·lament anirem cap a BCN a fer una concentració massiva de vehicles 👉Direm ben clar que no són benvinguts 🕘A les 9 serem amb #RogerEspañol a la Ciutat de la Justícia Protestar és un dret! pic.twitter.com/YB5HwFX9TI — Assemblea Nacional 🚩 (@assemblea) December 13, 2018 Aturada de país: La vaga general que convoca la Intersindical-CSC Els CDR defensen que s’ha de seguir el model de l’Escola Industrial, Torroella, Santpedor, Deltebre i Sallent el matí del primer d’octubre. I apel·len a la ‘intel·ligència col·lectiva i organització’. Amb el lema ‘El 21-D serem ingovernables’, fan una crida a concentrar-se a primera hora del matí a la Llotja de Mar, on es reuniran els ministres del govern de Sánchez. Totes les protestes contra el consell de ministres espanyol del 21-D a Barcelona Per la seva banda, Òmnium ha convocat un acte polític amb el títol ‘Consell Popular de Ministres’ a les onze del matí del mateix 21 de desembre davant de l’Estació de França. Hi participaran diverses entitats de la societat civil de l’àmbit dels drets humans, de la cultura i l’educació. L’entitat fa una crida a ‘protestar de manera pacífica i determinada’ per la presència del govern espanyol a la capital catalana i a ‘fer sentir la veu al carrer’.

Summary: L’ANC proposa una concentració de cotxes multitudinària a Barcelona el 21-D


La vice-secretària general del PSOE, Adriana Lastra, ha rebutjat avui la possibilitat de concórrer en coalició amb Compromís a les eleccions al senat espanyol del 28 d’abril i ha subratllat que els socialistes es presentaran a les espanyoles amb les seves pròpies sigles. Si en les espanyoles de 2016 Compromís va concórrer al congrés espanyol en coalició amb Podem i Esquerra Unida, aquesta aliança s’ha descartat per al 28 d’abril. No obstant això, la formació valenciana va proposar una coalició amb PSPV i Podem per al senat, on hi ha llistes obertes i regeix el sistema majoritari. ‘Des de Compromís apostem per l’aliança per al senat’, ha explicat al congrés espanyol el portaveu de la formació valenciana, Joan Baldoví, recordant que el PP es va fer amb el 75% dels senadors valencians tot i sumar menys del 35% dels vots en el País Valencià. Però la portaveu parlamentària del PSOE, Adriana Lastra, també als passadissos del Congrés, ho ha descartat de pla: ‘Som un partit de 140 anys d’història i ens vam presentar a tot Espanya com el PSOE – ha remarcat -. Nosaltres som el PSOE i aquest partit es presenta amb les seves sigles’. Ximo Puig, sobre l”entesa’ al senat: ‘Seria bo que se superaren els blocs i per açò és bo que cadascú propose’

Summary: El PSOE rebutja la coalició amb Compromís per al senat espanyol


Nit de treva a Gràcia. Els manifestants del Banc Expropiat van decidir fer una pas enrere i organitzar un repic de cassoles. No hi va haver desplegament policíac i tampoc es van registrar aldarulls. A la tarda, abans del repic, membres del banc van cobrir el quiosc de la plaça de la Revolució amb paper perquè la gent pogués expressar la seva opinió ‘amb respecte’. A les portes del local, doblement tapiades pels mossos, s’hi podien llegir instruccions sobre com recuperar el banc. El quiosc que recull les opinions dels veïns Cap a les deu de la nit va començar la repicada de cassoles. El seguiment, en un principi, va ser minoritari i bàsicament a peu de carrer. Algunes persones, a falta de cassoles, feien repicar claus, coberts o fins i tot les mans contra parts del mobiliari urbà: baranes, papereres, senyals de trànsit, etc. A diferència d’altres nits, els bars no van retirar les terrasses. Els manifestants es van concentrar sobretot al voltant del quiosc, on va tenir lloc un dels moments més tensos de la nit. Un veí va estripar el paper que el cobria i es va encarar amb alguns manifestants, acusant-los de fer un ús innecessari de la força. Els manifestants s’ho van prendre de broma i van reconstruir el ‘mural de l’opinió’. La repicada va agafar força quan un grup d’un centenar de persones –provinents de la plaça de la Virreina– es van ajuntar a la protesta portant una pancarta que deia: ‘Solidaritat amb el Banc Expropiat. Veïna no estàs sola, repica la cassola’. Des dels balcons, alguns veïns es van afegir a la protesta. Poc després, la concentració es va desplaçar a les portes del Banc Expropiat. En aquest moment es va produir un segon moment tens: uns manifestants van agredir un parell de periodistes de TV3. A les portes del local, els manifestants van penjar la pancarta i van continuar fent soroll. Alguns van aprofitar les xapes que havien instal·lat els mossos per evitar una nova ocupació. Minuts després, la concentració es va dissoldre. Pancarta davant del Banc Expropiat

Summary: Desenes de persones participen el repic de cassoles pel Banc Expropiat


El president de la Generalitat, Quim Torra, accepta les recomanacions del Síndic de Greuges i retirarà els llaços grocs i les estelades de la Generalitat i els edificis dels departaments. De fet, Torra s’havia compromès a seguir les instruccions de Rafael Ribó, que aquesta tarda ha avalat les ordres de la Junta Electoral espanyola: ‘El govern va acordar dimarts que, més enllà de la seva voluntat política, se seguirien les recomanacions de la Sindicatura de Greuges, mantenint un respecte ple a la llibertat d’expressió’, ha comunicat la Presidència de la Generalitat. El president estudia de fer visible el suport als presos polítics amb més elements, com ara penjar al balcó del Palau de la Generalitat llaços blancs amb un traç vermell, que signifiquen democràcia i llibertat d’expressió. El síndic ha comunicat aquesta tarda que coincideix amb l’argumentari de la Junta Electoral i ha apel·lat a la necessitat ‘excepcional’ de preservar la neutralitat ideològica durant el període electoral. Ribó ha explicat que el 15 de març ja es va adreçar al president de la Generalitat, Quim Torra, mitjançant una resolució per a recomanar-li que acatés la petició de la junta. ‘Arran dels aclariments sol·licitats per part de Presidència de la Generalitat, el Síndic s’hi ha tornat a adreçar per donar resposta a les qüestions plantejades. La institució vol deixar clar que es tracta d’una mesura temporal i que només ha de tenir vigència durant el període electoral’, ha aclarit. Ribó ha dit que no va publicar la resolució divendres perquè Torra li va sol·licitar aquests aclariments. Va ser ahir quan el president, arran de l’exigència de la Junta Electoral de retirar els llaços, va dir que faria allò que digués el síndic, sense revelar que ja sabia el contingut del document. La Junta Electoral es reunirà demà a les 17.00 per decidir sobre la qüestió. Hi ha la possibilitat que denunciï Torra a la fiscalia.

Summary: Torra accepta la recomanació del Síndic i retirarà els llaços grocs de la Generalitat


El tribunal Suprem espanyol ha rebutjat de suspendre l’acord de la Junta Electoral espanyola (JEC) de retirar els llaços grocs dels edificis públics, com sol·licitava el president de la Generalitat, Quim Torra. Fonts de l’alt tribunal han precisat que la sala tercera ha rebutjat la mesura de suspendre de manera immediata la decisió de la JEC, que dijous passat va ordenar retirar aquesta simbologia de qualsevol edifici públic de la Generalitat. Els magistrats eviten d’aquesta manera d’adoptar una decisió immediata, com reclamava Torra, en un recurs, i obren un període de deu dies ara perquè la JEC presenti al·legacions. Al seu recurs, Torra demana que se suspenguin els acords adduint que la JEC ha incorregut en un suposat delicte de prevaricació en adoptar decisions manifestament injustes i arbitràries. El Suprem respon d’aquesta manera a la primera pretensió de l’escrit que la Generalitat va presentar divendres passat, que incorporava la petició de l’adopció de mesures urgents, fet que obligava els magistrats a resoldre la qüestió en un termini màxim de 48 hores i sense necessitat d’escoltar les parts. Queden per resoldre encara la resta de peticions, això és l’adopció de possibles mesures cautelars i la petició de fons de deixar sense efecte els acords de la JEC que prohibeixen l’exhibició de llaços grocs i d’estelades adduint que són símbols ‘partidistes’, així com la decisió de traslladar el cas a la Fiscalia. Al seu escrit davant el Suprem Torra acusa la Junta Electoral espanyola de prevaricar per adoptar mesures que sap injustes. En un comunicat que va fer públic el mateix divendres, el president assegurava que defensaria la llibertat d’expressió i assumiria totes les conseqüències que es derivessin d’aquesta actitud. La JEC va denunciar el president davant la Fiscalia perquè aquesta obri un procés penal per desobediència. Divendres la Fiscalia General de l’estat va ordenar a la Fiscalia Superior de Catalunya que presenti una querella contra el president de la Generalitat. Torra es pot enfrontar a un procés penal per desobediència, com el que va servir per inhabilitar la batllessa de Berga, Montse Venturós, condemnada a sis mesos d’inhabilitació a instàncies de la Fiscalia per negar-se a despenjar l’estelada del balcó de l’Ajuntament durant les campanyes electorals del 2015.

Summary: El tribunal Suprem espanyol manté l’ordre de retirar els llaços grocs dels edificis de la Generalitat


Inés Arrimadas ha guanyat les primàries de Ciutadans (Cs) a la presidència del partit amb el 76,91% dels suports. Arrimadas assumeix el relleu d’Albert Rivera, que va deixar el càrrec l’endemà de les eleccions espanyoles. La nova presidenta de Ciutadans ha rebut 9.481 vots, mentre que la candidatura de Francisco Igea, s’ha quedat amb 2.752 (22,32%). Per la seva part, Ximo Aparici, tan sols ha tingut 94 vots (0,74%). Segons ha informat Ciutadans, en un comunicat, la participació en aquest procés de primàries ha augmentat en més de 25 punts respecte a l’anterior, celebrat el 2017. Han votat 12.328 vots i un 59,5% dels afilats, d’un cens total de 20.713. El vot telemàtic ha estat l’opció pel 58,41% dels militants, mentre que la votació presencial en urna ha estat triada per l’1,11% del total.

Summary: Arrimadas serà la nova presidenta de Ciutadans


La portaveu d’ERC, Marta Vilalta, ha assegurat que el seu partit es planteja presentar finalment una esmena la totalitat al pressupost del govern espanyol. ‘En un percentatge molt alt s’acabarà presentant’, ha assegurat en roda de premsa a la seu dels republicans. La decisió final es concretarà els dies vinents, però ERC està ‘molt en la línia’ del que ja han demanat també les seves joventuts, Jovent Republicà: que no se’n permeti la tramitació. Els republicans, que lamenten que no hi hagi hagut ‘moviments’ de Pedro Sánchez en clau d’autodeterminació i fi de la repressió, reiteren que, per a ells, el debat de fons no és de partides sinó de ‘drets, democràcia i llibertats’. Els republicans denuncien de nou, doncs, que no hi ha hagut cap canvi polític des del govern de Pedro Sánchez, sinó que es manté una ‘situació d’excepcionalitat’ a Catalunya. ‘Diem “sí” als drets, llibertats i la democràcia, i això va vinculat a un “no” als pressupostos que no serveixen per acabar amb una vulneració’ d’aquests drets, ha afegit la portaveu d’Esquerra. I per això Vilalta, insisteix a reclamar a Sánchez una ‘resposta política i la fi de la repressió’ com a ‘canvi radical’ de les seves propostes per obrir-se a un “sí” als números que Hisenda ha presentat aquest dilluns al congrés espanyol.

Summary: ERC es planteja presentar esmena a la totalitat del pressupost espanyol


El Ministeri de Defensa espanyol ha obert una informació reservada sobre el cap de l’Exèrcit de Terra Marco Santos Soto per hvar signat un manifest antifranquista. El text, en què es tracta de ‘genocida’ al general Francisco Franco, es va promoure en resposta a l’escrit impulsat per militars retirats i a la reserva que exalta la figura del dictador. Segons que han informat a Europa Press fonts del ministeri espanyol, que ja va obrir una investigació sobre cinc reservistes que van subscriure el document en suport a Franco, actuarà ‘igual’ en el cas d’aquest terme. No obstant això, han precisat que a l’estat el terme actualment en actiu, el procediment serà ‘diferent’. En comptes d’obrir el procediment la ministra Margarita Robles, ho farà el superior directe del cap, qui haurà de nomenar un instructor per a la informació reservada —en el cas dels reservistes, va ser Robles qui va designar al tinent general Miguel Ángel Villarroya per a la instrucció. Els militars en actiu i els reservistes no poden expressar opinions polítiques, al contrari que els militars retirats, motiu pel qual Defensa no investigarà la resta dels militars que han donat suport a un o altre manifest. El portaveu del manifest de repulsa a Franco creu que el ministeri s’equivoca El capità espanyol retirat Arturo Maira, portaveu dels ‘militars democràtics i antifeixistes’ signants del manifest, creu que el ministeri està ‘profundament equivocat’ per obrir la investigació. En declaracions a Europa Press ha dit que no en té constància oficial, però ha advertit que qualsevol càstig per ‘defensar la democràcia i anar contra el franquisme’ demostrarà que Espanya ‘no és un país democràtic’. Maira creu que ha de distingir entre un manifest que ‘posa una línia vermella al poble espanyol, com és el no exhumar les restes de Franco’ i un altre que ‘defensa la democràcia’. ‘El Ministeri de Defensa sempre ha concedit massa a militars franquistes’, ha lamentat Maira, i ha avisat que pròximament s’uniran a l’escrit que ell promulga ‘més persones en actiu que es van a unir en favor de la democràcia’.

Summary: El Ministeri de Defensa espanyol investiga un militar per haver signat un manifest antifranquista


El Tribunal Suprem Electoral (TSE) de Bolívia ha inhabilitat la candidatura a senador del president Evo Morales de cara a les eleccions del 3 de maig, mentre que ha donat el vistiplau a la de l’ex-ministre d’Economia Luis Arce, candidat a president pel partit del cap indígena, Moviment al Socialisme (MAS). Segons ha explicat el president del TSE, Salvador Romero, Morales no compleix el requisit de residir a Bolívia per a presentar-se als comicis com a senador per Cochabamba, han informat mitjans bolivians. Pel que fa a Arce, l’organisme electoral ha informat que ha desestimat la demanda per incompliment de requisits que s’havia interposat contra ell, per la qual cosa està habilitat per concórrer en les eleccions generals. D’altra banda, també s’han inhabilitat les candidatures de Diego Pary, també del MAS, i Mario Cossío, candidats a senadors per Potosí i Tarija, respectivament. Finalment, el TSE ha vetat la candidata a la presidència pel Front per a la Victòria, Jasmine Barrientos.

Summary: La junta electoral de Bolívia veta la candidatura de Morales a les eleccions