‘Tot Catalunya, present a Sant Boi’, deia l’Avui a la portada el 12 de setembre del 1976. A les pàgines interiors es parlava de milers de persones que omplien 18.000 metres quadrats de plaça i els carrers que hi menaven. Les dades que van oferir els diaris l’endemà oscil·laven entre les trenta mil persones que va veure-hi Televisió Espanyola i les cent mil que van comptar-hi Canigó o l’Avui. Cap, però, no va posar en dubte l’èxit rotund de la convocatòria. Més tard, una anàlisi del col·lectiu Contrastant explicava que, a tot estirar, hi havia hagut 27.374 assistents. Actors col·lectius, política unitària El 20 de novembre de 1975 es va morir Francisco Franco, però no pas el seu règim. L’oposició era, encara, clandestina. N’és un exemple –entre tants– la sessió de la comissió permanent de l’Assemblea de Catalunya del 27 de desembre d’aquell any. El dictador feia un mes que havia finat, però l’endemà d’una reunió de setanta-cinc persones durant més de deu hores la premsa només va poder dir que s’havien trobat ‘en algun lloc de Barcelona’. El 14 de juliol de 1976 La Vanguardia Española informava que el Consell de Forces Polítiques, una organització fundada després de la mort del dictador, havia decidit de no assistir a la reunió amb la Coordinació Democràtica –d’àmbit estatal. Lluny del titular, irrellevant a la llarga, un dels punts del comunicat emès pel consell passava gairebé desapercebut: havien decidit de crear una comissió coordinadora de l’Onze de Setembre que tenia per objectiu establir contacte amb els membres de l’Assemblea de Catalunya i més forces del país per organitzar una commemoració unitària de la Diada. El 10 d’agost va constituir-se la Comissió Onze de Setembre. Durant tot l’any les columnes de la Marxa per la Llibertat havien travessat el país i Lluís Maria Xirinacs feia guàrdia davant la presó Model per reclamar l’amnistia dels presos polítics. A més, el mes de febrer havia estat marcat per les manifestacions pro-amnistia promogudes per una Assemblea de Catalunya encara clandestina. La Diada n’havia de ser la culminació. Un acte nacional, unitari, de reivindicació de la democràcia i on es posés l’èmfasi en les exigències que aconseguien agrupar sota un sol lema una oposició al franquisme que en termes ideològics era extraordinàriament diversa. El ‘no’ de Sánchez-Terán Els cartells ja s’havien imprès i lluïen a les façanes: ‘Catalans! Tots al parc de la Ciutadella a les cinc de la tarda’. Però no va poder ser. El 7 de setembre La Vanguardia explicava la visita de Manuel Fraga Iribarne per començar ‘una sèrie d’activitats polítiques en terres catalanes’ i les reunions que el ministre de Governació espanyol, Rodolfo Martín Villa, tenia aquells dies amb diversos polítics catalans. Entre l’una notícia i l’altra, en un requadre al peu de la tercera pàgina: ‘No ha estat autoritzat l’acte al Parc de la Ciutadella’. Faltaven només cinc dies per a la Diada. El ‘silenci administratiu’ havia fet creure a la comissió organitzadora que les autoritats no posarien impediments a l’acte. Però, després de dues rondes de trobades i una última reunió de més de tres hores, el governador civil de Barcelona, Salvador Sánchez-Terán, els va comunicar que no permetrien que la ciutat acollís la Diada. Segons Miquel Sellarès, ‘l’estat va creure que això, a Barcelona, era perjudicial per a ells, que podia causar una gran mobilització’. Els delegats de l’organització encarregats de negociar amb el govern civil havien estat, fins aleshores, Heribert Barrera, Anton Cañellas, Joan Colominas, Joaquim Molins, Josep Pallach, Pere Portabella, Joan Raventós, Miquel Roca i Junyent, Octavi Saltor i Ramon Trias Fargas. L’alternativa Era un entrebanc gros, però no tenien cap intenció de rendir-se. Els diaris de l’endemà anunciaven que a desgrat de la prohibició es mantenia la convocatòria. La prohibició venia directament des del Ministeri d’Interior espanyol, encapçalat per Rodolfo Martín Villa, però tot apuntava que el governador civil havia donat esperances als seus interlocutors. Si l’acte es feia en un lloc tancat, s’eliminava l’adjectiu ‘nacional’ del lema i se suprimien les referències al president Josep Tarradellas dels discursos dels oradors acordats, la Diada es podria celebrar. Els organitzadors van respondre amb un missatge clar: ‘Si no ens donen una alternativa segura, nosaltres sortirem igualment al carrer.’ Al mateix temps van proposar de celebrar l’acte a la plaça Monumental i van reiterar la voluntat de continuar negociant. Els dies previs a l’11 se succeïen les adhesions d’organitzacions socials i polítiques de dins i de fora de Catalunya a la Diada. També creixia l’ambient al carrer. ‘Han aparegut diverses pintades, com també cartells i fulls volants. Els pocs comerços on encara poden trobar-se banderes catalanes han augmentat enormement la clientela. Segons que sembla, uns grans magatzems barcelonins ja han venut 5.000 banderes amb les quatre barres’, informava La Vanguardia. El desllorigador va arribar la matinada abans. Pere Portabella havia tramès un ultimàtum al govern civil. Va ser Sánchez-Terán mateix qui va tornar a convocar a casa seva els membres de la comissió organitzadora el dia 9 a la nit. ‘Ell es jugava el seu prestigi davant de Madrid’, recorda Miquel Sellarès. Tenia una proposta: Sant Boi. Probablement havia fet efecte el recordatori de Josep Benet que a l’església de Sant Baldiri de Sant Boi hi descansaven les restes de Rafael de Casanova. ‘Ja sé que penseu que som bojos, però que ens envieu directament a Sant Boi és molt fort, no?’, va dir en to de broma Sellarès al governador civil. En aquell moment, la ciutat era popular pel seu manicomi. La maniobra de l’estat consistia a dur l’acte a quinze quilòmetres de Barcelona i en un indret on, per culpa de les males comunicacions, fos difícil arribar. La reunió es va acabar ben entrada la matinada i amb un acord clar: la comissió renunciava a la capital de Catalunya però, en canvi d’això, no s’imposava cap limitació de participants ni de difusió a través dels mitjans. Fins i tot, segons La Vanguardia del dia 10, el governador havia proposat que els informatius de Televisió Espanyola donessin compte de la concentració. Miquel Sellarès –aleshores de CDC i membre de l’Assemblea– i Carles Quingles –home fort del PSUC i mà dreta del ‘Guti’– van ser els encarregats de dirigir-se immediatament cap al Baix Llobregat per coordinar-se amb l’Assemblea Democràtica de Sant Boi. Els seus enllaços locals van ser Pere Pugès i Jaume Rabassa. Calia reorganitzar-ho tot per fer compatible l’acte amb el nou emplaçament, garantir la seguretat i mobilitzar la ciutadania perquè l’endemà s’hi traslladés. El dia D i l’ordre democràtic ‘Aquell dia em vaig llevar amb una gran il·lusió però també amb una gran responsabilitat’, assegura Miquel Sellarès. A les cinc de la tarda, la plaça de Catalunya de Sant Boi de Llobregat –avui entre el carrer de Francesc Macià i el carrer de Mossèn Jacint Verdaguer– era plena a vessar de gent. Fins i tot els balcons i terrats dels blocs de pisos circumdants van convertir-se en indrets privilegiats per contemplar la recuperació de l’Onze de Setembre com a Diada nacional de Catalunya. Una certa permissivitat policíaca va fer possible que la senyera s’erigís en el símbol de la unitat. Enmig dels caps, una multitud de pancartes que cridaven ‘llibertat, amnistia, estatut d’autonomia!’. Per primera vegada l’acord entre el Consell de Forces Polítiques, l’Assemblea de Catalunya, el govern civil i les forces no agrupades permetia ‘un acte d’irrupció democràtica’ que possibilitava als demòcrates de ‘sortir a la superfície’. Els oradors havien fet arribar a les autoritats un esquema del seu discurs però sabien perfectament que Jordi Carbonell i Miquel Roca, ‘persones d’una profunda personalitat i –assegura Miquel Sellarès– de gran seny’, no s’hi cenyirien. Per això es va ‘imposar’ la participació d’Octavi Saltor, membre de la Lliga Liberal Catalana, ja molt residual en aquells moments. A la plaça pràcticament ni hi havia nens ni tampoc gent gran, diu Sellarès, que era l’encarregat que l’acte transcorregués sense incidents, ferits ni detinguts: ‘La gent encara hi anava amb por. I amb vambes per si calia córrer. A cap pare no se li hauria acudit de dur-hi el seu fill.’ El govern civil li havia assignat la companyia del comissari Fuentes i els seus homes, a qui es va encarregar d’omplir-se la roba d’adhesius de Comissions Obreres per passar desapercebuts entre la multitud. Abans de començar, Sellarès va llançar un desideràtum a través del micròfon: ‘Això s’ha de desenvolupar amb perfecte ordre democràtic.’ L’endemà el diari El País va encapçalar la crònica amb un aclaridor ‘Cap incident a la Diada’. L’acte va començar amb la presentació de Maria Josep Arenós, seguida d’un minut de silenci pels ‘morts per la llibertat’ i de la lectura d’un missatge del president de la Generalitat encara a l’exili francès, Josep Tarradellas. Miquel Roca va recollir els aplaudiments del públic amb el record de 1714 i les apel·lacions a la unitat de les lluites per Catalunya i per la democràcia. No va ser tan aplaudit Octavi Saltor, segurament pel seu discurs farcit de referències jocfloralistes i de caràcter més folklòric. La plaça es va tornar a encendre quan Jordi Carbonell va repassar les demandes recollides en els quatre punts de l’Assemblea de Catalunya: ‘Som intransigents en la nostra moderadíssima posició perquè no volem que la prudència ens faci traïdors!’ De fet, tal com recullen els historiadors Roger Mirabent i Carles Serret, el representant de la guàrdia civil –l’únic que no s’havia deixat disfressar per a l’ocasió– va recollir en el seu informe que Carbonell s’havia excedit en la seva defensa aferrissada del dret a l’autodeterminació dels pobles. Carbonell va ser contundent en l’agraïment i defensa dels nouvinguts. ‘Molt més catalans que no pas els regidors botiflers de cognoms catalaníssims que van dir no a la llengua dels seus pares, dels seus fills i dels seus compatriotes’, va exclamar. Un petit grup d’ultradretans va provar rebentar rodes de cotxes però la policia va impedir-ho. Això a banda, el civisme i la normalitat van ser absoluts. Segons que recorda Sellarès, les forces de seguretat de l’estat ja veien que el franquisme s’acabava i els que no havien participat en qüestions polítiques volien ‘salvar la pell’: ‘La transició no va ser sinó dignificar-los a ells perquè poguessin continuar.’ Per Sellarès, el governador civil va tenir l’habilitat d’encomanar l’operatiu a agents que mai no havien format part de la ‘temible’ Brigada Político-social. També explica que quan va acabar l’acte els membres de la Creu Roja, que aleshores vestien uniforme militar, van desfilar a través de la plaça. Els manifestants els aplaudien. Era tota una novetat: ‘Fins llavors fèiem els cent metres llisos corrent i ara comptàvem amb la presència de la Creu Roja a totes les cantonades.’ L’Onze de Setembre de Sant Boi va esdevenir un precedent fonamental de reivindicació pacífica i unitària del catalanisme. Al cap d’un any, a Barcelona, una nova convocatòria multitudinària va convertir-se en ‘la manifestació del milió’. Aquella idea que havia nascut al secretariat de l’Assemblea de Catalunya com l’oportunitat de ‘deixar les espardenyes de córrer i fer una manifestació legal’ esdevingué un punt de partida. D’això ja fa quaranta anys.

Summary: Com va ser possible la Diada de Sant Boi del 1976?


El portaveu de JxCat, Albert Batet, ha avisat Pedro Sánchez que no pot governar ‘sense escoltar Catalunya’ i ‘els 22 diputats independentistes’ al congrés espanyol. Batet ha defensat davant del Tribunal Suprem que el president del govern espanyol en funcions també hauria de convocar ERC i JxCat per parlar de la investidura. Sánchez es reuneix aquest dimarts amb PP, Ciutadans i Podem i vol evitar dependre dels independentistes. ‘Hi ha una realitat indefugible i Sánchez l’haurà d’afrontar’, ha argumentat el portaveu de JxCat. Batet ha afirmat que per governar amb ‘responsabilitat’ cal que Sánchez dialogui amb les forces independentistes i expliqui amb qui vol governar. ‘Tenim clar que això no es pot fer sense escoltar Catalunya’ i la ‘majoria social’ independentista, ha assegurat Batet. El portaveu de JxCat ha dit que en les condicions actuals no poden recolzar la investidura del candidat del PSOE perquè ‘no hi ha diàleg’ i ‘no hi ha voluntat d’escoltar’. A més, ha retret que els socialistes hagin suspès dels seus drets els parlamentaris presos de forma ‘il·legítima’.

Summary: JxCat avisa Sánchez que no pot governar sense escoltar els independentistes


La mitjana de totes les enquestes publicades a l’estat espanyol el darrer mes dibuixa una caiguda de quasi quatre punts en la intenció de vot a Ciutadans. Aquest partit, de fet, sembla pagar la moció de censura contra Rajoy. Tant el PP com Podem només canvien en unes dècimes la intenció de vot, lleugerament a l’alça en el cas del PP i a la baixa en el cas de Podem. El PSOE, per la seva banda, guanya quatre punts i Ciutadans cau uns 3.7 punts de mitjana, encara que alguna de les enquestes arriba a situar-los fins a cinc punts per sota d’on eren fa un mes. Segons el treball elaborat per ElElectoral l’últim mes, la caiguda a l’estat espanyol de la intenció de vot a Ciutadans és tan pronunciada que situa el partit d’Albert Rivera en un 21,9 % del vot, quan ara fa tres anys voltava el 18.3 i fa poques setmanes superava el 26%.

Summary: Enquestes: la intenció de vot a Ciutadans cau de manera pronunciada en un sol mes


El vice-president dels Estats Units d’Amèrica, Mike Pence, i el president de Turquia, Recep Tayyip Erdogan, han arribat a un alto al foc al Kurdistan Occidental, segons ha informat Pence en una conferència de premsa després d’una reunió entre els dos dirigents a Ankara. El cessament del foc és durant cinc dies a canvi que els milicians kurds es retirin de la ‘zona segura’, i un cop finalitzat aquest moviment, Turquia acceptaria un cessament del foc permanent. Turquia ocupa les primeres poblacions kurdes mentre milers de persones fugen Erdogan havia rebutjat diverses vegades la idea, dient que el seu govern no negociaria amb el que considera una organització terrorista. Les milícies kurdes, per la seva part, han refusat l’acord, el qual comportaria que abandonessin aquesta franja de trenta-dos quilòmetres. 🔴Kurdistan sirià: les milícies kurdes rebutgen l’acord entre els EUA i Turquia en què Erdogan accepta una treva a canvi que els nord-americans garanteixin la seva sortida de la pretesa zona de seguretat. L’alto el foc, doncs, podria quedar-se en un brindis al sol. https://t.co/q32d5zvbiF — txell feixas (@txellfeixas) October 17, 2019

Summary: Les milícies kurdes refusen l’acord d’alto el foc dels EUA i Turquia


La CSU guanyarà les eleccions a Baviera però perdrà la majoria absoluta, segons apunten els primers sondejos a peu d’urna publicats per la premsa alemanya. Si es confirmen, els resultats acabaran amb l’hegemonia històrica dels conservadors bavaresos en aquest estat, amb capital a Munic, i poden tenir un efecte, també, en el govern de coalició d’Angela Merkel. Els sondejos apunten que la CSU hauria obtingut un 35.5% dels vots, amb els verds en segona posició amb un 18.5%. Els socialdemòcrates de l’SPD, socis del govern federal amb la CDU/CSU, han caigut en picat i se situarien en cinquena posició amb un 10% dels vots, per darrere, fins i tot, de la ultradreta d’Alternativa per Alemanya (AfD), que n’hauria obtingut un 11%. Els sondejos a peu d’urna indiquen que ‘Votants Lliures’ (FW) quedarien com a quarta força amb l’11,5%, amb els liberals tradicionals de l’FDP, amb un 5% dels suports. Aquests últims, però, podrien fins i tot perdre la representació a la cambra si no arriben a aquest percentatge, llindar mínim per aconseguir escons. Si es confirmen els resultats que assenyalen els sondejos a peu d’urna, Baviera es veurà abocada a formar un govern de coalició. La CSU ja ha anunciat que descarta un govern amb la ultradreta d’AfD.

Summary: La CSU perd la majoria absoluta a Baviera i els Verds queden en segon lloc, segons les enquestes a peu d’urna


El cineasta Cesc Gay (autor de films com ara ‘A la ciutat’, ‘Ficció’, ‘V.O.S.’, ‘Una pistola a cada mà’) estrena ara ‘Truman’. Ell, que és un home desimbolt i empàtic, però també molt pudorós, construeix una ficció impecable de to, des d’una posició de risc constant de la qual surt airós. El mèrit, tant el té el guió com una interpretació de luxe de Ricardo Darín i Javier Cámara, que van ser premiats al festival de cinema de Sant Sebastià. Un home de mitjana edat amb un càncer molt avançat decideix d’abandonar voluntàriament el tractament. Aleshores, un amic de joventut que ara viu al Canadà el visita per passar quatre dies amb ell, amb la voluntat de treure-li la idea del cap. Sintetitzat l’argument, parlem d’un film sobre l’amistat, els comiats, la mort abans d’hora, la mort voluntària, la mort digna; sobre les relacions familiars (pares i fills) i les noves famílies, sobre la malaltia (en genèric), sobre la dificultat que tenen els homes de mostrar els sentiments. I és en aquest punt que Cesc Gay enfila l’entrevista: —Els homes no parlem mai de sentiments. Parlar de sentiments és una cosa que m’han ensenyat les dones. I aquesta incapacitat és en l’ADN de les meves pel·lícules. I a ‘Truman’ hi és molt, també. Jo vaig viure la malaltia en una persona molt propera. Vaig anar-ne prenent notes i, temps després, em vaig adonar que amb aquelles notes podia construir una pel·lícula. El treball previ al rodatge amb Ricardo Darín i Javier Cámara va ser molt important: ens vam instal·lar uns dies a casa del Javier, que té un pis molt bonic i lluminós, i vam començar a treballar el guió. Però abans de començar, el Ricardo va dir: ‘Bé, senyors, primer de tot, posem els nostres morts sobre la taula.’ Així vam començar a preparar ‘Truman’. I, de fet, per això Ricardo Darín va fer la pel·lícula, perquè li va permetre de plorar algú que encara no havia pogut plorar. Una persona tan visceral no travessa l’Atlàntic per qualsevol cosa. Aquells dies de treball previ van ser molt importants. —I entre la gran quantitat de temes que hi apareixen relacionats, quin era el prioritari? —Quan em vaig posar a prendre notes sobre la vivència, em vaig adonar de la varietat de temes que giren entorn de la malaltia i la mort. Et trobes amb escenes dantesques que provoquen el riure i el plor al mateix temps. Davant d’una situació tan dura, el riure i el plor es barregen. Hi ha imatges increïbles. No cal anar gaire lluny, només cal entrar a la funerària. Tenia una sensació de puzle. La pel·lícula havia de ser un mosaic. I vaig pensar que feia una ‘road movie’. De ‘road movies’ no en té res, però funciona d’aquesta manera en l’estructura interna, pel dinamisme que té i la capacitat constant de sorprendre. Pensa que cap dels personatges no repeteix, excepte la cosina d’un dels protagonistes. —Això d’imaginar-vos que rodàveu una ‘road movie’ és curiós, perquè sí que és una pel·lícula que transmet una sensació de trànsit: hi surten molts avions, el fet que l’amic és de pas i sabem que només es quedarà quatre dies. O la mateixa metàfora del traspàs és un trànsit. —No ho havia pensat. Sí que apareix la urgència que el procés serà curt. És bo que l’espectador sàpiga que tots dos amics passaran quatre dies junts i després un marxarà, i que en aquest temps no hi ha límit de diners a gastar. Aquestes són les condicions d’inici. I després hi ha el viatge a Amsterdam. Ens calia, perquè si no la pel·lícula podia agafar una certa monotonia d’anar d’un bar o restaurant a un altre. És una sorpresa i funciona molt bé. La pel·lícula té això d’anar de sorpresa en sorpresa: ara ets al veterinari, ara a la funerària, ara coneixent una família que vulgui adoptar el gos… Això és bo per a mantenir atent l’espectador. —Hi ha una gran contenció en tota la pel·lícula, per evitar la llàgrima fàcil, i personatges que es desfacin com la mantega i embafin. —Durant tot el rodatge, amb el Ricardo i el Javier (sobretot el Javier) ens fèiem el gest del funambulisme per avisar-nos si manteníem la contenció. És clar, un rodatge és molt públic, hi ha molta gent a l’equip, i tothom està pendent d’això que dius. Però jo sóc molt pudorós i quan necessito una certa intimitat amb els actors, que la situació no permet, treballo molt amb gests, construïm un codi intern. I a ‘Truman’ aquest moviment ens anava molt bé. . El Javier sovint se n’anava, li agafava plorera. I jo volia que plorés només en un moment molt concret de la pel·lícula. Va costar. Però calia, perquè no pots fer-li fer a l’actor el que vols que li passi al públic. Sempre has d’anar a la contra. Fixa’t en les pel·lícules de Chaplin. Ell no reia mai i és això és el que provoca el riure de l’espectador. —El moment on deixeu plorar Javier Cámara és una escena en què es barreja el sexe i el dolor. —La unió entre sexe i dolor o sexe i mort és molt interessant. Quan ets a prop de la mort passa això, que cerques el consol més animal. El plaer del sexe es contraposa al dolor i a la tristesa, s’hi barreja la culpa. Per això toca la part més irracional del ser. I sempre m’ha semblat un tema poc explotat. En la pel·lícula, a més, l’escena és reforçada amb la música del Toti Soler. —Com va anar la col·laboració amb Toti Soler? —Per la música de les pel·lícules sempre començo pensant en l’instrument, no pas en la música. El piano és un instrument molt cerimoniós, mentre que la guitarra és més humil, popular, de funambulisme. I un amic meu que havia treballat amb el Toti Soler me’l va fer escoltar i me’l va suggerir. La música és molt important perquè porta el to. —En aquest film, com en tots els altres, tens un equip que es manté. Això deu donar tranquil·litat, tot i que també deu tenir inconvenients. —Som com una banda de rock. Tot i que sempre apareix gent nova (en aquesta pel·lícula, s’hi ha incorporat Irene Moncada com a directora d’art), i això està bé, tenir un equip que et funciona i que et coneix no té preu. Fer de director implica prendre moltes decisions durant mesos i mesos, i a vegades s’han de prendre decisions importants en situacions de molt d’estrès. Si la gent que t’envolta t’hi ajuda, és important. Per una altra banda, aquesta vida d’hotels i restaurants que ens toca fer durant el rodatge l’has de fer amb gent amb qui t’entens. Hi ha d’haver empatia i confort personal. Això és molt llatí. Els anglosaxons s’ho plantegen diferent, són més pràctics. —A ‘Truman’, continueu narrant un moment vital de la vostra generació, com heu fet a tots els vostres films, des de ‘A la ciutat’. —Em diuen cronista generacional . No m’agrada. Però, és clar, jo parlo del que sento i del que veig. Ja ho dic, que no tinc imaginació. Però això també canviarà, perquè m’agradaria treballar amb gent jove. Hi ha àmbits que esgotes i tens necessitat de buscar-ne de nous. També tenia ganes de deixar de rodar a Barcelona. I també estic una mica cansat d’homes. I la gent jove veig que fa coses superinteressants. De moment, aquest cap de setmana mostra als cinemes aquest seu darrer film, ‘Truman’, i també durant els mesos de novembre, desembre i gener el teatre Romea tornarà a programa la seva obra teatral ‘Els veïns de dalt’.

Summary: Cesc Gay: ’I Ricardo Darín va dir: «Bé, senyors, primer de tot, posem els nostres morts sobre la taula»’


Els presos polítics condemnats pel Tribunal Suprem espanyol passaran un Nadal més a les presons dels Lledoners, el Mas d’Enric i el Puig de les Basses. En el cas de Jordi Cuixart i Jordi Sànchez la privació de llibertat ja supera els vuit-cents dies, és a dir, més de dos anys. Malgrat tot, han volgut enviar missatges de Nadal a la ciutadania i als seus familiars. Raül Romeva ha tingut un record per a la seva parella i els seus fills. ‘Diana, Noah, Elda, estem junts aquests dies i sempre’, ha escrit. A més ha desitjat un bon Nadal a tota la ciutadania. Raül: "Cap arbre és prou alt. Diana, Noah, Elda, estem junts, aquests dies i sempre. Bones festes a totes i tots!" pic.twitter.com/tExYSduWuk — Raül Romeva i Rueda (@raulromeva) December 24, 2019 Carme Forcadell ha fet una crida perquè la ciutadania gaudeixi de les festes amb les persones que més estimen. Des de la presó de Mas d'Enric, desitjo que gaudiu d'aquests dies. Mengeu, rieu i aprofiteu cada moment amb els que més estimeu. Bon Nadal a tothom!💛 — Carme Forcadell (@ForcadellCarme) December 25, 2019 Jordi Sànchez ha recordat que fa més de vuit-cents dies que està a la presó i que enguany passa el seu tercer Nadal empresonat. ‘A tota la gent que creieu en la nostra llibertat i sobretot en la llibertat del país, gràcies per no haver defallit’, ha escrit. Avui fa 800 dies del meu empresonament i el tercer Nadal entre barrots. A tota la gent que creieu en la nostra llibertat i sobretot en la llibertat del país, gràcies per no defallir. Em feu sentir fort.Molt bon Nadal ! pic.twitter.com/XgxHTbP2ut — Jordi Sànchez (@jordialapreso) December 25, 2019 Josep Rull ha desitjat un bon Nadal a tota la ciutadania amb un poema de J.V. Foix. ‘Ens en sortirem’, ha afegit. Des de Lledoners, Bon Nadal a tothom. Ens en sortirem ! pic.twitter.com/8O9i7lvNUB — Josep Rull i Andreu 🎗 (@joseprull) December 24, 2019 Jordi Turull ha desitjat un bon Nadal amb una nadala escrita per ell mateix. A més, l’ha acompanyada d’una aquarel·la, on surt veu entre reixes mirant el poblet de Josa de Cadí (Alt Urgell). Molt bon Nadal a tothom! La meva nadala amb els millors desitjos de salut, felicitat i llibertat per tots vosaltres per l'any 2020. Aquarel•la de Josa de Cadí feta pel meu sogre, J.Bragulat. pic.twitter.com/X7mXgc6Hba — Jordi Turull i Negre (@jorditurull) December 24, 2019 Dolors Bassa ha fet una crida a gaudir de les festes amb la família. Un missatge que ha acompanyat d’un poema de Miquel Martí Pol. Dolors Bassa: “Celebreu i disfruteu d’aquests dies en família. Estimeu-vos. Una abraçada groga i lila. Bones Festes!“ pic.twitter.com/8dLryn6hM0 — Dolors Bassa (@dolorsbassac) December 24, 2019 Quim Forn ha desitjat un nou any en pau i llibertat. Ha acompanyat el missatge d’un poema de Joan Maragall i d’una fotografia dels cims de Montserrat il·luminats en record dels presos. Us desitjo un bon Nadali un feliç any de pau i llibertat. pic.twitter.com/TWovZZHUWU — Joaquim Forn (@quimforn) December 24, 2019 Jordi Cuixart ha desitjat que els milions de presos polítics d’arreu del món puguin sentir ‘el mateix escalf que nosaltres’. El missatge va acompanyat d’una fotografia d’ell fent ceràmica als Lledoners. Tan de bo els milions de presos polítics d'arreu del món poguessin sentir el mateix escalf que nosaltres. "Des d'Alacant a la Provença, res no s'acaba i tot comença". Bon Nadal a tothom i Sempre endavant! pic.twitter.com/3G51QRGzWi — Jordi Cuixart (@jcuixart) December 24, 2019

Summary: Els missatges de Nadal dels presos polítics: ‘Els que creieu en la llibertat, gràcies per no haver defallit’


El portaveu d’ERC al Congrés espanyol, Joan Tardà, ha estat el primer testimoni en intervenir el judici contra el procés. La seva declaració ha estat marcada per les topades amb Manuel Marchena arran de l’ús del català i per les seves valoracions polítiques. Tardà ha anunciat que ell contestaria en català a les preguntes de l’extrema dreta de Vox, però Marchena li ha dit que, com a testimoni, ell no hi tenia dret. Després, quan el vice-secretari de Vox, Pedro Fernández, ha fet la primera pregunta,Tardà ha denunciat que ‘aquest és un judici inspirat per la venjança d’un estat que es va sentir humiliat el Primer d’octubre’. Un cop més, Marchena l’ha tallat i li ha dit que no podia fer valoracions polítiques per la seva condició de testimoni. Vegeu ací el moment:  Declaració íntegra de Joan Tardà al Suprem espanyol

Summary: Tardà s’enganxa amb Marchena pel català i per la venjança política del judici


La portaveu del govern francès, Sibeth Ndiaye, ha assegurat que la policia francesa no es planteja detenir el president Carles Puigdemont quan faci l’acte polític a Perpinyà: ‘La posició de França sempre ha estat constant: respectem la sobirania de l’estat espanyol i la seva justícia. El senyor Puigdemont és diputat al Parlament Europeu, per tant té immunitat parlamentària. Espanya ha presentat una sol·licitud per renunciar a aquesta immunitat al Parlament Europeu, que fins ara no ha respost’, ha dit en declaracions al diari nord-català L’Indépendant,. L’equip legal dels exiliats va confirmar amb les autoritats franceses per confirmar que respectarien la immunitat. Aquest matí Europa Press ha assegurat que el Consell per la República havia sondejat l’estadi de l’USAP de Perpinyà per a fer l’acte la segona quinzena de febrer. Tanmateix, fonts de l’entitat han confirmat a VilaWeb que aquesta opció es va descartar perquè té poca capacitat –14.500 persones– per la gran afluència d’assistents que esperen a l’acte. També està descartat de fer-lo en un pavelló. L’acte es farà probablement a l’aparcament del parc de les exposicions, com ja havia comentat el batlle de Perpinyà, Jean-Marc Pujol. La pròxima reunió del Consell per la República serà el primer de febrer a Waterloo i és previst que s’avançarà en els preparatius. Cal recordar que el Consell per la República va inaugurar la seu a Catalunya Nord el novembre. La delegació la presideix la periodista Júlia Taurinyà i els membres fundadors en són Francesc Bitlloch, Josep Bonet, Jaume Domènec, Carles Garsaball, Joan-Lluís Lluís, Hervé Pi i Carles Sarrat.

Summary: França anuncia que no detindrà Puigdemont a Perpinyà perquè té immunitat


El Tribunal Suprem espanyol ha fixat una vista el 6 de novembre analitzar els recursos presentats pel president Artur Mas, l’ex-vice-presidenta Joana Ortega i l’ex-consellera d’Ensenyament Irene Rigau a la sentència del 9-N. El març de 2017 el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) els va condemnar per un delicte de desobediència a 2 anys d’inhabilitació en el cas de Mas, 1 any i 9 mesos a Ortega i 1 any i 6 mesos a Rigau. També els va imposar multes que van dels 24.000 euros als 36.000, la més alta per a Mas. En canvi, el tribunal els va absoldre d’un delicte de prevaricació, per al qual la fiscalia espanyola demanava 8 anys de presó. Ara, el Suprem espanyol haurà d’analitzar els recursos presentats i determinar si les condemnes del TSJC són fermes o les modifica. A la vista podran assistir-hi els advocats. La decisió no es coneixerà el mateix dia. En la vista del 6 de novembre, cadascuna de les parts podrà defensar el seu posicionament i les defenses de tots tres exposar els arguments que recullen els seus recursos. La decisió del tribunal, però, no se sabrà aquell mateix dia, ja que els magistrats hauran de deliberar i posar per escrit la decisió en una sentència que es coneixerà més endavant. En el cas de l’ex-conseller de Presidència, Francesc Homs, el va jutjar directament al Tribunal Suprem per ser diputat al congrés espanyol. L’alt tribunal el va condemnar a 1 any i 1 mes d’inhabilitació per un delicte de desobediència i el va absoldre de prevaricació. En tractar-se d’una sentència del Suprem, directament ja va ser ferma i, per això, va haver de deixar l’escó. Judici al Tribunal de Comptes a l’octubre En paral·lel, el 9-N encara té una altra branca judicial que continua oberta al Tribunal de Comptes. El 10 i 11 d’octubre se celebrarà un judici civil de reintegrament contra Artur Mas, Joana Ortega, Irene Rigau i Francesc Homs per les despeses del 9-N. En el judici s’haurà de dirimir si els quatre ex-membres del govern i altres ex-alts càrrecs han de retornar 5,2 milions d’euros per l’organització del procés participatiu del 2014, i que ja han aportat com a fiança amb l’embargament de propietats i l’ajuda de la ‘caixa de solidaritat’ de l’ANC i Òmnium.

Summary: El Suprem analitzarà el 6 de novembre els recursos de Mas, Ortega i Rigau a la sentència del 9-N


Les delegacions de Podem i Esquerra Unida a l’Eurocambra analitzaran ‘amb rigorositat i atenció’ el suplicatori de les autoritats espanyoles contra el president Carles Puigdemont i el conseller Toni Comín. En un comunicat, les dues formacions ha demanat ‘prudència’ i ‘deixar treballar les institucions’ en un procediment per decidir si s’aixeca la immunitat o no als dos eurodiputats. Després de l’anunci de l’arribada del suplicatori en el ple, ara és el comitè d’Afers Jurídics el que haurà d’analitzar la petició del Tribunal Suprem. En el mateix comunicat, Podem i Esquerra Unida denuncien una situació que és ‘fruit de la judicialització del conflicte polític’ i exigeix una ‘solució política a un problema de caràcter polític’. ‘Confiem que el nou govern progressista, amb una proposta de mesa de diàleg, pugui trobar una solució que provoqui un canvi positiu en la qüestió territorial. És una aposta ferma per recuperar unes relacions que fa una dècada que s’estan deteriorant’, apunten.

Summary: Unides Podem analitzarà ‘amb rigorositat i atenció’ el suplicatori contra Puigdemont i Comín


Inspectors de Treball i agents de la Guàrdia Civil i la policia espanyola van visitar quaranta-vuit locals d’oci de Mallorca i Eivissa la nit del 8 al 9 d’agost en una campanya extraordinària contra la precarietat laboral. A Sant Antoni de Portmany, es van fer setze inspeccions. Les mateixes que a Magaluf i a l’Arenal de Palma. Les infraccions comeses les i sancions corresponents es faran públiques d’ací a uns mesos. El conseller de Model Econòmic, Iago Negueruela, i la directora territorial de la Inspecció de Treball a les Illes, Yolanda Robledo, han informat en conferència de premsa d’aquesta operació contra la precarietat laboral, que pretén una actuació ‘concreta i rotunda’, segons Negueruela. Robledo ha subratllat que la precarietat laboral i la temporalitat eren unes de les ‘principals preocupacions’ a les Illes, per la qual cosa calia treballar ‘per una feina digna i recuperar els drets laborals’. També s’ha referit a la necessitat de col·laborar amb el govern espanyol per fer front a aquest problema. La inspecció s’ha centrat a analitzar la contractació a temps parcial, l’economia irregular, les condicions de salut i seguretat a la feina i les anàlisis dels contractes de les empreses. Entre les irregularitats contrastades en aquestes quaranta-vuit inspeccions, han trobat que no s’havien donat d’alta treballadors a la Seguretat Social, ciutadans estrangers sense autorització administrativa per a treballar i ‘alguna’ obstrucció a la tasca inspectora, malgrat que els inspectors anaven acompanyats per guàrdies civils i policies. Sobre les infraccions, el conseller ha advertit de les sancions que es poden imposar a una empresa, com ara deu mil euros per tenir a un treballadors estranger sense permís de feina, o per impedir l’accés dels inspectors al local en qüestió. Aquesta operació conjunta forma part de les actuacions previstes al Pla Director per un Treball Digne 2018-2020, impulsat pel Pla de Lluita contra la Precarietat en el Treball del govern balear i pel Ministeri de Treball espanyol. Aquesta actuació també es va dur a terme l’estiu passat.

Summary: Operació sorpresa contra la precarietat laboral a 48 locals d’oci de Mallorca i Eivissa


Uns vuit-cents veïns de Barcelona, Badalona, l’Hospitalet, Terrassa i Granollers s’han ‘manifestat a Badalona per ‘denunciar les pràctiques especulatives del fons voltor Azora‘ i exigir al govern ‘una regulació en els preus de lloguer’. La concentració ha estat organitzada pel Sindicat de Llogateres i el seu portaveu, Jaume Palomera, ha denunciat que ‘en aquest país l’habitatge no és un dret’ perquè ‘s’està tractant com una mercaderia, com un producte financer’. Palomera ha explicat que les dues-centes cinquanta famílies afectades per les ‘apujades abusives’ han decidit sortir al carrer per demanar al fons Azora que s’assegui a negociar. ‘Han patit de mitjana un increment del 80% del preu i en alguns casos ha arribat al 130%’, ha criticat. Palomera ha considerat que ‘és un abús absolutament intolerable’ que ‘algú que està pagant 600 euros de lloguer hagi de passar a pagar-ne 1.300 o marxar de casa’. ‘Això està passant perquè en aquest país els preus del lloguer no estan regulats’, ha reflexionat en veu alta tot preguntant: ‘com pot ser que tinguem un salari mínim i que en canvi acceptem que de la nit al dia ens puguin apujar el preu del lloguer un 100%?’.

Summary: Manifestació contra l’especulació del fons voltor Azora a Badalona


L’editor de Bromera, Gonçal López-Pampló, és directe en la defensa del llibre i també va directe a la medul·la del lector quan ens diu: ‘Feia molt de temps que no m’enganxava tant a uns llibres i, per tant, a un autor. Les novel·les policíaques de Pierre Lemaitre t’absorbeixen, són un mecanisme perfecte, mil·limètric, que et fa passar les pàgines amb una ànsia inèdita de saber què passarà. El protagonista, Camille, és propi de la literatura negra, un inspector turmentat, solitari i perspicaç, però Lemaitre sap donar-li la volta al gènere, siga mitjançant els jocs literaris de ‘Irène’, siga gràcies a l’ús del suspens en Alex —no debades ha guanyat el Premi dels lectors a la millor novel·la de suspens a França—. Si una cosa té clara el lector d’aquesta darrera novel·la, des del començament, és que res no és el que sembla. La trama girarà una, dues, tres vegades, i encara voldrem que torne a fer-ho, delerosos com estem de sorprendre’ns de nou. I, de camí, continuarem coneixent Camille i la resta de personatges que l’acompanyen, caracteritzats per una rara humanitat i retratats sempre amb un afecte irònic. Perquè a Camille no sempre li surten bé les coses, no sempre les fa bé, i tanmateix, ara que l’hem conegut, no podrem deixar d’estimar-nos-el durant les quatre novel·les de la sèrie. ‘Irène’ i ‘Alex’ són els títols que l’obrin, mentre que ‘Rosy & John’ i ‘Camille’, ambdues programades per a 2016, són les que la tancaran. A més, ho faran amb un final que no decebrà els lectors.’ Llegiu un fragment de ‘Àlex’ de l’escriptor Pierre Lemaitre. I quina història narra ‘Àlex’? Una noia molt atractiva, de vora trenta anys, és segrestada amb violència enmig del carrer i llançada a l’interior d’una furgoneta. El persistent detectiu Camille Verhoeven només compta amb aquesta feble descripció dels testimonis, però per poder salvar-la, necessita més dades. Mentrestant, en una nau abandonada, la jove és salvatgement colpejada i exposada a una mort que sembla, cada cop més, inexorable i terrible. Treballant contra rellotge, quan el comissari i el seu equip descobreixen el lloc on la presonera hauria d’estar retinguda, previsiblement ferida i desnodrida, no troben el que esperaven. Qui és ‘Alex’ en realitat? L’enigma mantindrà Verhoeven en suspens i en direcció a un final amarg. Al capdavall, salvar la vida de la noia serà la menor de les seves preocupacions. Bromera va donar a conèixer Pierre Lemaitre (París, 1951) en català amb la novel·la ‘Ens veurem allà dalt’, que no s’inscriu en la sèrie de novel·la negra que ara es presenta, i que va obtenir el Premi Goncourt, la distinció més elevada de les lletres franceses, títol que l’ha fet internacional.

Summary: Avançament editorial: ‘Àlex’ de Pierre Lemaitre


El Departament d’Empresa i Coneixement ha desestimat la suspensió cautelar del ple de la Cambra de Comerç de Barcelona que va nomenar Joan Canadell com a nou president, segons que ha avançat La Vanguardia. El recurs l’havien plantejat els aspirants a presidir l’ens cameral Carles Tusquets i Ramon Masià, juntament amb vint persones físiques i jurídiques més, en considerar que durant el procés electoral s’havien produït ‘irregularitats invalidants’ i que s’havia d’aturar la constitució de la nova Cambra. La candidatura Eines de País, impulsada per l’ANC, va arrasar en els comicis i va aconseguir majoria absoluta al ple, tot i que catorze cadires estan reservades per a grans empreses, que fan contribucions econòmiques, i sis són per a les patronals Foment i Pimec.

Summary: La Generalitat refusa el recurs de Tusquets contra el ple de constitució de la Cambra


I el moment ha arribat. El desacord entre JxCat i ERC per la suspensió dels diputats processats per rebel·lió ha trencat la unitat independentista a la mesa del parlament i ha deixat els quatre diputats de JxCat sense poder votar, de manera que el govern de Quim Torra se sustenta ara sobre 61 diputats i sense cap soci de governabilitat preferent. JxCat i ERC han perdut, en el tancament del debat de política general, unes quantes votacions, però n’hi ha hagut una d’especialment simbòlica: el parlament ha refusat una proposta de la CUP acordada amb JxCat i ERC que afirmava ‘el dret imprescriptible i inalienable a l’autodeterminació’. I això que els anticapitalistes havien acceptat aquesta afirmació en lloc d’una referència prèvia a la ‘validesa’ de les lleis del referèndum i de transitorietat jurídica. La votació marcava l’horitzó de la legislatura? És aquesta la nova realitat del parlament, al cap d’un any, després de l’intent frustrat de declarar la independència? Als passadissos de la cambra, curiosament, hi regnava més calma que no en les crisis anteriors. No hi ha hagut l’acarnissament d’algunes altres vegades. També ha estat així a l’hemicicle: JxCat i ERC no han fet un repartiment públic de les culpes. El grup de Puigdemont tampoc no ha insistit en la delegació del vot dels seus diputats per evidenciar el conflicte amb ERC. Cap dels socis no considera trencat el govern malgrat les divergències de fons i les dificultats evidents per a aplicar el mandat del 21-D per continuar el procés. Pretenen aprovar el pressupost, probablement, amb els comuns. Com? ERC manté la pressió perquè Carles Puigdemont, Josep Rull, Jordi Turull i Jordi Sànchez designin un diputat perquè exerceixi els seus drets i recuperin l’operativitat de la majoria. Però JxCat no vol acceptar la suspensió dels seus i remarca que els presos i Puigdemont estan convençuts de mantenir-se així. Per això han fet pública una carta escrita a la presó dels Lledoners en què tots quatre explicaven la seva decisió i demanaven respecte, per a ells i per a Oriol Junqueras i Raül Romeva. La CUP diu que tant JxCat com ERC han acatat les suspensions ordenades per Pablo Llarena i haurien d’aclarir ‘el sentit d’aquesta legislatura’. Creuen que actuen per interessos propis i electoralistes. Avui la crisi ha esclatat definitivament quan ERC i el PSC han votat plegats a la mesa perquè es deixés sense efectes la delegació del vot de Puigdemont, Rull, Turull i Sànchez. La mesa, amb l’aval de JxCat i ERC, havia aprovat ahir i dijous d’admetre les delegacions en aplicació de l’acord del 2 d’octubre. Però l’informe dels lletrats del parlament, que deia que els quatre diputats no s’ajustaven al nou mecanisme aprovat per tramitar les suspensions decretades per Llarena i que, per tant, les votacions podrien ser impugnades, ha dut Roger Torrent a votar amb els socialistes catalans perquè els quatre diputats processats de JxCat no poguessin votar per delegació i garantir, així, que la cambra no seria blocada per una nova actuació del Tribunal Constitucional. Els han tornat a instar a acollir-se a la via de les designacions, com ho van fer Oriol Junqueras i Raül Romeva. Però JxCat no ha cedit. ERC nega que els seus diputats hagin estat suspesos, però el PSC n’està convençut. El resultat és que els dos socis sumen ara 61 vots i que no arriben a la majoria absoluta amb la CUP. Antoni Comín, que encara no ha estat processat en ferm pel Suprem, no vota. Són els comuns, que decanten la balança. Les divergències entre els socis de govern s’arrosseguen del juliol ençà, amb l’arribada de la interlocutòria de Pablo Llarena sobre la suspensió dels drets i deures dels sis diputats encausats, perquè els fos aplicat l’article 384 bis de la llei d’enjudiciament criminal. Però s’incardinen amb les diferències estratègiques de fons sobre com afrontar la legislatura, unes diferències que han dificultat tots els passos importants que ha hagut de fer la majoria independentista. El distanciament ja es va manifestar amb claredat el 30 de gener, amb l’intent fallit d’investir Puigdemont a distància, i s’ha palesat paral·lelament amb l’allunyament de la CUP, que els acusa de fer autonomisme. Si al juliol el desacord va originar la suspensió del darrer ple, per evitar que es posés a prova la suspensió dels diputats, els acords que han tancat de llavors ençà els han tancats en fals. Torrent, al punt de mira El colofó ha estat a la mesa i s’ha traslladat a l’hemicicle en les votacions de les propostes de resolució. JxCat i ERC han perdut cinc resolucions acordades, se n’han aprovat unes quantes de contingut social de Ciutadans i, al costat de la CUP, n’han perdudes dues de simbòliques sobre el dret d’autodeterminació i la reprovació del rei espanyol després del discurs del 3 d’octubre de l’any passat. Els comuns han votat en contra de totes dues. Amb JxCat i ERC sumant 61 vots, els comuns decanten el pes de tots dos blocs al parlament. En la perseverança de JxCat perquè els seus quatre diputats exerceixin la delegació de vot, ERC hi veu un intent de posar en risc Torrent. El president del parlament podria ser el primer d’assumir les possibles conseqüències penals de la desobediència, en un moment en què Cs ja ha anunciat que presentaria una querella. JxCat, tanmateix, posa en relleu que també té dos membres a la mesa que en rebrien les represàlies. De fet, Ciutadans no accepta pas que Junqueras i Romeva puguin votar després d’haver designat el president del seu grup parlamentari, Sergi Sabrià, perquè exerceixi els seus drets. Ho ha remarcat el portaveu d’aquell partit, Carlos Carrizosa, durant la votació de les resolucions. La incertesa sobre un eventual avançament electoral ho impregna tot, també en l’intent que sigui el relat de cada grup el que acabi imposant-se en l’opinió pública. La lluita per l’hegemonia independentista continua. El debat de política general s’ha tancat i dues idees nuclears del discurs amb què Quim Torra va obrir-lo han esdevingut lletra morta. Els dos socis de govern no han introduït en cap resolució l’ultimàtum a Pedro Sánchez perquè faci una proposta de referèndum abans d’un mes si pretén que el PDECat i ERC li garanteixin la governabilitat. Sí que s’ha aprovat, amb el suport dels comuns i el vot en contra de la CUP, una iniciativa que demana de ‘continuar explorant les vies del diàleg i la negociació per garantir l’exercici del dret d’autodeterminació’ sense establir terminis, i que insta l’executiu a ‘impulsar’ una relació bilateral amb l’estat espanyol. També s’exigeix a la Moncloa que compleixi els compromisos adquirits en finançament, traspassos de competències i inversions, a més de la retirada dels recursos d’inconstitucionalitat contra lleis catalanes i la creació de nous imposts. El procés constituent tampoc no apareixia en cap iniciativa i, finalment, JxCat ha retirat la proposta que hi feia referència amb eufemismes, al Fòrum Cívic i Social que pretén impulsar Quim Torra per cercar més suport. El text instava el govern a impulsar, conjuntament amb les institucions i la societat civil organitzada, ‘un espai de debat, participatiu i obert per debatre i elaborar les bases i els principis generals del model de país’. D’una altra banda, els tres partits independentistes han aprovat una resolució de condemna de ‘la deriva autoritària’ que ha implicat la presó i l’exili per l’expressió d’idees manifestades de manera pacífica. El parlament denuncia que això és ‘un retrocés democràtic de drets fonamentals’. El pacte de claredat dels comuns per pactar entre les forces catalanes les bases d’un referèndum ha estat refusat, tot i que ERC hi ha votar a favor.

Summary: El dia que el mandat del 21-D va esdevenir impracticable


Òmnium Cultural ha exigit avui l’alliberament immediat dels presos polítics, el retorn dels exiliats i l’anul·lació de la sentència contra el procés. En una declaració, l’entitat ha afirmat que el darrer posicionament d’Amnistia Internacional posa en evidència que l’empresonament no està justificat i ha acusat l’estat espanyol de retorçar les institucions per silenciar i anul·lar ‘un moviment pacífic, democràtic i legítim’. Òmnium ha constatat que és incomprensible la configuració d’un govern progressista a l’estat espanyol que incompleixi els dictàmens dels organismes més rellevants del món en matèria de drets humans. De fet, l’entitat ha emplaçat l’estat espanyol a complir una cinquantena de posicionaments respecte del Primer d’Octubre com el Grup de Treball de Detencions Arbitràries de Nacions Unides, l’Alt Comissionat de Nacions Unides pels Drets Humans, Pen Internacional o International Trial Watch. Amnistia Internacional s’adreça a Espanya perquè alliberi Sànchez i Cuixart En aquest sentit, han considerat que l’estat espanyol ‘no té cap més opció’ que actuar i que ara se li fa ‘més difícil seguir mirant cap a una altra banda’. ‘Ha de tenir conseqüències polítiques directes i ha d’afectar la configuració del futur govern espanyol, que s’autoanomena progressista’, han assenyalat. Han criticat que incomplint els més de cinquanta posicionaments, la justícia espanyola ha demostrat que ‘ni és independent, ni parcial’ sinó que és venjativa. ‘Es confirma que el Tribunal Suprem se situa molt lluny dels estàndards internacionals. És imprescindible que el cas arribi quan abans millor al Tribunal Europeu de Drets Humans’, han reivindicat. Finalment, han apostat perquè els partits polítics que volen formar part de la solució es comprometin a impulsar i ratificar el protocol número 16 del Conveni Europeu de Drets Humans. Es tracta d’un protocol vigent en països com Finlàndia, Països Baixos o l‘estat francès i que la seva ratificació ‘permetria exigir al Tribunal Constitucional que consultés Estrasburg si la condemna als presos polítics és respectuosa amb les llibertats més bàsiques’. Òmnium farà arribar el seu posicionament i demandes als grups polítics, al Síndic de Greuges, al Defensor del poble i als agents internacionals amb qui han teixit una relació de confiança. El vice-president d’Òmnium, Marcel Mauri, ha estat l’encarregat de llegir la declaració acompanyat per la junta nacional de l’entitat.

Summary: Òmnium demana al govern espanyol que compleixi els dictàmens internacionals


El diputat flamenc Peter Luykx, de la formació independentista N-VA –majoritària a Bèlgica–, va escriure una carta de felicitació al president Carles Puigdemont pocs dies després de la seva investidura. Li transmetia els seus respectes i el seu suport. Li explicava que havia pogut parlar amb el president Mas i que seria a Barcelona a principi de febrer amb una delegació del seu partit. Aquesta delegació va reunir-se divendres amb el conseller Raül Romeva. La traductora, editora i periodista Diana Coromines va aprofitar la visita per entrevistar Luykx i parlar dels processos d’alliberament nacional de Flandes i de Catalunya. —Ja heu vingut unes quantes vegades a Barcelona per seguir el procés d’independència. Quin és el propòsit de la vostra visita, aquesta vegada? Espereu aprendre’n res que sigui aplicable a Flandes? —La raó d’aquesta visita és la mateixa que les anteriors: connectar amb els catalans, interactuar amb les organitzacions locals i, sobretot, reafirmar el nostre suport a la causa catalana. També és la millor manera de mantenir-nos informats sobre com avança el procés. Fins fa pocs anys tothom mirava cap a Escòcia, on els nacionalistes havien fet un pas de gegant sota les regnes de l’SNP. Ara, el moviment regionalista a Europa el capitaneja el moviment independentista català. Per a nosaltres, Catalunya ha esdevingut un laboratori polític que ofereix lliçons sobre el procés que porta de la ‘devolution’ clàssica a la plena autonomia. Tenim moltes coses en comú, però són dos mons diferents pel que fa a context social, polític i històric. Hi ha petites coses que es podrien aplicar al context flamenc, però allò que veritablement ha estat inspirador per a nosaltres és la voluntat i l’obstinació que durant tot el procés han mostrat tant els catalans com els seus líders polítics. Quan venim a Barcelona és com si carreguéssim les piles amb tota aquesta energia tan fantàstica. —Vau ser un dels primers a felicitar el nou president de Catalunya. A la vostra carta, expressàveu la ‘importància de mantenir els lligams entre Catalunya i Flandes’; en quines àrees creieu que es poden enfortir, aquests lligams? —Els pobles flamenc i català comparteixen una llarga història d’amistat i objectius comuns. La importància d’aquests lligams no es pot pas menystenir, i en un futur espero que puguem enfortir-los encara més. Tant Flandes com Catalunya són regions econòmiques capdavanteres a Europa; hauríem de nodrir els vincles que ens uneixen per establir una aliança forta en el terreny de les relacions comercials i els esforços diplomàtics. Flandes i Catalunya són al capdavant de la diplomàcia regional. Seria interessant, per exemple, de bastir projectes conjunts com ara ambaixades compartides que servissin d’estímul a unes altres regions d’Europa, mitjançant els nostres èxits econòmics col·lectius. —Què vau pensar durant els tres mesos en què les forces independentistes, que havien guanyat les eleccions del 27-S, no trobaven la manera de posar-se d’acord? —Si vols que et sigui sincer, sentia una gran decepció i fins i tot estava desencantat per la manera com anaven les coses. En el moment en què es va trobar el desllorigador, fins i tot preparava un petit article d’opinió en què demanava als polítics catalans que fessin pinya i responguessin a les expectatives del seu electorat. Per un moment vaig témer que tot el procés cap a la independència es pogués estancar per culpa dels conflictes entre partits. Afortunadament em vaig equivocar i vaig poder llençar aquell article a la paperera. —Què es comenta, a Brussel·les, en relació amb els darrers esdeveniments a Catalunya? —Els mitjans no informen gaire sobre la qüestió catalana, perquè és una qüestió que té una audiència petita. Tampoc no se’n parla gaire als debats polítics. La majoria de polítics no es volen mullar quan surt aquesta qüestió. Sovint tenen por de pronunciar-se en contra de Madrid. Els representants de l’N-VA podem fer un paper important a l’hora de despertar l’interès general sobre Catalunya; és el mateix objectiu que teniu vosaltres, d’encoratjar el debat sobre la independència i la pertinença a la UE. —En una entrevista, just abans del 27S, vau dir que si els partits del sí guanyaven les eleccions calia dur endavant el procés al marge de l’oposició de l’estat espanyol. Però el govern del PP ja ha recorregut al TC contra la comissió d’estudi del procés constituent i la conselleria d’Exteriors, malgrat que entren dins els límits de l’estricta legalitat. Com creieu que cal procedir, si el Constitucional espanyol declara il·legals la conselleria i tota la tasca parlamentària i legislativa que intenta emprendre el govern? —Continuo plenament convençut de la validesa universal del dret dels catalans a l’autodeterminació. En el cas que el govern espanyol i el braç judicial es continuessin oposant a la imminent declaració d’independència, caldria augmentar la pressió en tots els terrenys perquè Madrid respectés el resultat de les eleccions. Però, de moment, penso que Romeva i Puigdemont segueixen el camí correcte: aconseguir primer allò que es pugui dins els confins de la llei i intentar resoldre la resta després, mitjançant el diàleg polític. —A vegades aquesta voluntat de fer les coses tan escrupolosament bé, dins els límits estrictes de la legalitat espanyola, suscita dubtes; i hi ha qui adverteix que tard o d’hora caldrà trencar amb l’estat espanyol. Com ho veieu, des de Flandes? Si us trobéssiu en aquesta situació, quina seria la ‘manera flamenca’ de resoldre-ho? —El conflicte intern entre els partidaris d’una separació immediata, de soca-rel, i els qui prefereixen un enfocament més gradual no és aliè al moviment flamenc. No hi ha una ‘manera flamenca’ en la qual tothom conflueixi. L’N-VA és un partit que prefereix l’evolució més que no pas la revolució. Primer mirem de canviar el model d’estat federal que ara tenim per un de confederal, en què el nivell nacional es vagi evaporant i les regions consensuïn una nova forma de cooperació. Per a alguns, la independència és l’estadi final, mentre que a uns altres la possibilitat que s’eradiqui totalment l’antic estat belga els crea dubtes. Sempre és delicat de trobar un equilibri entre totes dues posicions, però al final la realitat acaba afavorint el consens. —Darrerament s’ha discutit molt sobre si el període de transició ha de durar divuit mesos (tal com estableix el full de ruta pactat per Junts pel Sí i la CUP): alguns creuen que no és important i que no passa res si aquest període s’allarga. Alguns altres, que si s’allarga gaire podríem perdre l’oportunitat. Què n’opineu? —Aquest risc hi és, és clar. A Flandes probablement tot aniria més de pressa. Si nosaltres tinguéssim la majoria parlamentària que us legitima a vosaltres, tiraríem endavant amb determinació. Nosaltres, però, tot just som la fase de convèncer la gent dels beneficis que tindria la independència. Per això a l’N-VA tenim un ‘think tank’ que es dedica a estudiar com construir la Flandes independent, i també en un projecte de constitució. Però, tornant a Catalunya, crec que les coses es fan bé: tinc la impressió que el full de ruta s’aplicarà tal com és previst. Penso que la solució que ha permès d’anar endavant, amb el nou president Puigdemont (que és cent per cent independentista) és molt bona. És curiós com darrerament hi ha hagut un canvi en el lèxic, i ara feu servir paraules més distanciades, menys emocionals, com ara ‘desconnexió’ o ‘transitorietat d’una legalitat a una altra’. Vol dir que esteu en una fase en què, un cop ha quedat clar cap on aneu, els enginyers van treballant en els mecanismes per fer efectiu l’objectiu últim: la independència. És molt important, també, que hi hagi un ministre d’Exteriors, el Sr. Romeva, amb qui ens vam reunir ahir. És aquí on crec que cal centrar els esforços ara: a guanyar la confiança en el pla internacional. A dins ja no cal fer-la tant, aquesta tasca, perquè els catalans ja estan molt convençuts. Ara és imperatiu de treballar pel reconeixement a fora. —El vostre partit ja ha avançat que donarà suport a una declaració d’independència de Catalunya. El ministre d’Interior belga fins i tot va amenaçar de trencar el govern si Bèlgica no reconeixia Catalunya. És lògic de pensar que la UE reconeixerà una Catalunya independent… —D’acord amb el Tractat de Lisboa, la UE honora tres principis: el d’igualtat democràtica, el de democràcia representativa i, especialment, el de democràcia participativa. Si la UE fes fora les regions que volen assolir la independència mitjançant un referèndum, negaria els seus principis. L’N-VA vol que Bèlgica, com a estat de la UE, respecti aquest principi. Fins ara, la UE ha jugat a deixar passar el temps pel que fa a l’ampliació interna. Ara que Catalunya ha triat el camí cap a la independència, els líders de la UE hauran de pronunciar-se sobre la qüestió de la pertinença a la UE. Catalunya n’ha format part durant dècades i, per tant, creiem que és lògic que el nostre país adopti una actitud pragmàtica i constructiva quan s’arribi a aquesta nova situació. Si Europa vol ser alguna cosa més que una agrupació rígida i estàtica d’antigues nacions-estat, si vol ser una unió poderosa, ha de respondre a la dinàmica sempre canviant que té lloc al seu territori. La reunificació de l’Alemanya de l’Est i l’Alemanya Occidental fa vint-i-cinc anys demostra que la UE és capaç, si ho vol, d’afrontar amb pragmatisme els canvis inesperats. Seria força absurd de castigar ciutadans de la UE negant-los la ciutadania quan un estat membre es reorganitza internament. Seria una negació de tot allò que la UE vol representar. Voldria dir que als ciutadans no se’ls permet de decidir el seu futur i que la UE interfereix en la política interna dels estats membres. —El moviment social en favor de la independència cada vegada va més de bracet amb les demandes de construir un país ben governat, més transparent, amb un bon control de la corrupció. Creieu que estem preparats per a aconseguir-ho? —La corrupció s’ha de condemnar arreu, en tots els casos, a tots els nivells i sense excepció. Però no solament la corrupció; si una societat no està satisfeta amb les estructures que té, ha de lluitar per canviar-les. No fer-ho significa un gran fracàs de la democràcia. Evidentment, començar de zero pot ser una bona oportunitat de fer un país millor. En tot cas, és fonamental que en aquest moviment de base, la demanda d’aconseguir la independència i la de fer un país millor continuïn anant de bracet: aquesta és la benzina del procés.

Summary: Peter Luykx (diputat de l’N-VA flamenc): ‘A Catalunya les coses es fan bé’


El govern d’Israel pressiona els Estats Units perquè acceptin la independència de la regió autònoma kurda de l’Irac. Així ho ha explicat el Jerusalem Post en un article en què es diu que el primer ministre Benjamin Netanyahu va comunicar a una comissió de trenta-tres congressistes republicans nord-americans que estava completament a favor de la creació de l’estat kurd independent i que els kurds eren ‘persones valentes i pro-occidentals’ que compartien valors. D’altra banda, alguns funcionaris kurds van visitar Jerusalem i van demanar que els donessin suport en la independència, de la mateixa manera que ho van demanar a Washington. El Kurdistan ha organitzat un referèndum d’independència el dia 25 de setembre. Tot i que els Estats Units i la Unió Europea li han demanat que el referèndum no es faci, el govern autònom kurd no ha accedit pas a aquesta petició.

Summary: Israel pressiona els Estats Units perquè acceptin la independència del Kurdistan


El parlament de les Illes ha instat avui el govern espanyol a despenalitzar l’eutanàsia, promoure una llei que la reguli com a dret universal i que reguli també a tot l’estat espanyol l’atenció sanitària pal·liativa del patiment de les persones que ho necessitin. La cambra ha aprovat una proposició no de llei presentada pels partits que formen el govern –el PSIB, Unides Podem i Més per Mallorca – que ha obtingut el suport de Ciutadans, el PI i Més per Menorca. El PP ha votat només a favor del punt que demana que s’aprovi una llei estatal de ‘drets i garanties de les persones en procés de morir’ i en contra de despenalitzar i legalitzar l’eutanàsia. Vox, per la seva part, ha refusat tota la iniciativa.

Summary: El parlament de les Illes demana de legalitzar l’eutanàsia


El diputat i portaveu de Compromís a la Comissió d’Agricultura, Ramaderia i Pesca a les Corts Valencianes, Josep Nadal, i la seva vice-presidenta i també diputada de Compromís, Graciela Ferrer, han presentat una proposta perquè les Corts instin el Consell a demanar al govern espanyol que no signi l’Acord de la Unió Europea (UE) amb el Mercosur ‘fins que no s’asseguri que els mercats agrícoles d’origen i de destinació operen amb les mateixes normes, i que si més no n’assegurin algunes per als productes importats a la UE’. Entre les condicions que els diputats de Compromís han demanat que s’assegurin destaquen les laborals i comercials exigides a la UE, com per exemple no importar productes ni aplicar contingents que se superposin a la mateixa època de comercialització que les produccions de la UE i la declaració de la producció mediterrània com a especialment sensible ‘perquè es puguin revisar els tractats i establir mesures de protecció’. Els diputats de Compromís han inclòs tant la prohibició d’importar de productes agrícoles de països amb productes autoritzats però prohibits a la UE, com la d’importar-ne de ramaders provinents de països amb autorització per a hormones prohibides a la UE, entre més propostes. Nadal i Ferrer han assenyalat la ‘importància d’implementar una fiscalitat verda comuna en tota la UE, que gravi l’empremta de carboni dels productes importats de milers de quilòmetres del punt de consum’. A parer de Nadal, l’acord amb Mercosur ‘és un obstacle més en el camí de la supervivència de la nostra agricultura’. ‘No sols serà una competència deslleial per a la nostra gent del camp, sinó que en res no millorarà la situació laboral del camp sud-americà ni la del nostre, on ja tenim empreses de treball temporal explotant la gent’, ha assegurat. ‘A més, avui dia ja s’importa més cítric del Mercosur que no n’exportem nosaltres. Des de Compromís considerem que ratificar l’acord significaria abandonar al nostre sector’, ha afegit. ‘Agricultura valenciana i europea de futur’ En aquest sentit, la diputada Graciela Ferrer ha defensat que ‘treballem per una agricultura valenciana i europea de futur, respectuosa amb el medi ambient i la salut. Per això denunciem l’entrada de productes barats importats sense garanties sanitàries que inunden els nostres mercats, mentre el nostre sector compleix amb les exigències europees sofrint la competència deslleial de tercers països’. D’una altra banda, el diputat de Compromís al Congrés espanyol, Joan Baldoví, ha insistit que ‘és absolutament necessari que una força valenciana com Compromís estigui a Madrid’. ‘Amb nosaltres allí no se signarà el nou tractat amb Mercosur si abans no hi ha una garantia que això no afecte les nostres taronges’, ha asseverat. ‘Compromís a Madrid és garantia de defensa dels nostres interessos, dels interessos de la gent de baix, dels interessos dels nostres agricultors i agricultores’, ha conclòs.

Summary: Compromís demana de no signar l’acord amb el Mercosur fins a assegurar les mateixes normes


Durant la concentració davant el Departament d’Economia convocada per l’ANC i Òmnium Cultural amb motiu de l’aniversari del 20-S, s’ha llegit una carta signada per Jordi Sànchez i Jordi Cuixart, escrita de la presó dels Lledoners estant. Us l’oferim tot seguit. Carta de Jordi Sànchez i Jordi Cuixart «Poques vegades en la història recent del nostre país hem viscut moments de tanta dignitat personal i col·lectiva i a la vegada tanta determinació en la defensa de la llibertat, la democràcia i les nostres institucions com es va viure avui fa un any a les portes del Departament d’Economia. Milers i milers d’homes i dones ens vàrem sentir poble i constructors de llibertat. Érem de procedències, condició i idees diverses. Érem plurals com plural és el nostre país. Algú va dissenyar una estratègia per trencar-nos i debilitar-nos. Nosaltres, però, vàrem capgirar la situació i vàrem reforçar els grans consensos al voltant de les nostres institucions, de la llibertat i la democràcia que tan forts ens fan com a poble. Ho vàrem fer dignament, cívicament, pacíficament com fins aleshores havíem fet totes les mobilitzacions i com posteriorment les hem continuades fent. És el nostre compromís i ningú no ens apartarà d’aquesta conducta. L’èxit del primer d’octubre es va començar a forjar aquell dia, quan desenes de milers de persones vàreu mostrar durant hores i hores una dignitat personal, una determinació col·lectiva i una convicció cívica i no-violenta com poques vegades abans havíem vist. Aquell 20 de setembre va ser el presagi del primer d’octubre. Aquella nit vàrem saber del cert que votaríem simplement perquè estàvem decidits a fer-ho, perquè érem imparables. I que votant guanyaríem el combat contra les amenaces, la por, el silenci i la violència que l’estat ens imposava. Fa un any milers i milers de persones ens vàrem conjurar a no defallir, a no callar mai més i a mantenir-nos tossudament lleials als principis i als valors de la no-violència en aquesta lluita a favor de la llibertat, la democràcia i la República. Des de la presó, continuem lleials i expectants a aquest compromís. Amb modèstia però amb tota la nostra convicció, us encoratgem a no defallir. Sabeu que la nostra presó és injusta com injust serà el nostre judici. Ajudeu-nos a explicar arreu i a tanta gent com sigueu capaços que no hi ha delicte, entre altres coses perquè tothom sap que no hi va haver violència. I que l’arxivament de la causa o l’absolució és l’única sortida justa de tot aquest embolic judicial. Jutges i fiscals ho saben però menteixen i prefereixen mantenir relats acusatoris inventats per tenir-nos tancats a la presó i amb el nostre càstig castigar-vos i silenciar-vos a tots vosaltres. No deixem, però, que la seva ràbia ens contamini. No deixem que les seves mentides ens atrapin ni ens canviïn. Nosaltres no volem ser com ells, no podem ser com ells. Conjurem-nos a no actuar mai com actuen ells. Tard o d’hora les seves mentides i la injustícia cauran. I quan tot això passi, nosaltres continuarem dempeus, somrients i decidits a seguir el camí al vostre costat per guanyar democràticament el dret de ser República i de viure en un país on les llibertats i la democràcia mai més no estiguin devaluades. Gràcies per ser-hi! Llum als ulls i força al braç! Jordi Sànchez i Jordi Cuixart, 20 de setembre, els Lledoners»

Summary: Carta de Jordi Sànchez i Jordi Cuixart quan fa un any del 20-S


Aquest dijous (4 de maig) VilaWeb organitza l’assemblea anual de lectors a Palma. A final de març es va fer la primera a Perpinyà i a principi d’abril es va fer la de Barcelona. La setmana passada es va fer la de València. L’assemblea començarà amb una conversa oberta a tothom entre el director Vicent Partal i el periodista Pere Cardús sobre l’estat del procés cap a la independència a cinc mesos del referèndum. L’acte i l’assemblea posterior per a presentar les novetats del projecte de VilaWeb per als pròxims mesos es farà el dijous 4 de maig a Can Alcover (carrer de Sant Alonso, 24) a les 19.00. Us demanem que confirmeu l’assistència enviant un correu a l’adreça suport@mesvilaweb.cat.

Summary: VilaWeb fa l’Assemblea de Lectors i un acte obert dijous a Palma


En la seva ronda de converses per a aconseguir suport a la seva investidura, ahir el dirigent del PSOE, Pedro Sánchez, es va reunir amb el líder de Podem, Pablo Iglesias, que li va demanar que descartés Ciutadans abans de començar a negociar. A la nit, Iglesias va ser entrevistat a les notícies de Telecinco, on entre més temes se li va preguntar per la qüestió del referèndum a Catalunya i la posició del seu partit. La resposta del cap de Podem va ser clara: ‘Nosaltres som la millor garantia de la unitat d’Espanya, precisament perquè assumim que la unitat d’Espanya s’ha de fonamentar en la diversitat i la plurinacionalitat.’ I per a exemplificar-ho, va afegir: ‘Nosaltres sí que hem guanyat les eleccions als independentistes a Catalunya. El PP, el PSOE i Ciutadans no, nosaltres sí: En Comú Podem va ser la força política que va guanyar les eleccions a Catalunya dient que està bé que els catalans votin, però no volem que Catalunya se’n vagi d’Espanya.’

Summary: Pablo Iglesias: ‘Som la millor garantia de la unitat d’Espanya’


El nombre de víctimes de l’incendi de la setmana passada a la torre Grenfell de Londres continua a l’alça. Ja són 79 persones identificades entre les restes de l’edifici, segons que informa la policia britànica. El comandant del cos, Stuart Cundy, ha explicat que s’han identificat cinc persones més i ha reiterat que a les persones desaparegudes se les dóna per mortes. Cundy ha titllat de ‘realitat terrible’ el fet que les forces de seguretat no puguin identificar tots els cossos. Sí que ha pogut confirmar que cinc persones desaparegudes han estat trobades vives i en bon estat. Avui s’ha fet un minut de silenci a tots els edificis del govern britànic en record de totes les víctimes de l’incendi. El gabinet va anunciar que les persones que s’han quedat sense un habitatge on anar rebran 5.500 lliures del fons d’emergència.

Summary: Ja són 79 les víctimes de l’incendi de la torre Grenfell de Londres


La consellera Dolors Bassa està aïlla al Puig de les Basses perquè té símptomes del coronavirus 2019 des d’ahir, segons que ha pogut confirmar VilaWeb. Bassa està aïllada a la infermeria de la presó, però encara no se sap si pateix la Covid-19. Diumenge, el conseller Josep Rull també va ser aïllat, en el seu cas a la infermeria dels Lledoners, per haver estat en contacte amb un positiu de coronavirus. A més, divendres es va fer el mateix amb Jordi Sànchez, per haver estat en contacte amb un possible cas. Segons l’últim balanç fet públic per la Secretari de Mesures Penals, Reinserció i Atenció a la Víctima del Departament de Justícia, a les presons catalans hi ha hagut de moment un cas positiu entre la població reclusa i dotze de sospitosos. El positiu ha obligat a aïllar un mòdul amb 105 interns. Pel que fa als professionals, hi ha un cas positiu i setze sospitosos.

Summary: Dolors Bassa, aïllada a Puig de les Basses perquè té símptomes del coronavirus


El cap de govern, Antoni Martí, ha advertit que Andorra no signarà cap acord amb la Unió Europea si no té el control dels fluxos migratoris. Martí ha fet aquest avís al Consell General, després d’una pregunta del conseller d’Independents de la Massana Carles Naudi sobre la posició d’Andorra en matèria de lliure circulació de persones. El govern ha explicat que el punt de partida serà la defensa del manteniment del sistema de quotes de treballadors. La ministra Maria Ubach ha posat com a exemple el pacte de Liechtenstein, amb revisions de cinc o set anys. Així mateix, ha recordat que la negociació no ha començat i que és en fase d’anàlisi. El conseller Naudi no ha quedat satisfet amb la resposta i ha demanat unes quantes vegades sobre la posició d’Andorra en aquesta matèria. S’ha mostrat preocupat perquè, després de quatre anys d’anàlisi, el govern no pugui manifestar una posició sobre matèries tan sensibles com ara la desocupació, els refugiats, l’asil i el vot dels residents.

Summary: Andorra exigirà de controlar els fluxos migratoris per signar l’acord amb la UE


El número cinc de la candidatura d’ERC, Carles Mundó, ha demanat en un acte de campanya a Blanes que l’independentisme faci un ‘vot útil’ a Esquerra Republicana. Mundó ha demanat ‘realisme’ i ha dit que la possibilitat que Carles Puigdemont torni de Brussel·les per exercir el càrrec ‘és poc més que un desig’. L’ordre de detenció espanyola que pesa sobre Puigdemont impedeix que pugui trepitjar el territori de l’estat sense ser detingut. Mundó creu que la situació d’exili és inevitable per a molts anys perquè les defenses ‘no seran capaces de convèncer el jutge que no hi ha risc de fuga’. ‘No podem mirar cap a un altre costat quan la realitat se’ns presenta de manera tan clara. Hem de jugar les cartes que tenim a la mà per fer un govern fort que combati el 155’, ha afegit. Segons Mundó, qui té la màxima legitimitat per a presidir aquest ‘govern fort’ a Catalunya és Oriol Junqueras. Per la seva banda, la número dos de la candidatura, Marta Rovira, ha denunciat que els partits constitucionalistes volen aprofitar l’empresonament d’Oriol Junqueras per evitar una ‘victòria clara’ dels republicans. ‘Intenten que ERC no guanyi i quedi per sobre de Ciutadans. I per això no tenim Oriol Junqueras aquí. Ells volen fer possible que no guanyem les eleccions. Nosaltres farem possible que un candidat a la presó guanyi les eleccions a Catalunya, amb la força de la gent’, ha dit. Rovira ha afegit: ‘Pretenen que visquem en la involució permanent i sistemàtica en la que viu l’Estat espanyol. I nosaltres no volem perdre drets, que les empreses perdin oportunitats, en un país que tot ho vol uniformar i tancar; nosaltres volem un país obert i divers.’

Summary: Mundó, sobre Puigdemont: ‘Que pugui tornar és poc més que un desig’


Per què els humans són tan diferents d’altres espècies de primats? Què ens fa tan aptes per a crear llenguatges, art i música? Les especialitzacions en l’anatomia del cervell humà responsables dels nostres trets cognitius i conductuals únics han evolucionat en un període de temps molt curt (entre sis i vuit milions d’anys). Evidències recents suggereixen que, junt amb un augment en la grandària i la reorganització del cervell, la plasticitat cerebral també pot tenir un paper important en la història evolutiva de la nostra espècie. La plasticitat és la propensió del cervell a ser modelat per influències externes, incloent-hi el context ecològic, social i cultural. L’impacte d’aquestes influències ambientals sobre el desenvolupament del comportament humà es coneix des de fa temps, però només recentment els científics han començat a descobrir que el cervell humà és més plàstic que els dels nostres parents pròxims. Els humans i els ximpanzés són sorprenentment semblants en termes genètics. Comparteixen prop del 98 % de seqüències codificants d’ADN. A més, els humans i els ximpanzés comparteixen la major part de la seua història evolutiva. Només van divergir fa entre sis i vuit milions d’anys. Aquesta proximitat genètica i evolutiva contrasta notablement amb les clares diferències conductuals i cognitives entre els humans i els ximpanzés, els nostres parents vius més pròxims junt amb els bonobos. Aquestes diferències es basen en modificacions anatòmiques que han evolucionat després de la divergència entre ximpanzés i humans a partir del seu avantpassat comú. No obstant això, els cervells no fossilitzen, per la qual cosa es fa difícil estudiar l’evolució cerebral en espècies d’hominins fòssils. Per a evitar aquest problema, els científics poden comparar els cervells humans i els de ximpanzés i altres animals per a aprofundir en les característiques cerebrals que fan única la nostra espècie. «La grandària del cervell en els nounats humans representa només una quarta part de la grandària del cervell d’un adult, mentre que en ximpanzés i orangutants és aproximadament una tercera part» Aquests estudis s’han centrat en la grandària i la reorganització del cervell, i destaquen que l’evolució humana es va caracteritzar per la triplicació de les dimensions del cervell i per una expansió desmesurada de les àrees d’associació frontal i parietal del còrtex cerebral (figura 1). No obstant això, estudis més recents s’han centrat en altres propietats del cervell. Entre aquestes, considerem que la plasticitat és especialment important perquè confereix als individus l’habilitat d’adaptar-se a entorns concrets i ofereix una base per als processos d’evolució conductual i cultural que són tan importants per a la nostra espècie. En aquest article hem revisat i sintetitzat l’evidència disponible sobre l’evolució de la plasticitat del cervell en humans, centrant-nos en estudis comparatius d’humans i ximpanzés i en l’avaluació del registre fòssil d’hominins, incloent-hi l’evidència paleontològica i les dades paleogenètiques. Estudis comparatius de l’evolució de la plasticitat del desenvolupament En comparació amb altres mamífers, el ritme de desenvolupament dels primats es considera relativament pre coç; és a dir, les cries naixen després d’un llarg període de gestació amb unes conductes i una mobilitat relativament avançades i madures (figura 2). No obstant això, els humans som secundàriament altricials (Portmann, 1969), la qual cosa significa que naixem en un estat relativament immadur en comparació amb altres primats. L’altricialitat és evident en humans, ja que la independència de les cries és relativament lenta i requereixen una major atenció i cura parental (figura 3). Aquest subdesenvolupament neonatal inicial es pot mesurar d’acord amb diferents variables. La duració de la gestació en humans és d’aproximadament 270 dies, molt semblant a la duració de la gestació observada en goril·les i orangutans (265 i 270 dies, respectivament) i sis setmanes més llarga que el període corresponent en ximpanzés (230 dies) (Sacher i Staffeldt, 1974). Llig l’article sencer al web de Mètode Aida Gómez-Robles, investigadora postdoctoral al Laboratori de Neurociència Evolutiva de la Universitat George Washington (EUA). Chet C. Sherwood, professor d’Antropologia, membre del Centre per a l’Estudi Avançat de la Paleobiologia Humana i co-director de l’Institut Ment-Cervell de la Universitat George Washington (EUA). Què és Mètode?

Summary: L’evolució del cervell humà


Hi havia una gran expectació per saber com reaccionaria el govern espanyol a l’anunci de la data i la pregunta del referèndum que havia de fer aquest divendres el president de la Generalitat, Carles Puigdemont. Es podia esperar una reacció molt contundent, tenint en compte el to que havia anat agafant el discurs de l’executiu de Mariano Rajoy en relació amb el procés d’independència, equiparant-lo amb un intent de cop d’estat, i afirmant que faria ‘tot el que calgués’ per impedir el referèndum. Però, sorprenentment, el govern espanyol ha optat per un to molt més suavitzat i des d’un perfil molt més baix. La vice-presidenta espanyola, Soraya Sáenz de Santamaría, no ha fet cap compareixença d’urgència. Ja la va fer el dilluns de la setmana passada, avançant-se a la reunió convocada per Carles Puigdemont al Palau de la Generalitat amb les forces sobiranistes. Aleshores va dir, amb un to molt dur: ‘Farem el que hàgim de fer.  Que ningú no tingui cap dubte que la legalitat serà preservada.’ Avui hi ha hagut la compareixença habitual de després de la reunió del consell de ministres, amb el ministre portaveu, Íñigo Méndez de Vigo, que ha tingut un to molt diferent del de Santamaría la setmana passada. Un to volgudament conciliador, repetint una vegada i una altra que estaven disposats a dialogar, però que això s’havia de fer al congrés i que, si es volia fer un referèndum d’autodeterminació, s’havia de canviar la constitució. I si hi ha una majoria favorable a aquesta reforma, endavant. A més, el govern espanyol i la fiscalia haurien pogut forçar una actuació contra l’anunci de la data i la pregunta. De fet, els serveis jurídics de l’estat i la fiscalia general examinaran l’acte d’avui, segons que ha explicat el ministre de Justícia, Rafael Catalá. No obstant això, Catalá ha dit que no semblava que constituís ‘cap infracció jurídica susceptible d’impugnació en aquest moment’. Méndez de Vigo, en la mateixa línia, havia dit que no podien actuar contra un desig, o contra un pensament, i que no seria fins que es passés ‘de les paraules als fets’ que hi hauria conseqüències. Perquè, això sí, el portaveu de l’executiu ha repetit manta vegada que ‘el referèndum no es farà’. És a dir, que l’impediran. El to, però, ha estat molt diferent del que havíem vist en Méndez de Vigo mateix, que no fa gaire setmanes fou un dels ministres que va sortir a qualificar de cop d’estat el procés d’independència. Aleshores, els membres del govern anaven alhora que els principals diaris de Madrid en el discurs sobre el ‘cop d’estat’; ara també. Avui al matí, a primera hora, l’editorial d’El País, crític amb Puigdemont, tenia un to més rebaixat del que havíem vist uns altres dies. Tots alhora: avui que Puigdemont anuncia la data i la pregunta, que fa el primer pas decisiu cap al referèndum unilateral, nosaltres oferim un perfil dialogant. És a dir, que es vegi el president i el seu govern com els immobilistes, els qui tiren pel dret, els qui no volen escoltar… I nosaltres, els qui maldem per l’acord fins al final. Com una mena de revifada post mortem d’aquella ‘operació diàleg’. Com que el temps avança, els passos per a fer realitat el referèndum també aniran venint. I serà aleshores que el govern espanyol tornarà a modular el to, a apujar-lo. Ja veurem fins a quin punt. Alguns periodistes, estranyats pel canvi de to, han demanat a Méndez de Vigo què pensava fer perquè sigui realitat la seva afirmació de ‘no hi haurà referèndum’, i li han recordat les seves paraules sobre el cop d’estat. Ell ha restat somrient, i no ha respost aquestes preguntes.

Summary: Què amaga el perfil baix sobtat del govern espanyol amb el referèndum?


La publicitat arribarà l’any vinent a WhatsApp, tot i que no afectarà, en un principi, a les converses entre usuaris. Segons que ha informat l’empresa, els anuncis apareixeran en l’apart dels ‘estats’, on els usuaris poden publicar missatges efímers com els ‘stories’ d’Instagram. Aquesta última aplicació també és propietat de Facebook i fa temps que experimenta amb la publicitat. WhatsApp té uns 1500 milions d’usuaris i la companyia de Mark Zuckerberg li vol treure rendibilitat econòmica. La primera mesura va ser el 2017, quan l’aplicació va deixar de ser gratuïta. Ara té un preu anual de 0,89 euros.

Summary: WhatsApp tindrà publicitat a partir del 2020


El president de la Generalitat de Catalunya, Quim Torra, ha ordenat el tancament de tots els centres educatius, tant escoles com llars d’infants, instituts i universitats, a partir demà per evitar l’expansió del coronavirus 2019. La mesura forma part del pla PROCICAT que ha passat a fase 1 d’emergència. El tancament afectarà 1.800.000 alumnes i uns 100.000 docents. De totes maneres, la mesura no implica un confinament. ‘Els nens poden anar al parc, però prenent precaucions’, ha dit la consellera de Salut, Alba Vergés. Tota la informació sobre el Coronavirus, minut a minut El president ha explicat que el govern es reunirà aquesta tarda de manera extraordinària per prendre les decisions d’acompanyament i desplegament del tancament d’escoles. ‘Demano màxima col·laboració a la ciutadania. És l’hora de pensar en el bé de tota la societat. Ens cal abaixar el ritme per poder contenir la pandèmia i evitar el col·lapse del sistema sanitari’, ha afegit Torra. Consells per als qui hagin d’aïllar-se pel coronavirus i per als familiars Fins ara, s’havien clausurat els centres d’Igualada i quatre poblacions més de l’Anoia pel brot detectat ahir, a més d’algun altre centre concret, com l’escola Mas Boadella del barri de Can Llong de Sabadell. El tancament d’escoles és una mesura que encara no s’ha aplicat ni a les Illes, ni a Catalunya Nord ni al País Valencià, on la setmana vinent, de fet, és festa, tot i que s’hagin suspès les falles. La presidenta del govern de les Illes, Francina Armengol, ha dit avui mateix que encara no tancarien pas les escoles. Coronavirus 2019: Què ha passat avui? El report diari de VilaWeb Resolem tots els dubtes sobre aquesta mesura: Les escoles s’han de tancar? Les escoles s’han de tancar en el moment en què es considera que és menys adequat tenir junts els infants, com ha passat fins ara, que perdre el control de la traçabilitat sobre les possibles transmissions. Què cal tenir en compte abans de tancar? Pels epidemiòlegs, és una prioritat absoluta assegurar el control i la traçabilitat de la transmissió. Si les escoles es tanquen, el problema és que hi ha el risc de perdre el control sobre què fan els nens. Si les escoles romanen obertes, els nens són en un espai físic, de manera que, si un d’ells està malalt, es pot saber amb qui ha tingut relació i, si cal, es pot aïllar el grup sencer. El problema de tancar les escoles és que una volta tancades, ja no és factible ni realista saber què fan durant el dia ni amb qui es relacionen. S’han de tancar ara totes les escoles del país? De moment, als Països Catalans només el Principat ha pres la decisió de tancar totes les escoles. Al País Valencià, la setmana vinent hi ha vacances escolars per falles i, tot i la suspensió de les falles, les vacances no s’han anul·lat. Això deixa un marge de maniobra al govern valencià que no tenen el del Principat ni el balear. De manera que podria retardar la decisió de tancar les escoles encara una setmana. Però la qüestió no és tancar les escoles i prou, sinó decidir què fan els alumnes a casa. Quin comportament haurien de tenir els infants si es tanquen les escoles? El tancament de les escoles no pot ser entès en cap cas com unes vacances. Això seria molt perillós. En el moment en què es tanquen les escoles, els nens han de romandre a casa, amb el mínim contacte possible amb l’exterior. Això comporta problemes evidents: pares que s’hauran de quedar a casa per tenir-ne cura, contacte amb la gent gran que pugui viure-hi i que és més susceptible al contagi. Els governs hauran d’adoptar mesures sobre la qüestió. Quants dies estarem sense escoles? En principi, tots els tancaments arreu d’Europa es fan per quinze dies. Però això no vol dir que no calgui estendre aquest període. Dependrà de la situació sanitària al país.

Summary: Tanquen tots els centres educatius del Principat a partir de demà


La consellera d’Empresa i Coneixement, Àngels Chacón, ha explicat que ha començat a parlar amb les grans empreses que van traslladar la seu social fora de Catalunya després del primer d’octubre. De fet, ha assegurat que parlarà amb totes les catalanes de l’Íbex 35 que van canviar el domicili social arran de la situació política –de moment, només s’ha dirigit a algunes– i ha insistit que no els donaran incentius fiscals perquè tornin. ‘No hem d’oferir res més que diàleg i informació’, ha dit en una entrevista a l’ACN. Segons Chacón, hi vol fer valdre els actius econòmics de Catalunya, perquè no hi ha ‘cap fórmula secreta’ per a convèncer-les-en. La consellera ha confiat que ‘alguna’ deurà tornar, però també ha admès que potser n’hi deurà haver que no: ‘Si no volen tornar, què hi farem?’, ha dit Chacón. ‘A qui ho vulgui, li tenim les portes ben obertes’, ha afirmat, i tot seguit ha afegit que és a elles a qui pertoca de prendre aquesta decisió. La consellera d’Empresa ha insistit que els exposarà que el govern continua optant per l’economia productiva i el seu ecosistema i que les ha animades a explicar ‘quina cosa les va fer marxar’ per poder entendre ‘quina cosa volen per tornar’. Chacón ha instat les empreses a compartir clarament quins motius tenen per a no tornar i ha dit que rebatrà arguments com la ‘inestabilitat’ o la ‘inseguretat jurídica’ si és que les companyies creuen que són ‘condicionants que no han desaparegut’. Segons Chacón, almenys ara el govern ‘treballa a plenes funcions’ amb un ‘posicionament molt clar’. ‘Som capaços de demostrar amb indicadors objectius quina és la realitat del nostre teixit productiu i econòmic’ i rebatrem els dubtes amb contraarguments’, ha remarcat. ‘A partir d’aquí, que cadascú decideixi’, ha conclòs la consellera. ‘Alguna’ empresa disposada a tornar aviat Segons Chacón, hi ha ‘alguna’ empresa disposada a tornar aviat però ha matisat que encara han d’explorar amb més profunditat i amplitud la mostra de les implicades. Sobre això, s’ha referit a l’informe sobre els trasllats de seus que el departament preveu que estigui enllestit a final d’agost i que ha d’analitzar quina tipologia d’empresa se’n va anar, el perquè i els efectes del trasllat. ‘Evidentment, hem començat converses però ens manca temps per a anar-ho fent més’, ha explicat la consellera d’Empresa, qui ha concretat que també ha parlat amb algunes societats de l’Íbex que van traslladar la seu –sis de les set catalanes que hi cotitzen van moure el domicili social: Caixabank, Banc Sabadell, Gas Natural, Abertis, Cellnex i Colonial. ‘Anirem fent i segur que en trobarem de receptives que volen tornar i unes altres que no’, ha dit la consellera. Chacón ha dit que malgrat que és ‘important’ que les grans empreses acabin tornant ho és més potenciar l’ecosistema empresarial i industrial català. A parer seu, cal enfocar les energies del departament a cuidar el teixit productiu i les petites i mitjanes empreses, atès que ‘el volum de negoci no sempre és proporcional en llocs de treball’. A banda, un altre objectiu és posicionar Catalunya a escala internacional. La Generalitat ha complert ‘un 200%’ amb Thunder Power Quant a la inversió de la companyia d’automoció xinesa Thunder Power anunciada l’any passat per l’ex-conseller d’Empresa Jordi Baiget, que encara no s’ha concretat, Chacón ha dit que la Generalitat ha complert ‘un 200%’ amb tot allò que ha sol·licitat. Thunder Power havia d’invertir vuitanta milions d’euros a Catalunya per construir un centre de recerca i desenvolupament i més endavant establir-hi també una planta de producció de vehicles elèctrics amb capacitat per produir-ne fins a cinquanta mil anuals amb una inversió de dos-cents milions d’euros. Segons la consellera, l’empresa no pot tenir cap queixa de la Generalitat perquè ha complert tota la seva part. ‘S’han ofert totes les facilitats i s’han complert tots els protocols’, ha remarcat Chacón. ‘Per la Generalitat no ha quedat si és que realment acaba anant a Bèlgica’, ha dit en referència a les informacions que apunten que Thunder Power negocia d’instal·lar-se a Valònia (Bèlgica) en comptes de Catalunya. ‘També correspon a l’empresa de complir les formalitats que demana qualsevol oferta d’inversió’, ha dit Chacón. Sobre si no va ser el cas i si es va concretar el nombre de llocs de treball que demanava la inversió, no ha volgut comentar res. Tanmateix, la consellera ha dit que la Generalitat es manté oberta a la inversió de Thunder Power i que no té cap motiu ‘per a deixar d’estar-hi en contacte’.

Summary: La conselleria d’Empresa treballa perquè tornin les companyies que van traslladar la seu social


L’acord amb el PSC a la Diputació de Barcelona ha impactat decisivament en el procés de refundació de JxCat. Els independents del grup parlamentari han entomat el pacte amb malestar i incomoditat, tot i que són escasses les veus que l‘han criticat públicament. Fora dels focus, diverses fonts consultades per VilaWeb diuen que l’acord ha de tenir conseqüències en la reconfiguració de l’espai i en critiquen una gestió política clàssica massa marcada pel PDECat que els allunya del propòsit pel qual van acceptar d’entrar en política. També avisen del possible desgast electoral que el pacte pot tenir per a les sigles. Però els independents no són cap sector articulat, sinó grups i veus aïllades que es mouen amb més dificultats organitzatives que la resta de famílies de JxCat, i que han constatat internament que el seu referent polític compartit, Carles Puigdemont, també avalava l’acord amb el PSC a la diputació tot evitant les declaracions públiques. El silenci de Puigdemont ha estat igualment secundat pel president de la Generalitat, Quim Torra, que només es va referir al pacte amb el PSC, sense citar-lo directament, durant la sessió de control al parlament, quan va fer una crida perquè l’independentisme assumís les mínimes contradiccions possibles. Torra només ha admès incomoditats portes endins. A més, ha estat un altre independent, el portaveu adjunt de JxCat al parlament, Eduard Pujol, qui aquests dies ha verbalitzat davant els mitjans les discrepàncies amb ERC i ha defensat un pacte capitanejat pel president del PDECat, David Bonvehí, i el secretari d’organització del partit, Ferran Bel. Tots dos escuraven dimecres les negociacions des del parlament, seguides de prop per Albert Batet i Elsa Artadi. Després de la consumació del pacte amb el PSC, diversos independents consultats van debatre dijous internament si feien un moviment públic. Però només Junts per la República es va desmarcar del suport de JxCat a la socialista Núria Marín amb un missatge a Twitter en què deia que després del pacte calia ‘fer foc nou’: ‘No ens hi sentim concernits. Tant Junts per Catalunya com Esquerra juguen amb la bona gent!’ Després del #pactediba hem de fer #focnou. No ens hi sentim concernits. Tant @JuntsXCat com @Esquerra_ERC juguen amb la bona gent! — Junts per la República ? (@JuntsxRep) 11 de juliol de 2019 A Junts per la República, hi ha diputats de JxCat com Aurora Madaula. També hi havien estat Pep Riera i Toni Morral. Aquest últim se’n va distanciar després d’assumir la secretaria general de la Crida Nacional per la República. En canvi, la diputada al congrés espanyol Laura Borràs evitava de verbalitzar discrepàncies i s’encomanava a les interpretacions a què es presta aquesta citació de James Joyce: ‘És en el silenci que t’adones que hi ets’, va piular. Fins fa una setmana, després de l’anunci del pacte entre el PSC i JxCat, només el nucli d’independents més proper a Torra –Laura Borràs i el vice-president primer del parlament, Josep Costa– havia manifestat la seva disconformitat amb el pacte signat divendres de la setmana passada per Bonvehí i el socialista Salvador Illa. ‘Vaig entrar en política per l’1-O i fa massa temps que sent que m’arrosseguen cap a la renúncia del mandat del referèndum. Crec que la situació exigeix revertir tots els pactes amb el 155, posar fi a les renúncies i tornar a la unitat que va fer possible l’1-O’, va escriure Costa a Twitter. En una entrevista a VilaWeb, el diputat de JxCat Pep Puig va expressar amb més contundència que cap altre membre del grup parlamentari el seu desacord personal amb l’entesa de JxCat i el PSC a la diputació. ‘Se’m regira l’estómac de veure que es fan acords amb qui manté empresonats companys nostres.’ Tots els pactes o alguns? Per a la direcció de JxCat, el problema polític no era en tots els pactes amb el PSC. Dilluns, va acotar la demanda de revocació dels acords als 26 municipis on havia guanyat JxCat i no governava per un acord d’ERC amb altres partits, i en els set on havia guanyat ERC i no governava perquè JxCat havia pactat amb altres grups. Durant les negociacions amb ERC, a més, la discòrdia es va reduir als ajuntaments de Sant Cugat del Vallès i de Figueres, amb una clara prevalença del municipi vallesà. D’aquesta manera, la direcció de JxCat va assumir que la contradicció política no era pactar amb el PSC, sinó el fet d’haver-se arrabassat batllies en els municipis en què els uns i els altres havien guanyat. Aquesta posició es conciliava amb la defensa dels pactes amb el PSC que ha fet el sector moderat del PDECat, i que havia verbalitzat Montserrat Candini, reelegida batllessa de Calella gràcies a un altre pacte amb els socialistes. Després va ser la consellera Àngels Chacón, a qui el mateix sector moderat erigeix com a possible candidata a les eleccions, qui va al·legar en declaracions a TV3 que el pacte de la diputació era ‘el millor que es podia fer’. Els efectes immediats en JxCat Amb el pacte amb el PSC a la Diputació de Barcelona, la direcció de JxCat també ha volgut advertir a ERC que és capaç d’arribar a acords amb altres socis, després de mesos de divergències i crisis cícliques. És un missatge contextualitzat davant la possibilitat d’un avançament electoral que no té data, però que plana sobre el govern com una amenaça perpètua mentre no es resolen les divergències estratègiques en l’independentisme i s’espera la publicació de la sentència del Tribunal Suprem. També quan ERC havia començat un acostament als comuns, tot i que els comuns no van poder convèncer ERC ni el PSC de fer un tripartit a la diputació. Dins de JxCat, l’acord entre JxCat i el PSC ha satisfet el sector moderat del PDECat. Però aquest acostament amb Bonvehí, beneït per Puigdemont, ha tingut l’efecte invers sobre els independents de JxCat, que ja veien amb desconfiança les negociacions entre les famílies per la reconfiguració de l’espai polític i el paper assumit per Artur Mas, encara que reconeguin el seu ascendent a l’hora d’intentar conciliar les posicions que conviuen al partit. També s’esdevé quan s’acosta el primer debat d’investidura de Pedro Sánchez. A més, alguns independents lamenten la gestió interna que JxCat ha fet del pacte amb el PSC a la diputació: molts se’n van assabentar el mateix dia que es va anunciar l’acord. El primer i únic missatge públic de Puigdemont sobre el pacte va arribar ahir, i anava dirigit a ERC per reclamar-li de refer la unitat. El pacte amb reverberacions sociovergents, tanmateix, també ha obert ferides dins de JxCat.

Summary: El pacte amb el PSC obre ferides a JxCat en el procés de refundació