El president del Consell General del Poder Judicial (CGPJ) i el Tribunal Suprem espanyol, Carlos Lesmes, ha aprofitat la inauguració de l’any judicial per criticar les decisions dels tribunals europeeus que no han lliurat per rebel·lió el president Carles Puigdemont i els consellers exiliats. Segons Lesmes, han interpretat de manera ‘unilateral’ preceptes jurídics que són ‘autònoms’ provocant una ‘greu incertesa’. ‘Aquestes decisions han provocat la generalitzada percepció d’una irremissible pèrdua de virtualitat de certs instruments de cooperació judicial’, ha manifestat. A més, Lesmes ha lamentat els ‘atacs personals’ a magistrats i ha retret que les crítiques a les seves decisions (com per exemple les resolucions de Llarena o la sentència de la Manada) no només vinguin de la societat sinó també de l’estament polític. En aquest sentit, considera que és ‘censurable’ en el marc de la ‘normalitat i del respectes institucional’. Per això, ha recamat ‘responsabilitat i comprensió’ a totes les institucions per vetllar per la independència dels tribunals. Sobre Catalunya, també ha dit que quan la constitució espanyola ‘resulta colpejada no es pot renunciar a defensar-se’ i ha reconegut que, en l’efemèride dels 40 anys de la constitució, l’estat travessa per un dels ‘moments més delicats de la històrica recent’. També ha dit que els atacs a la constitució fan al poder judicial ‘més fort’. Independentisme i postveritat A més, relaciona l’independentisme amb la ‘postveritat’ i ha afirmat que l’actuació del poder judicial ha evitat danys majors. ‘Davant la postveritat, que persegueix la impunitat sota l’aixopluc aparent de la voluntat popular, els ciutadans han d’adonar-se de que la resposta del poder judicial s’encamina a evitar el dany que suposa desarticular ni més ni menys que tot un pacte de convivència intergeneracional’, ha declarat. ‘Si la resposta no es produís l’efecte seria demolidor’, ha afegit.

Summary: Lesmes acusa els tribunals europeus d’interpretar de manera ‘unilateral’ les euroordres i de generar ‘greu incertesa’


El jutge del Tribunal Suprem espanyol Pablo Llarena ja considera pràcticament perduda l’extradició de Carles Puigdemont. Això es desprèn d’aquest article que publica avui el diari El País, segons el qual hi ha ‘molta preocupació i escepticisme’ arran de la decisió de la setmana passada del tribunal de Slesvig-Holstein, que va refusar l’extradició per rebel·lió o sedició tal com li demanava el jutge espanyol malgrat unes ‘noves proves’ aportades contra Puigdemont que van ser totalment desestimades. Els jutges alemanys han prorrogat trenta dies la decisió definitiva sobre la petició de lliurament, després dels seixanta dies preceptius, durant els quals Llarena i la fiscalia espanyola han maldat per a fer veure a les autoritats alemanyes que el primer d’octubre hi va haver violència independentista. Sense reeixir-hi. Ni malversació… I això no és pas tot: els jutges alemanys van expressar dubtes molt seriosos sobre la possibilitat de lliurar Puigdemont per malversació. Però abans no passi això, el Suprem sembla que prepara el terreny per a explicar la previsible derrota de la manera menys dolorosa possible. Si més no, es desprèn de la informació d’El País, que diu que Llarena ‘refusaria i no acceptaria el lliurament de Puigdemont si només fos per malversació.’ Descartada la rebel·lió pels jutges alemanys, Llarena va fer un gran esforç per mirar de demostrar que hi havia hagut, almenys, malversació, i es va fer córrer que el delicte de ‘malversació continuada de diner públic’ era castigat amb dotze anys de presó, no pas gaire menys que la condemna per sedició. D’ací ve la topada de Llarena amb Cristóbal Montoro, quan el ministre d’Hisenda repetia –ell, que tenia tot el control de les finances catalanes– que no s’havia destinat ni un euro públic a l’organització del referèndum. Però ara fins i tot Llarena desisteix d’això, segons el diari. ‘A la pràctica, Puigdemont podia quedar impune –diu El País– perquè n’hi havia prou que algú li pagués la quantitat malversada (gairebé dos milions d’euros) i no hauria d’anar a la presó. Per això va ser desestimat.’ Aquesta explicació, que el Suprem fa arribar a El País perquè la difongui, pretén avançar-se a la probable negativa dels jutges alemanys a lliurar Puigdemont per malversació. Ni recurs a Luxemburg… La marxa enrere de Llarena va més enllà, encara. Perquè quan va rebre el primer cop del tribunal de Slesvig-Holstein –és a dir, quan el tribunal va dir que no veia pas possible l’extradició per rebel·lió–, el jutge va anunciar la intenció de recórrer al Tribunal de Justícia de la UE, a Luxemburg. ‘Ara fins i tot Llarena dubta si anirà al Tribunal de la UE perquè, arribat el cas, determini si Alemanya ha interpretat correctament l’euroordre’. Nombrosos experts ja van avisar aleshores que el recurs que pensava presentar Llarena no tenia fonament. La part més sorprenent de la informació d’El País són les declaracions que recull de ‘fonts del Suprem’, amb un to molt irritat i posant de manifest el caràcter alliçonador de les mesures cautelars i de les acusacions per les quals es processa els dirigents independentistes: ‘Acceptar Puigdemont només per un delicte patrimonial, a part que suposaria un greuge per als processats no fugats, generaria un missatge erràtic: que els separatistes pensin que tot el que ha passat en els mesos de setembre i octubre passats al parlament i al carrer surt de franc i que, per tant, no és delicte de fer un referèndum il·legal si es fa amb diners privats. Per això, no acceptarem portar-lo si Alemanya el lliura només per un delicte patrimonial; que es quedi a Alemanya o allà on sigui, el pròfug.’ I afegeixen que ‘no entenen com un tribunal inferior provi d’esmenar el Tribunal Suprem d’Espanya.’ Ara, ahir el mateix diari publicava una informació sobre la dil·latació del termini per a decidir sobre l’extradició de Puigdemont, que incloïa el punt de vista d’un expert en temes d’extradicions que quedava força amagat. Deia l’advocat Nikolaos Gazeas que compartia el punt de vista del tribunal alemany per a no lliurar Puigdemont per rebel·lió ni per ‘desordres públics’ o sedició. Com pot ser que ni a Alemanya ni a Bèlgica els jutges respectius no hagin subscrit el relat i les acusacions que fa la justícia espanyola? Segons els Suprem, aquesta és l’explicació: ‘Hi ha el convenciment que els dirigents separatistes han aconseguit imposar el seu relat “infestat de mentides” a gran part de l’opinió pública belga i alemanya, i que els jutges d’aquests països no n’han estat immunes.’

Summary: Llarena i el Suprem comencen a justificar la derrota contra Puigdemont


El Tribunal Constitucional espanyol ha suspès cautelarment part d’una resolució del parlament que torna a ratificar el dret d’autodeterminació i ha advertit el president de la Generalitat Quim Torra, els consellers del govern i els membres de la mesa del parlament de ‘responsabilitats penals’ si no ‘impedeixen’ iniciatives que ‘eludeixin’ la suspensió. El ple del tribunal ja va advertir el president del parlament, Roger Torrent, la setmana passada i ara avisa també l’executiu català de les conseqüències de ‘no fer cas’ al TC. El ple del tribunal ha admès a tràmit l’incident d’execució del govern espanyol aprovat divendres pel consell de ministres contra una resolució del parlament aprovada al ple de política general del 26 de setembre. La suspensió es deu al fet que l’executiu espanyol ha reclamat que s’apliqui l’article 161.2 de la constitució espanyola que deixa sense efecte qualsevol llei, acord o normativa autonòmica impugnada per l’estat. El TC encara s’haurà de pronunciar sobre el fons de la qüestió.

Summary: El TC suspèn les resolucions sobre l’autodeterminació i amenaça el govern i la mesa del parlament


El ministre espanyol d’Afers Estrangers en funcions, José Manuel García Margallo, ha admès a les Nacions Unides que el procés català ‘avança a tota màquina’. En una trobada amb periodistes, ha assegurat, citant Francesc Cambó, que Catalunya només serà independent si l’estat espanyol es troba enmig de conflictes interns o externs. I ha afegit: ‘Un govern en funcions, per definició, és un govern dèbil.’ A més, Margallo ha demanat al PSOE que deixi de blocar la formació de govern a Madrid, perquè l’estat espanyol ara mateix ‘és menys capaç d’afrontar aquesta situació’. ‘És com boxar amb una mà lligada a l’esquena’, ha acabat dient.

Summary: Margallo diu a les Nacions Unides que el procés ‘avança a tota màquina’


L’eurodiputat de CDC Ramon Tremosa ha enviat una pregunta urgent a la Comissió Europea (CE) per la possible manipulació de la resposta que el president de la CE, Jean-Claude Juncker, va fer sobre Catalunya pocs dies abans de les eleccions del 27-S. La publicació de dues versions diferents, una en espanyol i una en anglès, de la resposta de Juncker sobre Catalunya encara no s’ha resolt. La institució europea va atribuir a un ‘error humà’ la publicació de dues versions de la resposta a la pregunta parlamentària del PP. En l’escrit enviat a la CE, Tremosa ha dit que aquest ‘error humà’ era un fet ‘únic en la història’ de la Comissió Europea, i ha recordat que això va passar just abans de les eleccions. ‘La credibilitat de la CE i alguns dels seus funcionaris és en joc’, ha reblat. Tremosa ha adreçat aquestes tres preguntes a la CE per aclarir l’origen de la manipulació de la resposta de Juncker: ‘La CE publicarà les conclusions de la investigació interna que anuncia pel que fa a aquest incident tan seriós?’ ‘La CE pot fer públic quin és l’últim servei per comprovar el contingut de preguntes escrites abans d’enviar-ne la traducció?’ ‘La CE farà públic quantes vegades ha aparegut un paràgraf completament nou en la traducció d’una resposta a una pregunta per escrit del Parlament Europeu?’

Summary: Tremosa pregunta a la Comissió Europea per la manipulació de la resposta de Juncker sobre Catalunya


La Marxa dels Vigatans omplirà de llum la plaça Major de Vic. L’acte té el propòsit de commemorar els fets de 1714 a la comarca d’Osona i promoure, alhora, la celebració de la Diada. Tal com explica Òmnium Cultural, ‘vigatans’ és el nom amb què es coneixien durant la guerra de Successió els partidaris de Carles d’Àustria a la vegueria de Vic. És el catorzè any consecutiu que es fa aquest acte i s’espera que sigui el més nombrós, amb unes sis mil persones d’una trentena de pobles de la comarca. L’espectacle, amb una escenificació a càrrec del grup Comediants, serà similar al de l’any passat, amb l’entrada de torxes a la plaça Major pels set carrers que hi donen accés. Els pobles entraran pels set carrers simulant les set portes que antigament donaven entrada a la ciutat de Vic. Cada columna serà representada per un penó o un personatge històric relacionat amb cada municipi. Els personatges homenatjats són una persona gran osonenca o establerta a la comarca que s’ha distingit per la tasca en favor de la cultura, la llengua, el país i la cohesió social, en aquest cas l’artista Josep Vernis; una persona nouvinguda; i un infant, que representa les generacions que recolliran el llegat d’avui. Miquel Pla, de la junta d’Òmnium Cultural Osona, explica que es repartiran varetes lluminoses per tot el públic que hi hagi a la plaça Major, que s’ajuntaran a la plaça amb els mil portadors de torxes. Per participar-hi, com a portador de torxa o com a espectador portador d’una vareta lluminosa, cal fer una reserva a la pàgina web de l’esdeveniment.

Summary: La Marxa dels Vigatans il·lumina la plaça Major de Vic


Mig centenar d’entitats socials i col·lectius de Madrid ja s’han afegit a la convocatòria de la manifestació que es farà dissabte a les sis de la tarda per condemnar el judici contra els presos polítics i reivindicar el dret d’autodeterminació de Catalunya. La manifestació començarà a l’estació d’Atocha i s’acabarà a la plaça de Cibeles, on hi haurà un acte polític. ‘Hem de reivindicar el dret de decidir. Exigim la llibertat dels presos polítics i la tornada dels exiliats catalans, perquè s’acabi la repressió i la persecució contra el poble català’, ha dit Elena Ortega, mare de l’Alfon, el jove madrileny empresonat arran de la vaga general del 2012. Ha estat un dels portaveus de les entitats que han comparegut aquest matí al Teatro del Barrio, al barri de Lavapiés, per informar de la manifestació de dissabte, que esperen que sigui multitudinària. Guia de la manifestació a Madrid del 16 de març contra el judici L’acte ha tingut un ressò mediàtic important, amb un munt de mitjans de comunicació catalans i espanyols, i amb representants de les entitats convocants. Hi ha centenars d’autocars organitzats per a dur gent a la manifestació, la immensa majoria des del Principat. Segons l’ANC, ara com ara en tenen comptabilitzats 380. Però saben que se n’organitzen molts més, també d’uns altres indrets de l’estat. Per exemple, del País Basc, d’Andalusia, de Galícia… Volen que el protagonisme el tingui la societat civil, i per això no hi haurà cap representant polític a la capçalera. El lema de la manifestació serà ‘No hi ha democràcia sense dret de decidir. L’autodeterminació no és cap delicte’. Ara per ara no hi ha cap dirigent polític ni de Podem ni d’Esquerra Unida que hi hagi donat suport, però els convocants diuen que molta gent d’aquests partits es manifestarà dissabte al passeig del Prado. ‘Hi ha un Madrid molt diferent del de Colón’ Ho ha explicat el professor de ciència política de la UNED Jaime Pastor, de Madrileñ@s por el Derecho a Decidir. Pastor, un referent intel·lectual de l’esquerra espanyola, ha condemnat el judici contra el procés: ‘És un judici als més de dos milions de persones que van exercir el legítim dret de la desobediència pacífica, davant la violència policíaca. Aquest moviment de desobediència el volem fer nostre també. Es jutgen la llibertat i els drets fonamentals, el dret de participació política. Hi ha un altre Madrid molt diferent del de Colón, del del bloc reaccionari que vol més repressió contra el poble català.’ Elena Martínez, d’Esquerra Castellana: ‘La manifestació tindrà una gran transcendència política i tindrà un gran suport del poble de Madrid, on hi haurà el sentiment republicà i antirepressiu, que defensa el diàleg i no les derives autoritàries. No hi ha democràcia sense dret de decidir. No volem ser còmplices de la repressió al poble germà de Catalunya i exigim llibertat dels presos polítics i els exiliats. Perquè això és una qüestió de democràcia, de la nostra democràcia.’ I ha reblat: ‘Avui ens toca a nosaltres dir que defensar Catalunya és defensar Madrid, per defensar drets i llibertats. Es jutgen els drets i llibertats més bàsics com el d’expressió, reunió i manifestació. Ens jutgen a tots nosaltres.’

Summary: El Madrid solidari amb Catalunya fa una crida a una manifestació multitudinària dissabte


El 2018 ja s’ha acabat, i com que al país es fan tantes exposicions arreu, és possible que no hi hagi hagut prou temps de veure-les totes. Per això n’hem fet una tria de vint que, tot i que van ser inaugurades l’any passat, duren fins als primers mesos del 2019. Són repartides per tot el país i abasten temes molt variats: N’hi ha de molt concorregudes, com la retrospectiva de Jaume Plensa, d’internacionals com la mostra sobre Stanley Kubrick, i de reveladores, com ara l’exhibició de les obres de Charlotte Salomon. També n’hi ha que indaguen la relació personal i artística entre Ràfols Casamada i Maria Girona o la fusió entre poesia i fotografia que proposa ‘Somniant Déus. Blai Bonet, Toni Catany’. ‘Jaume Plensa’. Museu d’Art Contemporani de Barcelona. Barcelona. Fins al 22 d’abril Després de vint-i-tres anys, l’artista Jaume Plensa torna a exposar al Macba. Arriba amb una mostra retrospectiva d’una vintena d’obres que abracen de la dècada dels vuitanta fins a l’actualitat. ‘Stanley Kubrick’. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona. Barcelona. Fins al 31 de març. Aquesta exposició, que ja ha recorregut mig món, repassa la trajectòria artística del director de cinema novaiorquès Stanley Kubrick. Parteix del seu començament com a fotògraf a la revista Look i abasta les grans peces cinematogràfiques que va dirigir, com ara Espàrtac, Lolita, 2001: Una odissea de l’espai, La taronja mecànica o The Shining. ‘Liberxina. Pop i nous comportaments artístics, 1966-1971’. Museu Nacional d’Art de Catalunya. Barcelona. Fins al 22 d’abril. El museu ofereix una retrospectiva en què reflexiona sobre l’art del país entre el 1966 i el 1971, a redós de la influència del Maig del 68. Es compon de més d’un centenar d’obres dels artistes més trencadors del moment, com ara Colita, Equipo Crónica, America Sanchez, Carles Santos… ‘Vida? O teatre?’. Reial Monestir de Pedralbes. Barcelona. Fins al 17 de febrer Una de les exposicions revelació de la temporada exhibeix l’obra de Charlotte Salomon, una artista silenciada i víctima de l’Holocaust. Inclou una selecció àmplia del conjunt de guaixos pintats durant l’exili a França, gràcies als quals va superar emocionalment un trauma familiar. ‘Picasso descobreix París’. Museu Picasso. Barcelona. Fins al 20 de gener. Una mostra que aplega les obres que van impressionar el jove Pablo Picasso en els seus primers viatges a París al tombant del segle XIX. Per això s’hi exposen dinou peces impressionistes i simbolistes d’artistes com ara Cézanne, Degas, Gauguin i Toulouse-Lautrec. Lee Miller i el surrealisme a la Gran Bretanya. Fundació Joan Miró. Barcelona. Fins al 20 de gener. Una oportunitat per a endinsar-se en el moviment surrealista a la Gran Bretanya gràcies a la mirada de la fotògrafa nord-americana Lee Miller. Model, musa i col·laboradora de Man Ray a París, més tard esdevindria una fotògrafa de prestigi, pionera a connectar l’art, la moda i el periodisme. ‘Toulouse-Lautrec i l’esperit de Montmartre’. Caixafòrum Barcelona. Barcelona. Fins al 20 de gener. Amb 345 obres entre pintures, cartells, dibuixos i gravats, la mostra exhibeix tot l’esplendor de l’època daurada del barri de Montmatre. A més ho fa mitjançant el cartellisme i un dels millors retratistes del moment: Henri Toulouse-Lautrec. ‘Picasso-Picabia. La pintura en qüestió’. Fundació Mapfre. Barcelona Fins al 13 de gener La mostra descobreix un acostament a les històries creuades de Pablo Picasso i Francis Picabia i estableix connexions en la seva obra. La seva relació especial amb la ciutat de Barcelona i el desig de desafiar les convencions pictòriques són dos elements centrals del diàleg. ‘Antoni Tàpies. Biografia política’. Fundació Tàpies. Barcelona. Fins al 24 de febrer. El lapse cronològic que desplega aquesta exposició ens transporta del 1946 al 1977. Viatgem de la postguerra i la dictadura a la darreria del franquisme i la transició democràtica a l’estat espanyol. La biografia que es deriva d’aquesta tria no pretén d’il·lustrar la vida de l’artista, sinó la circulació de les obres. ‘Dalí- Rafael, un somieig prolongat’. Museu Dalí. Figueres. Fins al 6 de gener Salvador Dalí va escriure l’any 1947 el tractat 50 secrets màgics per pintar i en aquest document va deixar constància d’un dels seus somnis: arribar a exposar al costat de l’obra de Rafael. La Fundació Gala-Dalí acaba de fer realitat aquest desig amb una mostra que cerca els paral·lelismes entre l’obra de tots dos artistes. ‘De París a Girona. Mela Muter i els artistes polonesos a Catalunya’. Museu d’Art de Girona. Girona. Fins al 23 d’abril. El llegat pictòric de la pintora polonesa Muter ha romàs en segon terme durant dècades malgrat que és una de les pintores més reconegudes de la primera meitat del segle XX. Per això el museu gironí li dedica l’exposició més gran que s’ha fet mai a Catalunya després de la seva mort amb l’objectiu de treure-la de l’oblit i retornar-la a l’escena artística. ‘L’equilibri possible’. Museu de Montserrat. Monistrol de Montserrat. Fins al 5 de maig. Montserrat s’endinsa en el món més íntim dels pintors Ràfols Casamada i Maria Girona amb una mostra que vol demostrar la connexió personal, cultural i artística que van establir. ‘Oliba episcopus’. Museu Episcopal de Vic. Vic. Fins al 10 de febrer. Oliba de Cerdanya va ser un dels personatges més importants de la Catalunya medieval: va ser bisbe d’Osona i abat dels monestirs de Ripoll i Cuixà. Per això, amb motiu del mil·lenari del naixement, hom li dedica una mostra per a difondre la figura i contextualitzar-la en l’època en què va viure. ‘Somniant Déus. Blai Bonet, Toni Catany’. Centre de Cultura Sa Nostra. Palma. Fins al primer de febrer L’exposició parteix del llibre Somniar Déus, de l’any 1993, del fotògraf Toni Catany i el poeta Blai Bonet. Per això mitjançant la literatura i la poesia desglossa l’aproximació artística al nu masculí, la sexualitat, la identitat i el desig. ‘L’alegria de viure’. Centre Cultural Bancaixa. València Fins al 31 de març Amb més de cent setanta obres, la mostra reflecteix la faceta més lúdica, festiva i vital de Pablo Picasso mitjançant temes com ara la lluminositat de la Costa Blava, el circ, la pau, la sensualitat, els toros o la dansa. ‘Habitar el Mediterrani’. Institut Valencià d’Art Modern. València. Fins al 14 d’abril L’Institut Valencià d’Art Modern recull més de cent cinquanta obres arqueològiques i contemporànies que van del segle II aC fins a l’actualitat i reflecteixen les llums i ombres de les ciutats i formes de vida banyades per la Mediterrània. Tot plegat és un diàleg entre cultures, espais i temps. ‘Espanya. Avantguarda artística i realitat social. 1936-1976’. Institut Valencià d’Art Modern. València. Fins al 13 de gener. La mostra recorda la mítica exposició de l’any 1976 a la Biennal d’Art de Venècia amb obres de Picasso, Tàpies, Miró, Saura, Renau… Amb Francisco Franco ja mort, la mostra va servir per a corregir el discurs oficial i manipulador de la dictadura sobre l’art contemporani. ‘L’esperit d’una època: Ignacio Pinazo en la col·lecció de l’IVAM’. Institut Valencià d’Art Modern. València. Fins al 17 de maig. El pintor realista Ignacio Pinazo va obrir un espai nou per al tractament del naturalisme, la llum i la investigació. Amb els seus tocs i pinzellades àgils que transmetien una realitat en moviment, va definir un estil personal caracteritzat per les formes lliures i la defensa de l’autonomia de l’art que reivindica l’experiència i la interpretació a partir del seu aspecte inacabat. ‘Teníem tot al nostre favor’. Museu de Belles Arts de València. València. Fins al 20 de gener. És una mostra sorgida de la primera col·laboració entre el Museu de Belles Arts de València i l’IVAM i recull obres que van del segle IV aC a l’actualitat. L’objectiu és suscitar un diàleg entre els artistes i mostrar la manera com les creacions dels segles XX i XXI recuperen els gèneres clàssics de la pintura mitjançant la natura morta, el retrat i el paisatge. ‘Ocultes i il·lustrades’. Centre Cultural la Nau de la Universitat de València. València. Fins al 20 de gener. Amb obres de Paula Bonet o Ana Penyas, l’exposició reivindica el paper de les il·lustradores valencianes al llarg de la història, del segle XVI a l’actualitat. A més, són unes artistes sotmeses a una invisibilitat doble: la de ser il·lustradores i la de ser dones.

Summary: Les exposicions del 2018 que encara es poden veure el 2019


La llum al final del túnel per tirar endavant amb l’acord del Brexit pactat per Theresa May amb la UE s’allunya. Després de prop d’un mes i mig de negociacions entre els laboristes i el govern conservador, Jeremy Corbyn ha anunciat avui en una carta dirigida a May que les converses per desencallar el Brexit han arribat ‘tan lluny com ha estat possible’. El trencament de les negociacions per assolir un consens complica la necessària ratificació de l’Acord de Retirada al parlament britànic perquè el Regne Unit abandoni la UE de forma ordenada abans del 31 d’octubre, la data en què acaba l’actual pròrroga concedida pels 27 al Regne Unit perquè abandoni el club. Les converses entre els dos partits van ser acordades fa sis setmanes per May i Corbyn arran del tercer intent fallit de la primera ministra per aconseguir la llum verda de Westminster a l’acord i la incapacitat de la cambra per articular una majoria al voltant d’alguna alternativa. Avui Corbyn ha admès, però, que aquestes no anirien més lluny. ‘Hem estat incapaços de reconciliar les importants diferències entre nosaltres’, ha assegurat el líder de l’oposició en la missiva. Amb tot, ha reconegut que les converses han estat constructives i que hi ha alguns àmbits en els quals han acostat posicions. El missatge del laborista, que en el text criticat la ‘creixent debilitat i inestabilitat’ del govern de May, arriba l’endemà que la primera ministra es comprometés a fixar el calendari per triar el seu successor al capdavant del partit conservador després la pròxima votació sobre el Brexit prevista a la Cambra dels Comuns el 3 de juny. Segons Corbyn, el fet que hi hagi moviments al partit conservador fa que no pugui ‘confiar’ que qualsevol acord amb May sigui després acceptat i dut a terme pels nous líders. Si d’aquí a la primera setmana de juny no hi ha un gir en la política britànica, Corbyn ja ha avançat en la carta que els laboristes votaran en contra la llei que aplana el camí per l’acord del Brexit pactat per May amb la UE. Amb tot, s’ha mostrat disposat a estudiar ‘qualsevol proposta’ que el govern li faci arribar amb l’objectiu de sortir de l’impàs del Brexit que viu el Regne Unit. Si la primera ministra torna a patir un revés llavors, fonts citades per la BBC apunten a un possible anunci de dimissió immediatament després de la votació del 3 de juny. Eleccions europees Enmig de l’embolic del Brexit que es viu a Londres, els britànics -encara ciutadans de la UE- acudiran a les urnes el pròxim dijous 23 de maig per votar els seus representants a l’eurocambra. Les eleccions europees, que May volia evitar, serviran a conservadors i laboristes com una prova per avaluar les seves forces després d’any i mig de negociacions i dimissions al voltant de la sortida del Regne Unit, que inicialment havia de tenir lloc el 29 de març del 2019. Davant la possibilitat que els britànics acabin abandonant la UE en els pròxims sis mesos, l’Eurocambra es reconfigurarà l’endemà que els eurodiputats del Regne Unit deixin els seus escons, passant el nou parlament de 751 a 705 membres electes.

Summary: Corbyn dóna per trencades les negociacions sobre el Brexit amb May


‘Pokémon Go‘, l’aplicació de realitat augmentada de Niantic que permet atrapar per tot el món a les populars criatures de Nintendo, ha superat la barrera dels 200 milions de dòlars (182 milions d’euros) en el seu primer mes des del llançament del joc, fent pols així els registres d’altres jocs per a mòbils, segons la consultora Sensor Tower. D’aquesta manera, la popular aplicació hauria fet pols els registres d’altres videojocs d’èxit per a mòbils com ‘Clash Royale‘, desenvolupat per Supercell, la facturació del qual després de 30 dies al mercat va arribar als 125 milions de dòlars (114 milions d’euros). En aquest sentit, els analistes de Sensor Tower destaquen l’impuls en els ingressos de ‘Pokémon Go‘ a partir del 18 de juliol, arran del llançament massiu de l’aplicació a Europa, després del seu desembarcament escalonat a Austràlia i els EUA, i la seva arribada finalment el 22 de juliol al Japó. ‘Pokémon Go ha facturat més de 200 milions de dòlars a través d’App Store i Google Play durant el seu primer mes‘, assenyala la consultora, que destaca que l’ús diari de l’aplicació de Niantic es manté en una mitjana 26 minuts.

Summary: Pokémon Go factura més de 200 milions de dòlars en un mes


El coordinador de Més per Mallorca, Antoni Noguera, ha tancat un principi d’acord amb Esquerra Republicana que permetrà de traslladar i impulsar al congrés espanyol les reivindicacions històriques de les Illes. L’acord s’ha pactat en una reunió a Palma en què han participat delegacions de totes dues formacions. Per part d’ERC, hi ha assistit el senador Bernat Picornell, la diputada Marta Rosique i Isaac Peraire, vice-secretari general d’organització, i per part de Més, hi eren el coordinador, Antoni Noguera, el senador Vicenç Vidal i Mateu Matas, Xurí. La reunió ha acabat amb un compromís d’Esquerra Republicana d’incloure tres punts de partida que per a Més són irrenunciables: la revisió del model de finançament (incloent-hi el desenvolupament del REIB, especialment la part fiscal), el conveni de mobilitat sostenible que permeti d’implantar el tren de Llevant i el tramvia de Palma, i el conveni per a finançar infrastructures de depuració i abastiment d’aigua. En un futur, Esquerra Republicana també podria traslladar més iniciatives de Més per Mallorca a Madrid.

Summary: Més per Mallorca pacta amb ERC de portar l’agenda de les Illes al congrés espanyol


En comptes de reclamar cadascú la sobirania sobre l’Illa Hans, Canadà i Dinamarca han de compartir en forma de condomini aquest illot deshabitat – i inhabitable – situat entre Nunavut i Groenlàndia, a l’Àrtic, sostenen experts de tots dos països. Els dos estats deixarien als inuit de Canadà i Groenlàndia que gestionessin a la seva manera aquest tros de terra que els enfronta des de fa anys. L’Illa Hans està situada entre l’illa canadenca d’Ellesmere i Groenlàndia. Canadà i el Regne de Dinamarca fa anys que discuteixen la propietat d’aquesta roca, una reclamació de terres que té també impacta en els recursos naturals de la regió, que es regeix per altres tractats existents. Però aquesta disputa, al capdavall menor, però que continua, podria resoldre’s pel principi del condomini, diuen dos acadèmics. Segons el dret internacional, un condomini és una àrea en què diverses potències exerceixen conjuntament la seva sobirania . Michael Byers, professor de dret internacional a la Universitat de Columbia Britànica, i un col·lega danès dijous van presentar formalment el seu suggeriment que proposa confiar als inuit de Nunavut i Groenlàndia la co-gestió del condomini, o bé fer de la illa Hans un Parc Natural. Segons el professor Byers, el nou govern a Ottawa podria aprofitar així l’oportunitat per marcar el començament d’una nova era en les relacions diplomàtiques canadenques. El ministre de Relacions Exteriors de Dinamarca, fins i tot ja havia pres nota del suggeriment. Per ara els militars d’ambdós països visiten periòdicament l’illa i procedeixen a canviar la bandera que hi oneja i a canviar una ampolla d’aiguardent que han deixat sempre els altres. El conflicte és tan civilitzat que els dos exercits s’avisen prèviament de que hi aniran, per tal que no es produeixi en cap cas un incident.

Summary: El Canadà i Dinamarca podrien confiar als inuit la cogestió d’una illa que es disputen


El sotssecretari general del PSPV, Francesc Romeu, s’ha mostrat avui partidari que el PSOE faciliti al PP la formació de govern amb la seva abstenció en la sessió d’investidura de Rajoy però no sense cessions o concessions, sinó a canvi d’exigir al PP ‘límits’ i ‘canvis substancials’ i la rectificació de les seves ‘polítiques retrògrades’. Tot i que el comitè nacional ja va ratificar el ‘no’, a títol individual ha subratllat que el PSOE hauria de comportar-se com un ‘partit d’estat’ i facilitar la formació de govern. Tanmateix, ha dit que no hauria de ser a canvi de res. Ha demanat altura de mires al partit i ha criticat que Mariano Rajoy, a qui ha qualificat del polític ‘més gandul que tenim damunt de la taula’, no hagi fet cap proposta al PSOE per negociar-ne l’abstenció malgrat ser conscient que la necessita: ‘no serà investit per la gràcia divina’ i, tot i així, ‘no ha mogut un dit’, ha lamentat. Segons que ha assegurat, tant el PP com el PSOE tenen la responsabilitat de donar estabilitat al país, però el primer gest ha de ser del que té la responsabilitat de govern. Romeu ha defensat que la solució ‘no és esperar a unes terceres eleccions a veure si la gent vota el que els polítics volen que votin’ i ha apostat per obrir un espai de diàleg i veure ‘en quines coses es pot acordar’ en assumptes com l’educació, la Llei mordassa o la reforma laboral, per evitar la ‘desconnexió’ amb la societat provocada per la falta de govern.

Summary: El sotsecretari general del PSPV creu que el PSOE hauria d’abstenir-se en la investidura de Rajoy


El president dels Estats Units encén polèmiques cada dia. Ahir va rebre el primer ministre d’Israel a la Casa Blanca i va fer una afirmació que contravé dècades de diplomàcia dels Estats Units, perquè va dir que preveia diverses solucions per a la zona. D’ençà dels acords de Camp David, els governs dels Estats Units havien defensat l’existència de dos estats, Israel i Palestina, tots dos segurs i estables. Tanmateix, ara els Estats Units podrien abonar la idea que l’estat de Palestina actual fos part de l’estat d’Israel. Legalment, això seria impossible, però a la pràctica la política d’assentaments a Cisjordània fa que l’estat palestí controli tan sols una part molt petita d’allò que seria el seu territori. Donald Trump retreated from decades of US policy on the two-state solution to the Israel-Palestine conflict https://t.co/RAJuMHCIuS pic.twitter.com/cOUCiEyCyF — Financial Times (@FT) 16 de febrer de 2017 En canvi, Trump no es va pronunciar sobre el trasllat de l’ambaixada dels Estats Units de Tel-Aviv a Jerusalem. Durant la campanya va dir que n’era partidari. Oficialment, la capital d’Israel és Jerusalem, però aquesta decisió no és compartida per la comunitat internacional, que continua considerant que és Tel-Aviv. Les vuitanta-sis ambaixades estrangeres que hi ha a Israel són totes a Tel-Aviv, car es considera que l’estatut final de Jerusalem encara no és prou clar. De fet, a Jerusalem hi ha deu consolats i tots són acreditats com a consolats a Jerusalem, sense fer referència a cap estat, malgrat que la majoria també s’encarreguen de les relacions amb l’Autoritat Nacional Palestina.

Summary: Trump desvincula els Estats Units del compromís per un estat palestí


La portaveu de JxCat al congrés espanyol, Laura Borràs, ha assegurat aquest diumenge que el PSOE deixa poc espai per a l’esperança i que tots els senyals que arriben dels socialistes l’allunyen d’aconseguir l’aval del seu grup. Borràs ha reiterat el seu ‘no’ a la investidura de Pedro Sánchez i ha posat com a exemple la ‘sorpresa de darrera hora’ del PSC amb la immersió lingüística. Per la portaveu de JxCat, des que Sánchez ha arribat a la Moncloa la repressió ‘no ha fet més que créixer’. Borràs ha retret al PSOE que no truqui al seu partit per negociar i ha insistit que el reconeixement dels governs és la màxima per poder dialogar. En declaracions als mitjans aquest diumenge a Lleida, ha destacat que el seu compromís és de no donar un vot a canvi de res, i ha assegurat que tenen voluntat i predisposició per parlar. ‘El que nosaltres volem és trobar solucions. I les solucions han de ser polítiques i, per ser-ho, cal aquesta interlocució’, ha insistit Borràs, que ha defensat que el vot contrari no és un capritx, sinó que és fruit de la realitat actual. Després de conèixer el resultat de la consulta a les bases del PSOE sobre el pacte de govern amb Unides Podem, la portaveu ha reclamat ‘saber si progressaran en alguna cosa més que la repressió i la regressió democràtica’. També ha demanat que Sánchez reconegui tots els interlocutors polítics avalats per la ciutadania, en referència al president de la Generalitat, Quim Torra. A més, Borràs s’ha preguntat si Sánchez “atendrà la seva responsabilitat o permetrà que continuï progressant la retallada de drets fonamentals’ a Catalunya.

Summary: Borràs diu que el PSOE ‘deixa poc espai per a l’esperança’


Ni Junts per Catalunya, ni la CUP, ni ERC. De moment els tres partits independentistes es mostren contraris a votar a favor de la investidura de Pedro Sánchez, que ha pactat amb Unides Podem un govern de coalició. La primera força independentista, ERC, ha anunciat a través de Marta Vilalta que la seva posició és un no: ‘Si volen alguna cosa de nosaltres, cal seure i parlar. Si no, no hi ha res a fer’. La republicana ha retret l’acord entre les dues formacions espanyoles, que defineix el cas català com un problema de convivència: ‘Això no és un conflicte de convivència, és un conflicte polític’. I ha dit a continuació que volen que reconeguin aquest conflicte polític. ‘També constatem que l’escenari és diferent que al juliol. L’escenari postsentència és molt més difícil. Hem vist com Pedro Sánchez aplaudia la sentència i negava el diàleg amb la Generalitat’, ha afegit Vilalta, per a confirmar el no dels republicans. Per la seva banda la cap de llista de JxCat al congrés espanyol Laurà Borràs ha garantit que els seus diputats votaran en contra de la investidura sempre que hi hagi presos polítics i exiliats i no es reconegui el dret d’autodeterminació de Catalunya. A més, ha dit que volen parlar amb algú que vulgui resoldre el problema polític, però que ‘Sánchez no és aquest president’. Quines combinacions necessiten Sánchez i Iglesias per a fer realitat el seu pacte de govern? Borràs ha rebutjat que el conflicte català sigui un problema de convivència, com diu l’acord entre PSOE i Unides Podem, sinó que ‘és un problema de l’estat espanyol’. ‘Sánchez ha incorporat Podem al marc mental del 155’, ha dit. El diputat de la CUP Albert Botran ha fet un piulet dient la solució és ‘autodeterminació, amnistia i drets socials’. A més, ha augurat que l’acord PSOE-Podem ‘ens demanarà desmobilització amb l’espantall de Vox’. ‘L’esquema de la transició. Un error caure-hi’, ha dit. Tothom sap que la solució és autodeterminació, amnistia i drets socials. I que només la guanyarem amb mobilització com la d'aquests dies.Si es consuma l'acord PSOE-Podem ens demanarà desmobilització amb l'espantall de VOX. L'esquema de la Transició. Un error caure-hi. — Albert Botran Pahissa (@albertbotran) November 12, 2019 D’altra banda, el diputat electe de Més Compromís, Joan Baldoví, ha celebrat l’acord i ha promès que la seva coalició ‘sempre sumarà per un acord d’esquerres que atenga com cal les reivindicacions valencianes’. ‘Ara toca concretar’, ha recalcat. Un preacord progressista és una bona notícia per als que defensem la política útil al servei de les persones. Més @compromis sempre sumarem per un acord d'esquerres que atenga com cal les reivindicacions valencianes. Ara toca concretar. — Joan Baldoví 😉 (@joanbaldovi) November 12, 2019

Summary: Els tres partits independentistes diuen no d’entrada al pacte Sánchez-Iglesias


L’ANC ha organitzat una concentració de suport demà a les vuit del matí davant el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) per a donar suport al president de la Generalitat, Quim Torra. Demà a les nou del matí seurà al banc dels acusats per un suposat delicte de desobediència per no haver retirat, en període electoral, la pancarta i el llaç de suport als presos polítics i als exiliats que hi havia al balcó del Palau de la Generalitat. Torra al banc dels acusats: les claus d’un judici polític A un quart de nou del matí ja era previst que batlles i batllesses fessin acte de presència al TSJC per acompanyar el president i mostrar-li el seu suport. ⬛⬜📢Donem suport al president de la Generalitat, @QuimTorraiPla, acusat de desobediència. Serem al seu costat defensant la llibertat d'expressió. Acompanyem-lo! 📌 Dilluns 18 de novembre⌚ 08 h📍 Davant del TSJC, passeig Lluís Companys (Arc de Triomf)#ObjectiuIndependència pic.twitter.com/VC5oO9Yqgv — Assemblea Nacional 🧭 (@assemblea) November 15, 2019

Summary: L’ANC fa una crida a concentrar-se demà al TSJC per donar suport a Torra


El president de Guatemala, Jimmy Morales, ha anunciat que el seu govern traslladarà a Jerusalem l’ambaixada guatemalteca a Israel, a causa de les ‘excel·lents relacions’ entre els dos països. Morales ha escrit al seu compte de Facebook que ha parlat amb el primer ministre d’Israel, Benjamin Netanyahu, i que ‘un dels temes de més rellevància va ser el retorn de l’ambaixada de Guatemala a Jerusalem’. L’anunci de Morales arriba després que Guatemala fos dels pocs països que va fer costat als Estats Units en la votació de l’Assemblea General de les Nacions Unides en contra de la decisió del president nord-americà, Donald Trump, de reconèixer Jerusalem com a capital d’Israel. Només nou delegacions de l’ONU van votar-hi en contra, entre elles les de Guatemala, els Estats Units i Israel. De fet, el país centreamericà també va ser el segon de tot el món -sempre per darrere dels EUA- a reconèixer l’estat jueu en territori palestí, el 14 de maig de a 1948. Els palestins reivindiquen Jerusalem Est com a capital d’un estat construït sobre les fronteres prèvies a la guerra de 1967. Netanyahu, en canvi, manté que la totalitat de Jerusalem és la ‘capital indivisible’ del poble jueu.

Summary: Guatemala també traslladarà a Jerusalem la seva ambaixada a Israel


La CUP ha enviat un document a la militància en el qual detalla les línies mestres de la proposta d’acord que Junts per Catalunya i ERC van presentar-li en una reunió a tres bandes. De moment, la CUP ja han dit que aquesta oferta està molt lluny de les seves expectatives. Sempre segons la formació anticapitalista, es proposa la creació de l’autoanomenat Espai lliure de Brussel·les, que inclouria un Consell de la República encapçalat per Carles Puigdemont, i que Jordi Sànchez sigui el candidat a la presidència de la Generalitat. L’Espai lliure de Brussel·les constaria de tres punts. Per una banda, l’Assemblea de Representants de la República, formada per diputats i representants del món local i de la societat civil. La seva funció seria fer un seguiment del Consell de la República i del seu president, així com elegir-lo cada vegada que es renovi el Parlament de Catalunya. També hauria d’impulsar accions i estratègies per a ‘avançar cap a l’establiment de la República i internacionalitzar la causa’. Sobre el Consell de la República, el document enviat per la CUP a la militància diu que serà una representació equivalent a la formació de l’Assemblea de Representants de la República, que seria com un parlament a l’exili. Estaria format pel president, tres membres de Junts per Catalunya, tres membres d’ERC i un de la CUP. Tot l’Espai lliure de Brussel·les arrencaria de manera solemne en un acte a la capital belga. El segon element d’acord seria la creació d’un govern efectiu a la Generalitat que, segons el document de la CUP, ve determinat per la premissa ‘legalitat autonòmica, obediència republicana’, i en destaquen els següents punts: restauració democràtica; internacionalització; front comú contra la repressió; polítiques de prosperitat que no han estat concretades; i pla de govern i polítiques per a contrarestar l’intent de fractura social. Pel que fa al pla de govern, la CUP no ha rebut cap concreció i ha estat emplaçada a fer arribar les seves propostes. Diu que l’única cosa que saben és que el projecte d’acord entre ERC i JxCat inclou Jordi Sànchez com a president de la Generalitat. Què hi ha pactat i què frena encara l’acord d’investidura? El calendari d’execució En el document, també s’especifiquen els terminis de la proposta d’ERC i JxCat. En el ple de demà al parlament es votarà la proposta de resolució per a donar legitimitat al president Carles Puigdemont. Quatre dies després (5 de març) es formalitzarà amb un acte a Brussel·les. I entre els dies 6 i el 7 es faria la sessió d’investidura. La CUP, però, deixar clar que el calendari no pot ser rígid perquè cal respectar els tempos de deliberació del partit. També considera una ‘prioritat’ fer una ‘gestió sensata i responsable’ de les expectatives que es generin a l’opinió pública. Propostes de votació D’aquesta manera, la CUP ofereix a la militància tres opcions. La primera: donar suport a la proposta conjunta de JxCat i ERC sense negociar acords programàtics. Es considera que les mesures per a materialitzar la República són insuficients, però es facilita el govern per poder posar fi al 155. Aquesta opció es podria materialitzar o bé amb quatre vots a favor o bé amb dues abstencions i cedint dos vots, tenint en compte Puigdemont i Comín no poden assistir al ple. La segona opció és posicionar-se a favor de la proposta perquè durant la negociació s’han aconseguit acords programàtics per a activar la República. Segons la CUP, caldria especificar quins són aquests acords. Les propostes de votació són quatre vots a favor o bé dues abstencions i dos vots a favor. Finalment, la CUP ofereix a la militància de tombar la proposta perquè és de caràcter autonomista. En aquest sentit, els diputats es podrien abstenir o votar en contra. La votació d’aquestes propostes a la militància es farà en dues rondes. En la primera, es votarà entre les opcions favorables al pacte i la contrària. En cas que les favorables siguin les més votades, passaran a una segona ronda. El portaveu de la CUP, Carles Riera, va deixar ahir molt clar que els anticapitalistes no veuen, ara per ara, que es pugui bastir un pacte entre els independentistes de manera immediata. ‘Després de reunir-nos divendres, ahir i avui, volem dir que estem lluny o molt lluny d’un possible acord’, ha etzibat el diputat. De fet, avui ha titllat la proposta d’autonomista i de ‘pa sucat amb oli’.

Summary: Consell de la República i Assemblea de Representants: els pilars del govern a Brussel·les


Un incendi ha deixat calcinat el castell de Shuri, un emblemàtic palau de la regió japonesa d’Okinawa que l’any 2000 va ser declarat patrimoni de la humanitat per l’Organització de les Nacions Unides per a l’Educació, la Ciència i la Cultura (UNESCO). L’incendi, que s’ha iniciat aquesta matinada, ha cremat el castell en poques hores. ‘He vist l’incendi després de sentir el so d’una sirena’, ha explicat Ran Sakamoto, un estudiant universitari que viu prop del castell. ‘Uns trenta minuts després, el fum s’ha tornat rosa de sobte i m’he adonat que això era molt greu’, ha assenyalat. Ací podeu veure vídeos sobre com el foc ha calcinat el castell: A fire has spread across Japan's Shuri Castle, a Unesco world heritage site and a symbol of Okinawa’s cultural heritage from the Ryukyu Kingdom #首里城 #世界遺産 #首里城全焼 pic.twitter.com/EFeAET6OKJ — Bloomberg TicToc (@tictoc) October 31, 2019 le château de Shuri, classé au patrimoine mondial de l'Unesco, ravagé par un incendie pic.twitter.com/Zf68X9mEiv — Kheire Meirane Amare (@kmeiraneamare) October 31, 2019

Summary: El devastador incendi que ha calcinat el castell Shuri, patrimoni de la humanitat


Lentament, l’estructura del nou Botànic va prenent forma. Malgrat que les qüestions programàtiques del pacte de govern encara no estan del tot lligades, la pressió d’Unides Podem ha fet efecte i, si no hi ha cap imprevist, Rubén Martínez Dalmau veurà assolit el seu objectiu de dirigir una Vice-presidència segona, que es trobarà just per darrere de la Vice-presidència primera, que tornarà a ostentar Mónica Oltra. Finalment, PSPV i Compromís han acceptat de cedir a la formació morada aquesta nova àrea i tot apunta que servirà de conselleria dedicada a les qüestions d’emergència climàtica i transició ecològica. A més d’aquesta Vice-presidència, Unides Podem també ostentarà una segona conselleria. No obstant això, la coalició haurà de resoldre les disputes internes per decidir si, finalment, aquesta conselleria recau en Podem o en Esquerra Unida, segona pota de l’aliança. Mentre les qüestions arquitectòniques van prenent forma, la mesa de negociació s’ha tornat a reunir amb l’objectiu de tancar d’una vegada un ‘què’ que s’entravessa més del compte. Una de les qüestions que genera més discrepàncies és la fiscalitat, però la construcció del Botànic 2.0 avança. Si les previsions es compleixen, tot quedarà signat sobre el paper –inclosos els noms dels futurs càrrecs– abans del 12 de juny, quan es farà la investidura de Ximo Puig. Els negociadors ja han reservat diumenge, dia 9, per a una nova trobada. Ningú no dubta que aquest serà un cap de setmana llarg abans d’afrontar l’esprint final, que començarà dilluns.

Summary: Unides Podem aconsegueix una segona Vice-presidència per a Dalmau


La fiscalia espanyola s’oposa a què el Suprem pregunti al Tribunal de la Unió Europea, amb seu a Luxemburg, sobre els requisits per accedir a la condició d’eurodiputat i fins on arriba la immunitat, com va demanar Oriol Junqueras. El Suprem va prohibir a Junqueres de sortir de la presó per acatar la constitució espanyola com a eurodiputat electe, tràmit imposat per la Junta electoral espanyola. A l’escrit també s’oposa que es plantegi una qüestió prejudicial a Luxemburg i dóna suport a la decisió del Suprem, que amb la seva decisió va limitar ‘temporalment’ el dret de participació política de Junqueras ‘per preservar fins constitucionalment legítims’. Això, però, ‘no suposa el menyscabament de l’adquisició de titularitat del dret’.

Summary: La fiscalia s’oposa que el Suprem pregunti a Luxemburg sobre la immunitat de Junqueras


L’Hospital Germans Trias i Pujol de Badalona, més conegut com Can Ruti, ha estat pioner a operar un hepatocarcinoma, el càncer de fetge més comú, a través de cirurgia robòtica. L’operació s’emmarca dins del primer projecte públic en cirurgia hepatobiliopancreàtica robòtica i d’alta complexitat en l’estat espanyol. L’unitat, de gestió compartida amb l’Hospital Mútua de Terrassa i coordinada per Esteve Cugat, ha operat per robot catorze casos i ha format professionals de tres centres, que s’estan iniciant en aquest tipus d’intervencions. A Can Ruti, en concret, s’han dut a terme vuit tumoracions de pàncrees i sis tumors de fetge, en les quals s’inclou aquesta resecció major per hepatocarcinoma, que és la primera d’aquesta tipologia en la sanitat pública. La complexitat d’aquests casos, que representen la sisena neoplàsia més freqüent de l’entorn, radica en el fet que aquests tipus de tumors acostumen a produir-se en un fetge que ja està malalt de cirrosi.

Summary: L’Hospital Germans Trias, pioner a operar un càncer de fetge amb cirurgia robòtica


Després de les conclusions del fiscal Javier Moreno Verdejo i abans de cloure el judici contra Francesc Homs al Tribunal Suprem, l’advocada de l’acusat, Eva Labarta, ha presentat les seves conclusions. Ho ha fet demanant que es deixessin de banda les emocions i els sentiments en un cas que està molt vinculat a qüestions polítiques. Ha dit que ella miraria d’argumentar fredament les raons per les quals demana l’absolució d’Homs. I ha recordat que tot el que va passar abans i després del 9 de novembre estava inscrit en un context polític que no es pot menysprear. Indefensió de la Generalitat Labarta ha recordat que el seu client, Francesc Homs, i la Generalitat no va tenir el mateix tractament per part del Tribunal Constitucional que havia tingut el govern espanyol. Ha denunciat una discriminació i ha apuntat que el TC podria ser que estigués seguint unes instruccions polítiques concretes. En aquest sentit, Labarta ha recordat que el ple del TC es va reunir un dilluns al vespre fora del seu horari habitual l’endemà que el Consell d’Estat espanyol s’hagués reunit un diumenge, també fora del seu horari habitual. Labarta ha contraposat aquesta actuació del TC i dels organismes de l’estat al fet de no haver donat resposta al recurs d’aclariment de la Generalitat l’endemà de la providència del 4 de novembre. Segons l’advocada d’Homs, això és una demostració de la indefensió a què es va sotmetre el seu client. Els pronunciaments del parlament Labarta també ha fet valer els pronunciaments del Parlament de Catalunya amb grans majories a favor de la convocatòria d’una consulta per demanar l’opinió dels ciutadans sobre el futur polític de Catalunya. Ha dit que aquests pronunciaments obligaven Homs i el govern a actuar d’acord amb la majoria democràtica. ‘Preguntar als ciutadans de Catalunya no és cap delicte. No ho ha estat mai. Es fa cada cop que es fa una enquesta. I ho van fer els municipis durant dos anys amb les consultes populars’, ha dit Labarta. ‘La constitució accepta els que no pensin com ella’, ha dit l’advocada d’Homs. ‘La constitució protegeix a tothom, als que estan d’acord amb ella i als que no hi estem’, ha dit. I Labarta ha volgut insistir que el procés participatiu no tenia cap vinculació jurídica. No s’amaga darrere dels voluntaris Labarta també ha defensat que Homs no s’amaga darrere dels voluntaris. Ha dit que aquesta acusació el molestava molt. ‘El senyor Homs reconeix la seva actuació’, ha dit Labarta, que ha recordat que la reacció del govern espanyol va ser de mofa i ridiculització. L’advocada ha dit que el govern espanyol es va espantar quan va veure que s’apuntaven més de quaranta mil voluntaris i que allò ja no era un joc. També els va alertar la dimensió dels mitjans internacionals que es van acreditar a la conferència de premsa multitudinària que es va fer el vespre del 9-N. Labarta ha lamentat que no se’ls hagi permès citar a declarar a Rajoy i al ministre de Justícia Rafael Catalá, que va dir en un primer moment que el procés participatiu era una qüestió de llibertat d’opinió. La conferència de premsa, peça decisiva La conferència al centre internacional de premsa s’hauria fet igualment, ha dit Labarta. S’hauria fet també si s’haguessin retirat les urnes, ha recordat. I ha volgut fer notar que Homs va rebre una trucada en nom del govern espanyol dient-li que, si no es feia la conferència de premsa, no hi hauria conseqüències legals. Labarta també ha dit que té la impressió que, si en lloc d’haver-hi participat més de dos milions de persones hi haguessin participat un centenar de milers de ciutadans, avui no hi hauria judici. És a dir, que no són els fets el problema, sinó la dimensió que va prendre el 9-N. Abús de poder per l’article 161 També ha denunciat una altra vegada l’abús de poder del govern espanyol per haver fet servir la clàusula que li permet exigir al TC la suspensió cautelar de qualsevol cosa. Segons l’advocada d’Homs, aquesta mesura no està pensada per situacions com aquella. ‘L’advocat de l’estat sabia que, si no feia servir aquesta via de l’article 161, no hauria arribat a temps’, ha dit Labarta. Contra la imputació del delicte de desobediència, Labarta ha dit que no hi pot haver desobediència si no hi havia sentència amb argumentació de les parts. Segons ella, no és el mateix una providència feta sota l’obligació de suspensió cautelar imposada pel govern espanyol que una sentència on les parts han pogut presentar al·legacions i argumentar. Sense resposta no es podia prendre cap decisió Labarta també ha argumentat que l’aclariment que va sol·licitar la Generalitat després de la providència del TC del 4 de novembre era imprescindible per a prendre qualsevol decisió. La confusió que suscitava la providència podia portar problemes que calia evitar des de la responsabilitat d’un govern, ha dit Labarta. I ha recordat l’exposició que va fer Carles Viver Pi-Sunyer, ex-vice-president del Tribunal Constitucional, en la seva declaració com a testimoni ahir a la tarda. Labarta també ha posat en dubte la validesa del recurs presentat pel govern espanyol després de l’anunci del procés participatiu perquè no hi havia cap norma concreta que es pogués suspendre. I aquesta és la diferència respecte del primer recurs d’impugnació de setembre, que sí que afectava un decret signat pel president de la Generalitat. Les sentències del TC que el govern espanyol no compleix L’advocada d’Homs també ha fet valer el cas de les 34 sentències del Tribunal Constitucional que el govern espanyol incompleix sense que la fiscalia presenti càrrecs per desobediència ni prevaricació. ‘Això fa sospitar’, ha dit Labarta. I s’ha preguntat com podia ser que per un cas de possible comissió per omissió es persegueixi els governants de Catalunya com s’ha fet amb aquest judici i en el del TSJC. Per quines raons uns casos acaben als tribunals per la via penal i els altres no són ni tan sols investigats, ha demanat Labarta. Una querella política Finalment, l’advocada d’Homs també ha volgut estendre els dubtes sobre l’encausament del seu client perquè en un primer moment va ser la mateixa fiscalia que ho havia refusat. L’encausament d’Homs i, per tant, el canvi d’opinió de la fiscalia va coincidir amb el moment que podia accedir a ser diputat del congrés espanyol. Segons les explicacions de la fiscalia i del tribunal, l’encausament d’Homs estava justificat perquè havia aparegut la carta de resposta a l’empresa T-Systems, signada per ell. Però Labarta ha recordat que una carta comercial no pot ser considerada mai una resolució administrativa. Labarta ha acusat la fiscalia d’haver presentat una querella política i ha recordat la resolució que va fer la junta de fiscals de Catalunya dient que no hi havia indicis de delicte. ‘Per què no valia aquella resolució? Quin problema tècnic o jurídic tenia?’ ha demanat Labarta. L’advocada defensora ha anat desmuntant un per un tots els supòsits que caldria ‘El senyor Homs no és un delinqüent’, ha dit Labarta. ‘Estem entrant en un camí molt delicat’, ha dit l’advocada d’Homs. I ha demanat que no es judicialitzi la política. Ací podeu consultar totes les cròniques detallades del judici contra Homs: El fiscal manté la petició de 9 anys d’inhabilitació per Homs: ‘El govern de Catalunya va desafiar la legalitat’ (dimecres migdia) La defensa d’Homs desmunta les proves pericials informàtiques de la Guàrdia Civil (dimecres al matí) L’agilitat i la fredor marquen el judici a Homs, que avui s’acaba (dimecres a la matinada) Xoc dialèctic de Viver Pi-Sunyer i Lamarca amb el fiscal i el tribunal del Suprem (dimarts a la tarda) Artur Mas al Suprem: ‘En democràcia, el vot de la gent és el primer; almenys per mi’ (dimarts a la tarda) El fiscal aconsegueix suscitar dubtes sobre l’ús del padró pel 9-N (dimarts al matí) El fiscal topa amb els primers testimonis en el judici contra Homs (dilluns a la tarda) Homs planta cara al fiscal del Suprem: ‘Assumeixo tots els fets que m’imputa i més’ (dilluns a migdia) Matí de contrasts dins i fora del Tribunal Suprem (dilluns a primera hora) Amb tren cap al Suprem per a un judici d’estat (espanyol) (diumenge al vespre)

Summary: La defensa d’Homs denuncia que s’està fent un judici polític


Espanya incomplirà l’objectiu de dèficit públic marcats per la Comissió Europea aquest any i també el vinent. Les previsions econòmiques d’hivern publicades aquest dilluns per Brussel·les indiquen que, amb un dèficit del 3,5% pel 2017 i del 2,9% pel 2018, el govern espanyol es desviarà quatre i set dècimes de l’objectiu, que eren del 3,1% i el 2,2%, respectivament. De fet, l’informe de la CE fins i tot empitjora les dades publicades el gener, quan preveia que Espanya tanqués aquest any amb un dèficit del 3,3%. La Comissió Europea assegura que els riscs estan relacionats amb ‘la incertesa sobre l’impacte de les recents mesures fiscals’ que ha pres l’executiu de Mariano Rajoy. L’informe amb les previsions econòmiques de la Comissió Europea assenyala Espanya com un estat que ha crescut ‘més ràpid que no la mitjana de l’eurozona’ i que fins i tot ‘ha superat les expectatives’. Però el text avisa que “els vents de cua” que han contribuït a accelerar el creixement en els darrers trimestres seran menors a partir d’ara i el creixement ‘es desaccelerarà tot i seguir sent robust’. En aquest sentit, la CE creu que el PIB espanyol augmentarà en un 2,3% aquest any i un 2,1% el vinent, unes xifres menys optimistes que les del ministeri d’Economia, que situen el creixement al 2,5% i el 2,4%. Pel que fa a la desocupació, Brussel·les diu que ‘continuarà baixant’, tot i que lamenta que en l’últim trimestre del 2016 el percentatge de joves desocupats va créixer. En les previsions, la CE apunta a un atur del 17,7% pel 2017 i del 16% pel 2018. Sobre el deute, Brussel·les diu que “s’estabilitzarà al 100% del PIB”.

Summary: La Comissió Europea alerta del risc de desacceleració econòmica d’Espanya


Avui s’ha presentat a les comissions d’Afers Europeus i d’Afers Exteriors del Parlament dels Països Baixos, a l’Haia, la petició ciutadana per l’alliberament dels presos polítics catalans. Té 60.070 signatures i és la segona amb més adhesions que s’ha presentat darrerament. La cambra hi respondrà el dia 16 d’octubre. L’objectiu de la iniciativa, coneguda amb el nom d’Omplim l’Haia, és ajudar a internacionalitzar el conflicte entre Catalunya i l’estat espanyol. Entre l’ANC dels Països Baixos i el Foreign Friends of Catalonia van recollir signatures utilitzant els seus canals i les xarxes, i també fent campanya entre la ciutadania neerlandesa. Al lliurament, hi han assistit set parlamentaris neerlandesos de formacions polítiques diverses, com ara el Partit Popular per la Llibertat (VVD), la Crida Demòcrata-cristiana (CCD) i el Partit Socialista (SP). S’han compromès a fer tant com sigui possible perquè la petició tiri endavant i l’empresonament dels presoners polítics pugui ser debatut al parlament. El conseller Lluís Puig s’ha desplaçat fins a l’Haia de Bèlgica estant, per donar suport a aquesta iniciativa, dirigida per l’ANC dels Països Baixos: ‘Sigui quin sigui el pronunciament final de la cambra, la proposta és important perquè continua internacionalitzant el conflicte i ens permet de prendre nota de com funcionen les democràcies plenes’, ha dit Puig a VilaWeb. Puig, exiliat a Bèlgica de fa dos anys, ha destacat el procediment de la democràcia parlamentària neerlandesa, que no té en compte l’origen de les signatures que sol·liciten els debats a la cambra. ‘Mira si és forta la democràcia, que tant els fa d’on són les signatures. Quan una petició té adhesions, se senten amb l’obligació de debatre-ho.’ Després del lliurament formal de la petició, s’ha fet una taula rodona sobre la vulneració dels drets humans a l’estat espanyol, en què han participat persones que han estat encausades, com ara Jordi Pesarrodona, o que han estat víctimes de la repressió, com el fill de la presidenta del parlament Carme Forcadell, Ferran Pegueroles. Així mateix també hi ha pres part Alfredo de Zayas, relator independent de l’ONU, que ha titllat l’estat espanyol de ‘curiós’, pel fet d’haver-se adscrit a diversos tractats internacionals i, alhora, limitar drets i impedir el dret d’autodeterminació. 🇳🇱📢El conseller @LluisPuigGordi i el relator i expert de l’@ONU_es @Alfreddezayas denuncien al simposium organitzat per l’@ANC_NL a la Haia, la vulneració dels tractats i lleis internacionals per part de l’estat espanyol. pic.twitter.com/1nBNvgzLJt — Consell per la República Catalana (@ConsellxRep) October 8, 2019

Summary: Omplen l’Haia de signatures perquè l’alliberament dels presos polítics es debati al parlament neerlandès


De rondallaires a titelles, passant per històries dibuixades, a internet hi ha un ampli ventall de propostes perquè els més menuts puguin gaudir dels contes de maneres ben diverses. Sempre, això sí, amb un vessant pedagògic i estimulant perquè no deixin d’aprendre passant-s’ho bé. Us oferim un grapat de propostes de contes infantils en català de franc que podeu trobar en línia i que poden anar bé, sobretot ara durant el confinament. Guia de les propostes culturals en català per a passar el confinament amb nens 300 contes per a un Tricentenari L’any 2014, VilaWeb va publicar cada dia un conte tradicional en vídeo, relatat pel rondallaire Albert Estengre. Louisiana o els camps de cotó El grup de música Els Amics de les Arts ha publicat al seu canal de Youtube la narració per part dels músics d’una de les seves cançons en forma de conte, per escoltar-lo abans d’anar a dormir. Una mà de contes També es poden recuperar els contes del programa del Club Super3 ‘Una mà de contes’. Són tots penjats a la seva web i, a més, podeu fer activitats relacionades amb els contes que s’hi expliquen. La Laura i en Joan En aquesta web descobrireu un recull de contes que protagonitzen la Laura i en Joan. Tots van relacionats amb activitats interactives que parlen de la ciència i de la tecnologia. Els contes són explicats en català i anglès. Els contes explicats per Montse Oller Montse Oller ha creat un canal de YouTube en què explica contes per als més petits. N’hi ha per a triar i remenar, amb il·lustracions i històries molt variades i sempre amb un to molt didàctic. El conte per a infants (i no tan infants) per a entendre el coronavirus 2019 Només Babys Un altre canal de YouTube que neix de la iniciativa d’una mare, l’Aina, amb moltes ganes d’explicar contes. Hi podem trobar les narracions dels més clàssics, com ‘La Ventafocs’, ‘La Rínxols d’Or’ i ‘Els tres porquets’. Dibuixacontes És una proposta de Betevé, en què vint homes i dones coneguts –com ara David Fernàndez, Clara Segura i Màrius Serra– narren un conte clàssic i popular mentre vint il·lustradors el dibuixen. Set consells per a passar el confinament amb els fills Titelles Si us agraden més els titelles, el canal de YouTube Pasion Digital Infantil ofereix una gran oferta de narracions de les històries més conegudes a partir de titelles, amb un contingut adaptat als nens i revisat per pedagogs. La companyia Titelles Pamipipa és una família que, a banda de fer espectacles en viu, també ofereix petites peces audiovisuals de teatre artesà. Hi podem trobar tot de fragments dels seus espectacles. Els Pengim-Penjam, que d’ençà del 1985 treballen en l’àmbit del teatre d’objectes, també tenen un canal de YouTube, on posen a l’abast de tothom les retransmissions dels seus espectacles de música en directe, amb titelles i actor.

Summary: Contes infantils en català per a gaudir-ne a casa


Acció —l’agència pública per a la competitivitat de l’empresa— participa en el projecte europeu Linksup, que busca millorar la competitivitat i el finançament de les startups al sud d’europa, ha informat aquest dilluns en un comunicat. El projecte té una durada de tres anys i pretén estimular el creixement de les startups dels sectors del turisme, la biotecnologia i salut, connectant les iniciatives catalanes amb empreses i institucions del sud d’Europa. Linksup té un pressupost d’un milió d’euros i està finançat en un 75% pel fons Feder de la Comissió Europea, i agrupa sis socis de tres països diferents: Espanya, França i Portugal.

Summary: La Generalitat participa en un projecte europeu per connectar startups del sud d’Europa


Una enquesta del portal Electomania ha demanat als ciutadans d’arreu de l’estat espanyol qui preferirien com a president, Carles Puigdemont o Santiago Abascal. El resultat és revelador: mentre que Puigdemont s’imposa als Països Catalans, a Galícia i Astúries, al País Basc i Navarra i a les Illes Canàries, Abascal és el preferit a Castella, l’Aragó, Andalusia, Extremadura, Múrcia i Cantàbria. És a dir, on hi ha un moviment independentista o un nacionalisme diferent de l’espanyol –com el gallec i el canari– i més resistència a la centralització, els ciutadans prefereixen Puigdemont. En canvi, a les autonomies que històricament han format part Castella, on impera el nacionalisme espanyol, els votants prefereixen Abascal. En el còmput global, guanyaria per vuit dècimes, amb un 50,4% del suport, contra Puigdemont (49,6%). Vegeu el mapa: Electomania també ha publicat les dades per comunitats. Puigdemont tindria més suport al País Basc que no pas a Catalunya, seguits de Galícia, Navarra, Astúries, les Illes Balears, les Illes Canàries i el País Valencià. Abascal guanya amb més diferència a Ceuta, la Comunitat de Madrid i Andalusia. L’enquesta també incorpora les preferències per partits d’àmbit estatal. Mentre que els votants d’Unides Podem prefereixen Puigdemont per una majoria àmplia (97%) i els de Ciutadans i els del PP Abascal, hi ha divisió dins el PSOE. Un 66% preferiria Puigdemont per sobre d’Abascal (33%). Electomania diu que ha elaborat el mapa i els gràfics a partir d’una mitjana d’enquestes, dades pròpies –amb una mostra de 1.500 respostes a Catalunya fins el 29 de gener– i l’històric dels resultats electorals.

Summary: Puigdemont o Abascal? Una enquesta mostra qui dels dos preferiria de president cada autonomia


L’anunci de la marxa d’Uber i Cabify de Barcelona pot suposar l’acomiadament d’uns 3.500 treballadors de les aproximadament 75 empreses de vehicles de lloguer amb conductor (VTC) que operen a Barcelona, segons la patronal del sector, Unauto. Per què se’n van Uber i Cabify de Barcelona? Les dues plataformes tecnològiques han complert la seva amenaça i demà, dia 1 de febrer, deixaran d’operar a Barcelona, el mateix dia en el qual entrarà en vigor el decret aprovat per la Generalitat i que obliga a precontractar amb una antelació mínima de 15 minuts aquests serveis. Què suposa la marxa d’Uber i Cabify de Barcelona? L’anunci d’Uber i Cabify d’abandonar Catalunya després de l’aprovació del decret de la Generalitat amenaça d’enviar al carrer els 3.500 treballadors que hi ha en aquest sector a Catalunya. Quantes empreses de VTC treballen a Barcelona? A Catalunya hi ha unes 75 empreses de VTC, encara que la més gran d’elles és Vector Ronda, que compta amb 1.000 treballadors, tots ells assalariats. Quantes llicències de VTC hi ha a Catalunya? El nombre total de llicències VTC de Catalunya és de 4.010, de les quals més de 2.400 ja estan atorgades i la resta estan pendents de sortir al mercat. Vector Ronda té un total de 650 llicències. Quan es presentaran els ERO? La patronal del sector del lloguer de vehicles amb conductor, Unauto, ha anunciat que demà diverses empreses presentaran davant l’autoritat laboral expedients de regulació d’ocupació. L’empresa Vector Ronda ja ha anunciat als seus treballadors que presentarà un Expedient de Regulació d’Ocupació (ERO) per als seus mil treballadors. Seguiran treballant els VTC a Barcelona? Cabify ha assegurat que el 98,5% dels viatges que gestiona a través de la seva aplicació estan per sota dels 15 minuts d’espera, pel que considera que l’entrada en vigor del decret de la Generalitat suposa la seva ‘expulsió’ de Catalunya. Vector Ronda també ha anunciat que després de l’entrada en vigor del decret de la Generalitat, deixarà d’operar a Barcelona. Quan entra en vigor el decret de la Generalitat? El govern català va aprovar aquest dimarts el decret que obliga a precontractar el servei de lloguer de vehicles amb conductor, i entra en vigor demà divendres. El decret comportarà multes de fins a 1.400 euros i habilita legalment l’Àrea Metropolitana de Barcelona (AMB) i els ajuntaments catalans a ampliar aquest temps de precontractació. L’AMB ja s’ha compromès a ampliar aquest marge fins a una hora amb l’aprovació d’un reglament específic.

Summary: Les claus de la marxa d’Uber i Cabify de Barcelona


El president de Ciutadans, Albert Rivera, ha dit avui que li feia estrany que el PP l’hagués escridassat quan al ple d’investidura de la setmana passada al congrés espanyol va dir unes paraules en català. Ha fet aquestes declaracions al programa d’Antena 3 ‘Espejo público’, entrevistat per Susanna Griso. I el compte oficial de Ciutadans ha fet un piulet amb les declaracions de Rivera: ‘No m’hauria imaginat mai que per haver parlat uns minuts en català al congrés rebria una escridassada per part del PP.’ Però al cap de poca estona, el piulet ha estat eliminat, i substituït per un altre que deia: ‘No m’hauria imaginat mai que per haver defensat la unió dels espanyols, en català, rebria una escridassada del PP.’ Hi ha hagut usuaris que han pogut capturar el piulet eliminat: "Cria cuervos y te sacarán los ojos". Sembra anticatalanisme que recolliràs catalanofòbia. No falla. https://t.co/tzBD3TvWbF — Jordi Borràs (@jordiborras) March 8, 2016 I aquest és el que el compte oficial de Ciutadans ha deixat: .@Albert_Rivera "Nunca imaginé que por defender la unión de los españoles, en catalán, recibiría un abucheo del PP" #AlbertRiveraEP — Ciudadanos (@CiudadanosCs) March 8, 2016 Podeu escoltar les declaracions que ha fet Rivera, al final de l’entrevista: Heus-les ací, transcrites: ‘He estat al Parlament de Catalunya i hi he sentit escridassades d’alguns partits per haver parlat en català i en castellà, però no m’hauria imaginat mai que per haver-me adreçat uns vint segons en una llengua espanyola, el català –la meva llengua també–, a la tribuna del congrés l’escridassada vingués per part del PP. I a mi em va semblar que uns altres no els escridassaven pas, que em sembla bé que no ho facin.  I en aquest cas em va sorprendre la virulència, perquè per primera vegada algú feia servir el català per a reivindicar la unió i la igualtat dels espanyols. I em va semblar una mica estrany.’

Summary: Rivera se sorprèn de la catalanofòbia al congrés espanyol i Ciutadans prova de maquillar-ho


El president Ximo Puig ha anunciat que la Generalitat es personarà al cas Erial, on s’investiga els ex-presidents de la Generalitat i les Corts Eduardo Zaplana i Juan Cotino, i esgotarà tots els recursos per a aconseguir la recuperació més grossa possible dels diners públics. En resposta a una pregunta del síndic de Compromís, Fran Ferri, durant la sessió de control a les Corts, Puig ha destacat que el jutge que instrueix el cas Erial, ha confiscat uns 11 milions d’euros, entre propietats embargades i diners en efectiu, encara que es podria arribar als 18 milions. ‘En una causa de corrupció mai no s’havien recuperat tants diners’, ha destacat. El cas Erial investiga el presumpte cobrament de més de 10,5 milions en comissions derivades de la concessió de les ITV realitzades en 1997 durant època de Zaplana al capdavant de la Generalitat, i del Pla Eòlic del País Valencià, engegat el 2003. Puig ha explicat que, per ara, l’Oficina de Recuperació d’Actius de la Generalitat ha pogut recuperar a les arques públiques un total de sis milions d’euros procedents de divuit causes diferents, com Terra Mítica, Emarsa, Cooperació o Fitur (peça separada del cas Gürtel). Així mateix, ha explicat que treballen en la subhasta de béns del cas Cooperació i en la recuperació de dos apartaments a Miami. D’altra banda, ha anunciat que la Conselleria d’Economia ha encarregat un estudi per a definir el nou model de les ITV, que analitzarà tant el cost com el servei, un cop hagi acabat l’actual contracte, i es treballa en la millora de la qualitat del servei, retirant la prova de so i baixant el cost als ciutadans. Aqueixa prova, ha dit Puig, va ser una de les aportacions del conseller Rafael Blasco, aquell al qual ‘van tirar d’un partit —el PSPV— per corrupte i uns altres —el PP— el van acollir amb gran alegria’.

Summary: La Generalitat es personarà al cas Erial per a recuperar els diners públics


Mariano Rajoyva tancar la campanya del PP al Pavelló Italià de la Fira de Barcelona, en un míting on –davant de prop de 800 persones- ha assegurat que la seva formació i la resta de forces constitucionalistes representen el ‘costat bo de la història’ que s’ha viscut a Catalunya. El president espanyol ha assegurat que lamenta profundament el ‘patiment’ de molts catalans en els últims mesos provocat, ha dit, per la confrontació que alguns irresponsablement han generat” i ha assegurat que ell ha aplicat la llei per defensar la llei. També ha avançat que el PP està obert a ‘parlar i pactar’ amb els partits constitucionalistes amb l’objectiu de ‘liderar la reconciliació’. El candidat dels populars a la presidència de la Generalitat, Xavier García Albiol, per la seva banda, ha demanat novament un vot útil per a la seva formació, que ‘s’ha partit la cara’ pels que se senten catalans i espanyols. Albiol s’ha dirigit directament a Oriol Junqueras i Carles Puigdemont: ‘Mireu com esteu, un detingut i a la presó provisional i l’altre a 1.000 km de Catalunya perquè té por a la democràcia’.

Summary: Rajoy emplaça Ciutadans i el PSC a pactar amb el PP per a ‘liderar la reconciliació’


El perillós viatge de l’Apol·lo 13 de 1970 a la cara oculta de la Lluna es pot veure ara en resolució 4K. El centre Goddard de la NASA ha utilitzat dades recopilades per la nau espacial LRO (Orbitador de Reconeixement Lunar) per a produir un vídeo que recrea la missió. La nau va haver de tornar a la Terra sense tocar la superfície de la Lluna per una avaria, i ho va poder fer gràcies a l’assistència gravitatòria del satèl·lit terrestre. El vídeo mostra diferents parts de la superfície lunar, que comença amb la sortida del sol i finalitza en el moment en el qual l’Apol·lo 13 restableix el contacte per ràdio amb el control de la missió. També es mostra el camí de la trajectòria de retorn lliure al voltant de la Lluna, i una vista contínua de la Lluna al llarg d’aquest camí. Totes les vistes s’han accelerat per adaptar-les al visionament en menys de dos minuts i mig.

Summary: El viatge de l’Apol·lo 13 a la Lluna en una recreació en 4K com no l’havíeu vist mai


Gabriel Magalhães és un home singular. Professor de literatura a la Universitat de la Beira Interior, a la ciutat de Covilhã, al peu de la Serra da Estrela, és conegut a casa nostra sobretot pels articles a la premsa i pels assaigs tant sobre la realitat portuguesa contemporània com sobre l’experiència de la lectura dels Evangelis. És, a més, un autèntic especialista en les relacions entre Catalunya i Portugal. Però ara ha publicat Restaurant Caníbal (Pagès Editors), una novel·la negra ben singular, que arrenca en un restaurant de Porto on és possible de degustar carn humana. Un canvi de registre inesperat, sobretot en veient la cara de bona persona del professor. Que la gent no s’espanti: Magalhães no es menja ningú; de fet, fa devers un any que s’ha fet vegetarià. Hi parlem quan tot just acaba la seva intervenció al festival BCNegra. ―Us n’aneu de Barcelona consagrat com a autor de novel·la negra. Fins ara us coneixien com a articulista, assagista i fins i tot autor de llibres més vinculats amb la vostra experiència de lectura dels Evangelis… ―És interessant de sortir de Barcelona amb aquest heterònim d’autor de novel·la negra. Podria semblar que hi ha una contradicció entre aquells llibres –entre moltes cometes– sants i aquest llibre –també entre moltes cometes– pecador, però no és així. I també crec que Barcelona té una capacitat miraculosa en l’aspecte cultural, aquesta energia cultural de Barcelona és notable, és extraordinària. ―Com se us va ocórrer la possibilitat que existís un restaurant caníbal a Porto, que és gairebé com comença la novel·la? ―No ho sé ben bé, són els llibres que ens elegeixen a nosaltres, no pas nosaltres que elegim els llibres que escrivim. De vegades hi ha motius molt personals, molt íntims, per a escriure una història. Tinc un cosí que m’estimo molt, que és com un germà, que treballava al sector de la restauració i em vaig imaginar que hauria pogut viure aquesta experiència. ―El llibre té un cert component metaliterari: la protagonista escriu un relat que es converteix en realitat, i al relat hi ha aquest restaurant tenebrós. ―És veritat que el llibre remet a una altra obra meva, Planicie de Espelhos, on es diu que quan escrivim quelcom molt ben escrit, això pot ocórrer. Crec que també es poden escriure llibres per evitar que passin coses dolentes i la meva novel·la és un toc d’atenció per evitar que arribem a nivells absurds de menyspreu per les coses humanes. Avui hi ha una gran preocupació pels drets humans i alhora hi ha fets com l’enginyeria genètica o fenòmens d’aquesta mena que són un enorme perill per a la humanitat. Hem de conservar la idea de la bellesa i la dignitat d’allò que és humà. ―Però entronqueu amb un dels grans temes i de les grans pors que ha tingut la humanitat en el curs del temps, que és la presència del caníbal, que en moltes cultures continua arrelat a molts rituals… ―Efectivament, el canibalisme té dimensions molt curioses. En certs contexts culturals es practica com una forma de dol, i menjar-se el mort és un homenatge que hom li fa. Vaig cercar prou documentació abans d’escriure el llibre i hi ha una mica de tot, hi ha aquest homenatge en el traspàs i també hi ha el canibalisme que intenta assimilar les virtuts del rival, és a dir, hi ha qui es menja el rival per assimilar-ne la força. Sempre hi ha una característica comuna en aquests exemples de canibalisme que és una visió d’allò que és humà completament distinta de la nostra. Enfront del canibalisme, hem de tenir una reacció immediata i visceral de refús, perquè si ho analitzem d’una manera complexa tot es torna difús i la raó i el pensament de vegades ens fan passar fronteres que són realment una mica macabres. ―Així i tot, també hi ha escenes molt divertides, l’humor hi té una part important… ―És que el llibre no vol pas ser sangonós, al contrari: intenta de ser divertit i bàsicament ens ajuda a entendre bé com podem no involucrar-nos en l’horror del nostre temps. Crec que una de les alegries més grans que pot tenir l’ésser humà és morir-se i mentre es mor pensar que no ha estat còmplice dels grans crims del nostre temps. Perquè si et distreus, de sobte, ets en una trinxera disparant o ajudant en actes inconcebibles o participant en grans barbaritats de la humanitat. ―Al llibre feu una crítica demolidora de la universitat. Us han llegit els vostres companys de professió? Heu tingut cap notícia de la recepció de l’obra? ―No sé si els meus col·legues l’han llegida o no, però a mi no me n’han arribat reaccions, ni negatives ni positives. Amb tot i això, ho atribueixo a la distància entre el món universitari i el món de la cultura. El món universitari té unes lògiques molt pròpies, molt administratives i burocràtiques i de vegades hi ha una distància important entre allò que és l’activitat cultural i la universitat. Quan et mous en tots dos terrenys és una mica estrany: en l’àmbit universitari et poden considerar sospitós perquè també escrius novel·les. ―Però la universitat se la mereix, la crítica… ―Crec que la universitat ha de canviar coses del funcionament actual, perquè esmercem molt en el camp universitari i això no ens salva d’una crisi bastant profunda. La universitat ha d’anar una mica més enllà. Jo diria que bàsicament l’estratègia fonamental és reduir el pes del poder administratiu i burocràtic i augmentar el de la passió pel coneixement i per la innovació. El gran pecat de la universitat és la complicitat amb el poder. Si mirem la façana de la Universitat de Salamanca veurem que hi ha els Reis Catòlics; si anem a Coïmbra, a l’esplanada hi ha Joan III, que no és un dels nostres reis més simpàtics perquè va ser qui va introduir la Inquisició. Al saló d’actes de la universitat és on hi hagué l’aclamació del rei Joan I de la segona dinastia. De manera que aquesta connexió amb el poder de vegades dóna una dimensió un poc sinistra a la universitat. La universitat té una tradició molt bella i a la vegada hi ha un perill que la sotja. Però és meravellosa perquè podem ensenyar coses als joves, l’aventura del coneixement hi és present. Jo li estic molt agraït de poder-hi treballar i si la critico és perquè crec que podria ser molt millor. ―Aquí corre una brama que diu: arribar a catedràtic i deixar de llegir… ―Sí, de vegades els catedràtics tenen tanta feina de gestió de la universitat que no poden llegir. És impressionant. Suposo que a les universitats del sud d’Europa aquest pes administratiu és superior que a les universitats anglosaxones. ―Qui us conegui com a articulista a la premsa catalana o com a lector dels vostres assaigs pot arribar a pensar que hi ha pel cap baix dos Gabriels Magalhães diferents… ―El 2009, quan va sortir el meu primer llibre de ficció, que també era un poc atrevit, vaig pensar que passaria això, però després el lector entén que la persona és la mateixa i no hi posa cap mena d’objecció. Crec que el lector és un dels personatges més bondadosos que ens podem trobar en la societat contemporània, perquè està predisposat envers les paraules de l’altre. En un moment en què tothom vol dir les seves coses, fer comentaris propis i tenir una veu, que algú s’aboqui a rebre allò que dius demostra que és efectivament molt bona persona, i com que són bones persones entendran que aquest llibre és del mateix autor que escriu a la premsa o llibres d’assaig. ―La vostra biografia és ben curiosa: naixement a Angola, emigració al País Basc, estades a diferents universitats a banda i banda de la frontera… On és casa vostra? ―En el fons sóc català. ―Aquesta sí que és bona! ―M’explicaré. Vaig néixer a Angola en un moment en què hi emigraven les persones més pobres de Portugal, de la mateixa manera que hi havia una immigració molt forta des de la península cap a Barcelona. Néixer allà, segons els criteris de l’època –que no eren oficials però que hi eren– et transformava en un ésser un blanc de segona. Després vaig ser un immigrant al País Basc, fet que em transformà també en una altra cosa que a la societat portuguesa comporta un cert estigma, que és l’emigrant. I en aquest moment visc en una ciutat que m’agrada, una ciutat de províncies de l’interior, i a Portugal tot allò que no sigui Lisboa o Porto no té la mateixa categoria, de manera que he anat acumulant estigmes: el d’africà, el d’emigrant i el de provincià. I això vol dir quedar descol·locat, no ser d’enlloc. ―Continuo sense veure-hi la relació amb Catalunya… ―Com que domino bé el castellà i el portuguès, he descobert que en el fons aquesta pàtria meva està desdibuixada i el lloc on veig més clarament aquesta pàtria desdibuixada és a Catalunya. Crec que per això una part de la societat catalana m’entén bé, fins i tot millor que la portuguesa, precisament perquè hi ha una identitat en la cultura catalana i el seu caràcter problemàtic, el fet de no ser una cosa massissa i nítida com ser espanyol, que origina una gran identificació entre allò que jo sóc i Catalunya i això fa que tingui un immens amor a aquest país, no sols per les relacions que han sorgit, sinó per aquesta complicitat: el català em comprèn i jo comprenc què és Catalunya. Això implica algun patiment, perquè les persones que tenen aquest perfil desdibuixat o les cultures que tenen aquest perfil tan fràgil sempre cerquen una identitat més forta. He après que aquesta porositat, aquestes fronteres obertes, et donen moltes possibilitats, tot i que també et deixen una mica sol. Jo crec que els catalans avui dia troben aquesta manca de reconeixement quan a parer meu es mereixen molta més acceptació internacional en molts aspectes. És una cultura magnífica i això també obre moltes possibilitats. ―Heu defensat alguna vegada el projecte iberista. Creieu que hi ha relació entre els territoris o que n’hi pot haver? Perquè de vegades Portugal sembla quelcom molt llunyà de casa nostra estant… ―Viure a Portugal o ser portuguès és, efectivament, ser lluny. És com viure en un racó del món. Als EUA quan als clàssics del cinema volen dir que una cosa ve de la fi del món diuen que ve de Portugal. Algun poeta espanyol ha arribat a escriure que Portugal és el Macondo d’aquí a la vora. A la cultura espanyola hi ha dues menes d’actituds respecte de Portugal: una de majoritària, que ens menysté, i una altra que mostra una passió per Portugal i hem d’agrair molt a cada espanyol i a cada català d’aquesta tendència el seu amor entranyable pel meu país. En aquest aspecte, també hi ha similituds entre Catalunya i Portugal, en el sentit que crec que a Catalunya li falta aquest perfil ferm perquè la gent reconegui que això és Catalunya, que és aquí i que és a prop de nosaltres. ―I pel que fa a les relacions entre territoris? ―S’ha de tenir molta prudència per a mantenir el respecte mutu i l’autonomia mútua i per a no ser instrumentalitzats. Hi ha gent que viu un iberisme de línia centralista espanyolista. Els agrada molt que parlis en castellà i de sobte t’involucren en la idea que tots som la mateixa cosa i que tots anem junts. I no és això. També hi ha qui et pot voler involucrar a la inversa, dient que Portugal és independent i que per tant el millor model clarament és la independència, i aquí ja treballaries per a una altra cosa. A mi m’interessa el diàleg i el respecte mutu, l’interès per la cultura de l’altre, sobretot en el camp idiomàtic. ―De fet, cada vegada parleu més català i millor… ―El català s’hauria de poder aprendre a qualsevol escola espanyola i fins i tot portuguesa. Totes les escoles espanyoles haurien d’escollir una de les llengües de l’estat que no sigui el castellà. Això sens dubte canviaria moltes coses, perquè quan comences a parlar català es transforma completament la visió que tens d’aquesta cultura. Per això és important que els espanyols siguin catalans. ―Què voleu dir? ―Que si el projecte espanyol té cap futur, haurà de passar per aquí: els espanyols hauran de ser catalans perquè els catalans ja són espanyols a bastament en aquests moments. ―I el projecte ibèric? ―L’iberisme només té futur si es comença per un iberisme espanyol. És molt difícil que Portugal s’involucri en un projecte d’iberisme amb Espanya tal com està avui dia. Si en l’àmbit del que avui és Espanya sorgeix una cultura compartida, un sistema de diàlegs, un respecte efectivament profund, crec que amb el temps Portugal es podria interessar per una comunitat d’aquesta mena. L’iberisme, més que una proposta portuguesa, ha de ser una construcció espanyola en el sentit més generós i ampli, i no s’interpreta així. Si ningú pensa que els portuguesos entraran i canviaran les coses, em sap greu de dir que no, que els portuguesos no tenen aquest poder. És clar que podeu dir que tenim una actitud mandrosa i còmoda, però és que els portuguesos ho som, de mandrosos. ―Un independentista un dia em va dir que de bon grat acceptaria el projecte ibèric si la capital era a Lisboa. ―Per què? ―Pel gust de veure els ciutadans de Madrid essent ‘de províncies’… ―Madrid, al contrari que Barcelona i que Lisboa, és una no-ciutat. S’ha de tenir pietat per Madrid perquè allò és un desert on es varen instal·lar a partir del segle XVII i cada dia s’ho han de creure. No hi ha la mar ni un riu fantàstic, tot és escàs, el Manzanares és una caricatura de riu i l’única cosa que tenen és el cel. Hi ha hiperactivitat perquè la ciutat s’ha d’inventar cada dia i fa la sensació que si hi hagués un canvi cultural molt gran de sobte tothom se n’aniria i tornaria a ser un desert. Per això penso que s’ha de tenir compassió pels madrilenys. Madrid és un campament de nòmades i és una aventura febril que té un cert interès. Però seria un error que la capital fos a Lisboa i novament és una generositat catalana. Per què no, una no-capital, per què no distribuir els òrgans de sobirania per les diverses ciutats i que Barcelona en tingués d’importants? Crec que la ciutat on hi hauria d’haver el parlament, si hi hagués una federació d’aquesta mena, hauria de ser Barcelona, és el lloc del diàleg. I si tots els diputats haguessin de venir aquí seria molt saludable.

Summary: Gabriel Magalhães: ‘El català s’hauria de poder aprendre a qualsevol escola d’Espanya i Portugal’


El Memorial Democràtic ha fet públic el Banc de la Memòria Democràtica, un cercador web que recull i posa a l’abast de la ciutadania 20.000 registres de fons i col·leccions del Memorial i que recuperen la memòria històrica a Catalunya de 1931 a 1980. El Banc ofereix informació detallada sobre víctimes, testimonis, fets històrics i espais físics relatius a la Segona República espanyola, la guerra del 1936-1939 i les víctimes per motius ideològics, de consciència, religiosos o socials, així com la repressió a persones i col·lectius per part de la dictadura franquista, l’exili i la deportació, la lluita antifranquista i la transició a la democràcia. L’adreça web és banc.memoria.gencat.cat i memoria.gencat.cat. El cercador del Banc de la Memòria Democràtica, gestionat pel Centre d’Informació i Documentació del Memorial Democràtic, està integrat per sis fons i col·leccions que donen accés a gairebé vint mil registres: el Banc Audiovisual de Testimonis, la Biblioteca del Memorial Democràtic, el Cens de Simbologia Franquista, la base de dades d’ex-presos polítics, la base de dades de l’Spanish Refugee Aid (organització nord-americana creada per ajudar als refugiats espanyols l’any 1953) i la Xarxa d’Espais de Memòria. El cercador permet creuar la informació de les diverses bases de dades i recuperar-la fent una cerca integrada. A més, els continguts s’ofereixen amb una visualització didàctica i atractiva, a partir de mapes específics que permeten navegar sobre els llocs d’exili, municipis, presons i camps de concentració franquistes, espais de memòria i localització de simbologia franquista, entre d’altres, o línies cronològiques que permeten localitzar informació i testimonis sobre un fet o una etapa determinada. S’integraran altres bases de dades S’està treballant per a la integració d’altres bases de dades de la Generalitat que actualment només són consultables de forma individual. Està previst que al maig de 2020, coincidint amb l’alliberament del camp de concentració de Mauthausen, s’hi incorpori la base de deportats als camps nazis, elaborada pel Memorial Democràtic amb la col·laboració de l’Amical de Mauthausen i la Universitat Pompeu Fabra (UPF). Amb aquesta incorporació, el Banc de la Memòria Democràtica contindrà la base de dades de deportats catalans i també espanyols. També s’hi incorporaran tres bases de dades més de la Direcció General de Memòria Democràtica: indemnitzacions a ex-presos polítics amb privació de llibertat inferior als tres anys; el cens de desapareguts durant la guerra del 1936-1939 i la dictadura franquista, i el mapa de fosses de Catalunya. Amb la integració d’aquestes bases de dades, el cercador permetrà als ciutadans accedir a prop de 55.200 registres.

Summary: El Memorial Democràtic posa a l’abast dels ciutadans 20.000 registres de memòria entre 1931 i 1980


Una quinzena de col·lectius de colombians exiliats, desplaçats i represaliats ha començat una marxa de París a l’Haia per a reclamar justícia a la Cort Penal Internacional (CPI), que ha acceptat d’estudiar les ‘nombroses proves que responsabilitzen ex-governants del país en l’extermini sistemàtic de més de cinc-cents dirigents socials i comunitaris‘, entre els quals s’inclouen dirigents indígenes, estudiantils i defensors dels drets humans. La marxa, que ha rebut el suport de la Intersindical Valenciana i altres organitzacions solidàries d’arreu d’Europa, va començar dijous i és previst que arribi a l’Haia demà passat, després d’haver travessat tres estats i vuit ciutats europees. Una comissió va llegir el manifest a París i és previst que arribi fins a la seu del CPI. Allà, a l’Haia, hi haurà l’opositor i aspirant a la presidència de Colòmbia Gustavo Petro, que ha rebut amenaces de mort personals i familiars, a més d’algun intent d’atemptat, segons que explica la Intersindical en un comunicat. ‘L’obertura d’un procés d’investigació imparcial de la CPI sobre les múltiples massacres i abusos de l’estat sobre les poblacions civils i els dirigents socials, ha creat una considerable expectativa als defensors dels drets humans i l’oposició política al govern de Duque/Uribe per tal que es pugui garantir el seu dret a la vida i a exercir la protesta pacífica amb un respecte a les convencions internacionals vigents’, diuen. L’objectiu és també internacionalitzar el conflicte de Colòmbia. Diuen que la situació s’ha agreujat des que va arribar al poder Iván Duque, que va abanderar el no al referèndum sobre els Acords de Pau entre el govern colombià i les FARC el 2016. Els opositors relaten que la signatura de la pau havia obert una ‘esperança de reconciliació i reconstrucció al país’ i que cal jutjar els ‘execrables crims de lesa humanitat’ que s’han comès a Colòmbia. Els organitzadors també denuncien que la policia colombiana ha reprimit les mobilitzacions de les comunitats indígenes pels seus drets territorials i els seus serveis públics comunitaris, especialment al departament Chocó. En aquest sentit, critiquen el silenci internacional sobre la repressió del govern colombià.

Summary: L’oposició colombiana reclama justícia a la Cort Penal Internacional amb una marxa de París a l’Haia


Ara és l’hora, l’Associació de Municipis per la Independència (AMI) i l’Associació Catalana de Municipis (ACM) impulsen a partir d’aquest vespre la campanya #9NSomTots, en suport a la democràcia i als encausats del 9-N: El president de la Generalitat, Artur Mas, la vice-presidenta, Joana Ortega, i la consellera d’Educació, Irene Rigau. La campanya consistirà en accions concretes, entre elles enviar de forma massiva una carta al TSJC. Per això es demana la col·laboració dels ciutadans i així poder demostrar de forma clara la disconformitat amb la decisió. També es farà una difusió d’un manifest del Pacte Nacional pel Dret de Decidir que les entitats i ajuntaments poden firmar. Per altra banda, també es contempla mobilitzar-se al carrer els dies 13 i 15 i congregar-se davant del TSJC a les 9:30 del matí. Seran els dies en els quals els encausats aniran a declarar. Des d’Ara és l’Hora es proposa compartir totes aquestes accions a la xarxa a través de l’etiqueta #9Nsomtots. A més, una altra de les accions de suport previstes pel dijous vinent a les 9 del matí és una concentració de càrrecs electes del món local davant el monument al president Companys situat a l’Arc de Triomf de Barcelona.

Summary: Crida a enviar cartes de disconformitat al TSJC contra l’encausament de Mas


Òmnium Cultural ha anunciat avui que atorgaria el 52è Premi d’Honor de les Lletres Catalanes a Enric Casasses, un dels poetes amb més intensitat artística i literària del país aquestes darreres dècades. ‘Narrador, dramaturg i traductor, ha esdevingut referent d’una nova manera de fer poesia a Catalunya, amb un repertori profund i extens que suma versos, narrativa i dramatúrgia’, ha destacat el jurat. A continuació fem un recull d’entrevistes i recitals enregistrats per VilaWeb aquests últims anys. En aquest vídeo del 2013, el crític Jordi Galves entrevista Casasses, que parla de temes tan distants com la independència de Catalunya, l’alegria i paradisos artificials, i fa una crítica esmolada a un dels grans referents de la poesia catalana: ‘Espriu és el poeta de la Catalunya morta.’ ‘Les cases del meu carrer. Una cova a la muntanya. El jardí vermell de flors. L’embarcador de la platja’. Casasses va recitar al CCCB de Barcelona l’any 2002 Les cases del meu carrer, al costat de l’inseparable piano de Pascal Comelade amb qui tants ha col·laborat. En aquesta entrevista publicada el 2006 explica quan va començar a recitar, en quins referents s’inspirava. Parla de quan vivia a Berlín i reflexiona sobre el vers lliure: ‘El vers lliure està bé, però ha de ser vers! Si no sembla que tinguis la mania d’anar passant línia.’ També deia com observava el sistema polític. ‘Amb això que li diuen democràcia, la conclusió és que no saben grec. Aquí el poble ni mana ni res. Allò que diu aquell argentí que pots triar empanada d’espinacs, empanada gallega, empanada de carn… Però empanada!’ Aquest vídeo correspon a l’espectacle Precaució: obres!, que Casasses va fer juntament amb Feliu Gasull a l’Hospitalet de Llobregat, l’any 2006. En la seva intervenció, el poeta recita el Romanç De lloc sant. En aquesta altra intervenció amb Pascal Comelade, Cassasses fa una lectura de texts de Mercè Rodoreda amb motiu del centenari del seu naixement, el 2008. Va triar textos de Quanta, quanta guerra i Viatges i flors, a més d’un petit poema. Per a Casasses la millor Rodoreda és la darrera. ‘M’agrada sobretot la producció final de la Rodoreda. La seva carrera és, sens dubte, ascendent, del principi al final. Quanta, quanta guerra és superior a El carrer de les camèlies. I amb el Pascal hem treballat la selecció de textos com sempre fem. Ens entenem a la perfecció.’ Enric Casasses, el poeta pirata que es nodreix de la tradició

Summary: Enric Casasses: cinc vídeos per a conèixer la figura del nou Premi d’Honor de les Lletres Catalanes