Recuperem un article dedicat a la cultura de la pansa, a través de la mirada i la feina feta per l’historiador Carlos Fuster, que fa inventari del patrimoni arquitectònic i tradicional de l’elaboració de la pansa al País Valencià i des de fa tres anys impulsa la festa de l’escaldà. Enguany, aquesta festa es podrà viure el 23 d’agost a Terrateig (la Vall d’Albaida), al Riurau de Linares, amb activitats complementàries com el taller de fer canyissos i cabassos. I també es farà festa de l’escaldà a Montitxelvo (la Vall d’Albaida), el 30 d’agost. Alhora, a Marxuquera (la Safor) es pot veure l’exposició ‘Els riraus: l’elaboració de la pansa’ fins al 26 d’agost, al centre social de la població. El 17 d’agost es farà al mateix espai el taller per a xiquets ‘Qui té pansa, té dansa’, a càrrec d’Helena Paricio. I pels interessats en la cultura de la pansa, recordar que existeix el documental ‘Temps de Pansa. La memòria del riurau’. L’històric negoci de la pansa La primera meitat del segle XX, bona part de les famílies de les comarques de la Marina Alta, la Safor i de la banda més oriental de la Vall d’Albaida vivien en bona part dels ingressos que obtenien de l’elaboració de la pansa del raïm moscatell. El 1900, les panses del País Valencià, dolces i fines, que s’exportaven a Anglaterra, els Estats Units i molts altres llocs des del port de Dènia, eren molt preuades per l’aristocràcia britànica, que les assaboria en boniques capsetes planes i delicades i embolcallades amb paper fi, com si fossin bombons. Aquest negoci agrari floreixent va comportar un patrimoni arquitectònic, amb els riuraus, una cultura popular (eines, cançons, dites i refranys…), i un patrimoni gràfic, a través de les fotografies que encara conserven les famílies ‘panseres’ d’aquestes comarques. Però al llarg de la dècada dels seixanta del segle XX, el negoci de la pansa es va extingir, amb la competència de les panses sultanes i les panses de Corint, i tot aquest patrimoni agrari també es va anar perdent. Avui, l’historiador Carlos Fuster es dedica a inventariar i recuperar un treball extingit i un patrimoni en desús vinculats a la cultura de la pansa, alhora que impulsa noves celebracions, com la festa de l’escaldà, un procés tradicional que servia per accelerar l’assecatge del raïm. Aquest procés a la Vall d’Albaida no es feia des del 1973 i Fuster, amb la complicitat de l’historiador de la cuina Casimir Romero i d’altres personatges de la comarca, ha recuperat quaranta anys després. L’escaldà era un procés que se seguia per accelerar la pansificació del raïm. El fet és que al País Valencià, sovintegen les pluges al mes de setembre (com diu Raimon: ‘Al meu país la pluja no sap ploure’) i el raïm s’acaba podrint si pateix tres dies seguits de pluja. L’escaldà permet que el raïm s’assequi en uns nou dies, mentre que sense aquest procés, s’estaria més d’un mes. En zones de secà com a Màlaga, les panses s’assequen en unes tres setmanes. L’escaldà i el riurau Com es fa l’escaldà? Un cop collit el raïm de moscatell, se submergeix uns segons en unes calderes amb aigua bullent, sosa càustica i herbes panseres (jolivarda i sorrosca), que li donen un color grogós molt característic. D’aquesta manera el gra de raïm queda clivellat i perd la humitat. Sembla que aquest procés ja es feia servir en temps dels romans. Escaldat el raïm, es col·loca a sobre un canyís perquè es comenci a assecar. Per evitar les pluges, els llauradors van construir els riurau, una mena de porxades amb una era gran al davant, orientades cap al sud per aprofitar totes les hores de sol. Els canyissos plens de raïm s’estenien a l’era. Tanmateix, al vespre per evitar la rosada o quan feia mal temps, els canyissos es resguardaven dins dels riuraus. D’on prové aquesta paraula? Carles Fuster no n’ha tret l’entrellat. Diu que comença a aparèixer al segle XVIII en alguns papers, que hi ha qui diu que ve de l’occità i d’altres que de l’àrab. Procés d’assecatge del raïm de moscatell a sobre els canyissos. Riurau amb panses La recerca de Carlos Fuster va començar d’una manera fortuïta quan l’any 2006 va trobar una fotografia antiga de la seva mare fent la pansa. El que avui són camps de tarongers i xalets, des dels inicis del segle XIX i fins a la segona meitat del segle XX encara eren vinyes de moscatell a les comarques de la Marina Alta, la Safor i la banda més oriental de la Vall d’Albaida, on la brisa mediterrània li fa de bo. Fuster s’hi va començar a interessar i l’any 2010 va guanyar un premi d’investigació de l’Institut d’Estudis de la Vall d’Albaida per inventariar els riurau que queden en aquesta comarca, amb la voluntat de fer una recuperació patrimonial. I amb això està. El 2007 va obrir un bloc i una pàgina al Facebook, ‘Riurau amb Panses’, que serveix de contenidor de totes les troballes i de mitjà de connexió amb molta gent que li aporta dia a dia nou material. És una eina utilíssima que fa que la cultura de la pansa sigui més viva que ens els darrers cinquanta anys. Però la vitalitat també comença a viure’s als pobles, recuperant riuraus per a usos culturals i associatius o celebrant la festa de l’escaldà, exposicions, tallers, el documental ‘Temps de Pansa. La memòria del riurau’ obra de Bau Ibn Salami, Casimir Romero i Carlos Fuster. A més, l’historiador continua treballant en el llibre dels riuraus de la Vall d’Albaida. I conclou: ‘Ara cal també conscienciar els ajuntaments, perquè no deixin perdre aquest patrimoni.’

Summary: Aquest agost, festa de l’escaldà a Terrateig i Montitxelvo


El tinent coronel de la Guàrdia Civil Daniel Baena, àlies ‘Tàcito’, quan insultava anònimament els independentistes a Twitter, fou l’instructor de les diligències que van fonamentar la causa general instruïda pel jutjat número 13 de Barcelona. És la causa en què es va fonamentar tota la repressió judicial que va venir després: de l’assalt al Departament d’Economia i més dependències de la Generalitat, el 20 de setembre de 2017, fins al procediment que va dur a tancar a la presó mig govern, Sànchez i Cuixart i la presidenta del parlament i jutjar-los acusats de rebel·lió al Suprem espanyol. Doncs ahir Baena va exhibir complicitat i rialles, abraçades i tot, amb el fiscal el judici contra el procés, Javier Zaragoza, qui va parlar de cop d’estat en l’informe final del judici i demana penes fins de vint-i-cinc anys de presó en el cas d’Oriol Junqueras. I aquesta complicitat, rialles i camaraderia la compartien encara amb el diputat del PSC al congrés espanyol José Zaragoza. L’escena de Baena i els dos Zaragoza rient fou captada en vídeo a l’acte d’homenatge a la patrona de la Guàrdia Civil, a Sant Andreu de la Barca, on el cap del cos a Catalunya, Pedro Garrido, va amenaçar i insultar, dient: ‘Ho tornarem a fer.’ El vídeo s’ha fet viral:

Summary: Les rialles entre el coronel Baena, el fiscal Zaragoza i el socialista José Zaragoza


La convocatòria de la vaga feminista d’aquest 8 de març ha mobilitzat milers de dones a tot el país. A les principals ciutats hi ha hagut manifestacions, històriques a València i Barcelona, amb els lemes ‘Si les dones parem, s’atura el món’ i ‘Ens aturem per a canviar-ho tot’. A Andorra, Perpinyà, Palma, Tarragona, Girona, Alacant, Lleida, Elx…, però també en ciutats mitjanes i viles, la reivindicació de la igualtat entre homes i dones també s’ha fet notar. Al matí hi ha hagut talls en algunes carreteres i mitjans de transport públic. Les concentracions i mobilitzacions han començat ben aviat i han continuat tot el dia, amb el punt culminant de les manifestacions del vespre. Una de les accions més impressionants ha estat a Vinaròs, on 739 creus blanques a la platja han recordat les víctimes de la violència masclista. A Barcelona, els Mossos d’Esquadra han identificat sis persones a la plaça d’Urquinaona. Segons la policia, dos homes i quatre dones han fet pintades al carrer de Fontanella i, una volta han arribat a la plaça d’Urquinaona amb la resta de la manifestació, han estat retinguts per identificar-los. Les manifestants han dit que hi havia hagut càrregues de la policia. Al País Valencià, la vaga feminista ha tingut tres focus principals. A les Corts, les diputades de Compromís, Podem i el PSPV han deixat els escons buits. Al rectorat de la Universitat de València la policia espanyola ha fet ús de la força per desallotjar les manifestants que han provat d’ocupar-lo simbòlicament. I a la tarda, als carrers de València, s’ha viscut una mobilització feminista sense precedents. A Perpinyà i a Palma s’han manifestat centenars de persones. A Andorra, s’ha presentat el col·lectiu Acció Feminista, que demana la despenalització de l’avortament. A Barcelona, la manifestació ha aplegat unes 200.000 persones segons la Guàrdia Urbana, i a València, 100.000.  Centenars de milers de dones es manifesten arreu del país durant la vaga feminista Ací podeu recuperar el minut-a-minut de VilaWeb sobre la vaga feminista. 20.30 – Acaben les mobilitzacions de la vaga feminista, marcades per l’ambient festiu i reivindicatiu. Les manifestants comencen a dispersar-se. A València, molta gent ha continuat als carrers durant una bona estona. Els sindicats han afirmat que aquest 8-M havia estat una jornada històrica, amb un seguiment multitudinari. 20.00 – Es llegeix el manifest, de marcat contingut polític. A més de les reivindicacions d’igualtat de gènere i laboral, exigeix que deixi d’aplicar-se el 155 i que es tanquin els CIE, entre més mesures. ‘Ens volem lliures, ens volem vives. Combatives, feministes, rebels. Avui la vaga feminista no s’acaba, continuarem fins a aconseguir el món que volem.’ 20.00 – Unes 200.000 persones s’han manifesat a Barcelona, segons la Guàrdia Urbana. 19.45 – Multitudinària manifestació també a Palma. Molt contentes de posar el nostre granet d'arena en un dia històric. A la manifestació de Palma no cap ni una agulla.#8deMarzoHuelgaFeminista pic.twitter.com/DSTr96qy7z — A Balears Podem! (@PdmIllesBalears) March 8, 2018 #VagaFeminista | #Mallorca Ja ha començat la manifestació a Palma. El feminisme de base ha tingut un petit enfrontament amb els sindicats CCOO/UGT perquè aquests volien presidir la capçalera Seguiment minut a minut: https://t.co/Raom4kyqEZ @La_Directa @Agencia8M pic.twitter.com/ZmLZsBHDc4 — Aguait (@aguait_cat) March 8, 2018 19.30 – La manifestació de Barcelona avança lentament cap a la plaça de Catalunya, on acabarà amb la lectura del manifest. 18.57 – A València, una cinta tanca l’espai on haurien de ser les dones assassinades. La pancarta està dedicada a una companya del col·lectiu la Roda de Castelló, que va faltar recentment. 18.45 – El president de les Corts, Enric Morera, ha participat a la manifestació de València. Un 8 de Març històric. Un dia que evidencia que hi ha una majoria social que ha dit prou. Intergeneracional, transversal i a favor d'un futur digne. Endavant!!! pic.twitter.com/SG2Q3LVgn5 — Enric Morera (@enricmorera) March 8, 2018 18.30 – Manifestació feminista històrica també a València. 18.25 – A Barcelona, milers de manifestants omplen els carrers. 18.15 – A Andorra, cent cinquanta persones s’han aplegat a la presentació del col·lectiu Acció Feminista, que reivindica la igualtat de gènere i demana la despenalització de l’avortament al Principat. 17.50 – A València, és a punt de començar la manifestació. 17.45 – Centenars de manifestants han sortit als carrers de Perpinyà en la mobilització convocada aquesta tarda. #VagaFeminista8M a Perpinyà pic.twitter.com/EfzsPBP9ch — Eva Bertrana (@bertranaeva) March 8, 2018 15.24 – Mig milers de periodistes catalanes han omplert aquest dijous els Jardins Montserrat Roig per reclamar la igualtat de la dona a la professió i al conjunt de la societat. L’acte ha començat amb la lectura del text de Montserrat Roig ‘Som una ganga’, escrit el 1990 i en què ja denunciava la infravaloració de la dona, a càrrec de la seva germana, Carmina Roig. Acte de periodistes als Jardins Montserrat Roig amb el llema "La igualtat als mitjans, una lluita de dones". #LesPeriodistesEnsAturem #agència8m @MitjansenLluita pic.twitter.com/wzufOK5hcd — Agència 8M (@Agencia8M) March 8, 2018 15.10 – Una cadena humana feminista a Girona ha unit la plaça Sant Domènec amb la plaça del Vi. Prop de dues mil manifestants han unit l’ajuntament amb el rectorat de la universitat agafades de la mà i omplint els principals carrers del Barri Vell de la ciutat. Milers de dones omplen el barri vell de #Girona en una doble cadena humana que va des de la plaça de l’ajuntament fins el rectorat de la #UdG @univgirona @ccoogirona @UGTgi #VagaFeminista8M pic.twitter.com/AaBMBrBfJv — CatInfo Girona (@Cati_Girona) 8 de març de 2018 🔴Centenars de #dones a la cadena que ha unit la plaça Sant Domènec amb la plaça del Vi de #Girona #VagaFeminista #VagaFeminista8M pic.twitter.com/VPQ9nkrcgH — CUP Girona #Dempeus 🎗 (@CUPGirona) March 8, 2018 14.15 – CGT, Arran i altres organitzacions expliquen a Twitter que hi ha hagut càrregues polcíaques i detencions a plaça de la Universitat. Càrrega d la Brimo contra les vaguistes a Urquinaona. Una noia retinguda encara hores d’ara cc @Genere_CGT @CGTCatalunya pic.twitter.com/TZYnAf6exW — CGT@DipuBcn (@CGTDiba) March 8, 2018 13.30 – Gran manifestació feminista a Barcelona. La via Leietana baixa plena i arriba fins a la plaça de Sant Jaume. ‘Els carrers seran sempre feministes’ https://t.co/no5LssLxFh pic.twitter.com/9AhTIkDmpt — VilaWeb (@VilaWeb) 8 de març de 2018 13.05 – La policia espanyola ha desallotjat la concentració feminista davant del rectorat de la Universitat de València. 13.00 –Les diputades de Compromís, Podem i PSPV deixen els escons buit amb motiu de la vaga 12.50 – Estudiants, professores i personal d’administracio i serveis de la Universitat Autònoma de Barcelona es concentren a la plaça cívica. Cedida Cedida 12.30 – Concentracions davant dels ajuntaments del país en contra del masclisme: Fa uns moments, lectura de manifest amb motiu de la #VagaFeminista8M a càrrec @PilarDiaz_ #Esplugues pic.twitter.com/YJtQfiOYYz — Ajuntament Esplugues (@ajesplugues) March 8, 2018 Ara a l’ajuntament de València gran concentració feminista #Intifalla #VagaFeminista8M pic.twitter.com/MAn2waFgRN — Ana Ródenas (@anarodenasperis) March 8, 2018 ♀📸 Lectura del manifest institucional del #DiaInternacionalDeLesDones a la plaça de l'Ajuntament de #laJonquera. #VagaFeminista8M #8MLectura pic.twitter.com/cBkfdIYiHK — Ajuntament de La Jonquera (@AjlaJonquera) March 8, 2018 La Plaça Sant Jaume plena de gom a gom per reclamar que volem viure en una societat de dones i homes amb els mateixos drets! #VagaFeminista pic.twitter.com/J1b2iGRIek — ERC Barcelona (@ERCbcn) March 8, 2018 Plaça de Cort de Palma, 12:30 h #8M pic.twitter.com/CfLUUiB8Vs — Pere Cerón (@pereceron) March 8, 2018 Lectura del manifest, davant l’@ajmontblanc, per reivindicar els drets de les dones, per lluitar contra les desigualtats i les discriminacions per raó de sexe #DonesAmbTotsElsDrets #8MJoFaigVaga pic.twitter.com/GeQBKxNi3f — Núria Griso 🎗 (@Nuria_Griso) March 8, 2018 Ara, a Cap de la Vila, llegim el manifest feminista entre totes! ✊💜 pots veure-ho en directe a Instagram pic.twitter.com/EGOzct83tz — NO em toquis la Tecla (@notoquislatecla) March 8, 2018 #Cerdanyola s'atura per la #VagaGeneralFeminista!Concentració convocada pel Comitè de Vaga del 8M.#SomHistòria pic.twitter.com/UHdo71PHDe — CompromísxCerdanyola🎗 (@CompromisxCer) March 8, 2018 Concentració davant l'Ajuntament de #Sabadell per reivindicar el #8demarç, #DiaInternacionalDeLesDones. #SabadellFeminista pic.twitter.com/npA9FAE0LJ — Ajuntament Sabadell (@Aj_Sabadell) March 8, 2018 12.16 – La concentració feminista davant del rectorat de la Universitat de València creix. ‘Després direu que en som cinc o sis’, criden. 12.10 – Crits de ‘sense les dones no hi ha revolucio’, ‘visca la lluita feminista’ i ‘jo sí que et crec’ a la concentració estudiantil a la plaça Universitat de Barcelona. 11.56 – El CDR de Nou Barris fa piquets a supermercats i parades del mercat per reivindicar la vaga de consum. 11.45 – Una concentració tapona la porta del rectorat de la Universitat de València. En Rectorat de la @UV_EG ahora, concentración. Cerca de 150 mujeres tapan con la pancarta a los policías que nos impiden el paso. –#huelgafeminista8m #nosotrasparamos #lasperiodistasparamos pic.twitter.com/hq4lAaax9z — Pilar Almenar (@Pilar_Almenar) March 8, 2018 Cedida 11.25 – Una cercavila feminista recorre el barri de Gràcia de Barcelona Els carrers seran sempre nostres. #VagaGeneralFeminista i radical! pic.twitter.com/YIfChSxGCc — Vaga Feminista Gràcia (@VF_gracia) March 8, 2018 https://t.co/swvCBAYJ5M — Vaga Feminista Gràcia (@VF_gracia) 8 de març de 2018 11.20 – Una asseguda talla el trànsit al carrer Xàtiva de València. Vídeo del diari El Salto:  Valencia, calle Xàtiva, sentada y corte de trafico #VagaFeminista #8M #8MaLaHuelga #8mPV pic.twitter.com/9LuzLpwCrU — El Salto P.Valencià (@ElSalto_PV) 8 de març de 2018 11.10 – Organitzacions feministes de Cerdanyola del Vallès han fet manifestacions, piquets, pintades i accions per a reivindicar la vaga. Cedida Cedida Cedida Cedida 10.50 – El moviment feminista d’Ontinyent fa un piquet davant d’un supermercat per a reivindicar la vaga de consum. 10.45 – Avui a les Corts Valencianes moltes diputades fan vaga Visca la lluita de les dones #PleCorts #CortsValencianes #VagaFeminista pic.twitter.com/qUlPAIT14v — Josep Nadal (@JRNadal) March 8, 2018 10.40 – La policia espanyola ha encapsulat i identificat les dones que feien un piquet feminista a Benimaclet. El carreres Peris Menxeta entre el 14 i el 16 — Joan Canela (@JoanCanela) March 8, 2018 Han encerrado al piquete de la #HuelgaFeminista8M de #Benimaclet en la calle Peris Mencheta por los dos lados y están identificando pic.twitter.com/X83d3WY1fl — Radio Malva (@RadioMalva) March 8, 2018 10.15 – Els autobusos de València llueixen un llaç lila de suport a la vaga. A #València els autobusos de l'@emtvalencia estan amb la #VagaFeministaPV pic.twitter.com/iIJKcpZrr6 — Escola Valenciana (@escolatv) March 8, 2018 10.05 – S’acaba el piquet a la C-55 a Manresa. ℹ Finalitzada la #manifestació a la C-55 a Manresa. En aquests moments se circula amb lentitud a Castellgalí ➡ Manresa @transitc55 https://t.co/2IyBjps3HX — Trànsit (@transit) March 8, 2018 10.00 – Els piquets també fan talls a la ciutat de València. Aquest matí a València diversos grups de dones han tallat algunes de les principals entrades a la ciutat. A la imatge l'eixida cap a Alacant. #8M #VagaGeneralFeminista #VagaFeministaPV pic.twitter.com/2kfanYT4lH — Endavant l'Horta (@Endavant_Horta) March 8, 2018 9.52 – Talls també a Sarrià – Sant Gervasi. A Sarrià i Cassoles ens plantem! #VagaFeminista8M pic.twitter.com/5YbIFqay02 — CUP Sarrià-StGervasi (@CUP_SSG) March 8, 2018 9.48 – Dos-cents estudiants tallen la AP-7 a Bellaterra. 9.44 – Més imatges de les accions relacionades amb la vaga. 9.40 – Missatge de Puigdemont i els consellers exiliats a Brussel·les. Declaració del @catalan_gov a Brussel·les amb motiu del 8 de març, Dia Internacional de la Dona pic.twitter.com/c1ou3ncq6B — catalan_gov (@catalan_gov) March 7, 2018 9.39 – L’Ajuntament de Barcelona penja una pancarta de suport a la vaga. #DiaInternacionaldelesDones #DiaInternacionalDeLaMujer #Huelga8M #HuelgaFeminista24Horas #8Marzo #8MaLaHuelga #Huelga8Marzo pic.twitter.com/L2QxQ0dDDG — Ada Colau (@AdaColau) March 8, 2018 9.35 – FGC informa que el servei de la línia del Vallès s’ha reprès. ATENCIÓ ⚠: es reprèn el servei a la línia del Vallès. S1 (Terrassa) i S2 (Sabadell) s’aturen a totes les estacions. L6 suprimida i L7 amb freqüència de 12 minuts #ServeiFGC — FGC (@FGC) March 8, 2018 9.28 – Un piquet talla la plaça de Karl Marx a Barcelona. 9.25 – Un piquet talla la N-II a Premià de Dalt. ⚠⛔ Tallada l'N-II a Premià de Dalt #Maresme per #manifestació en ambdós sentits de la marxa @transitn2 #DiaInternacionaldelesDones #noveusquenoveus #8M — Trànsit (@transit) March 8, 2018 9.20 – Els Mossos desallotgen el piquet de la Gran Via. 9.10 – Un piquet talla la C-58 a Terrassa. ℹ Una #manifestació a la C-58 a Terrassa està provocant retencions en direcció Barcelona @transitc58 pic.twitter.com/ZMwaqJRQ7K — Trànsit (@transit) March 8, 2018 9.05 – TMB informa de les afectacions següents: ⚠🚌#busbcn: ara mateix hi ha els següents talls de carrers:-Via Laietana-Carrer de Garcilaso-Torrent de l'Olla-Gran Via a l'alçada del carrer de Calàbria en direcció BesòsConsulta en temps real les afectacions al servei de bus aquí: ➡https://t.co/0BuVRurKWd — TMBinfo (@TMBinfo) March 8, 2018 9.00 – La C-55 a Manresa continua tallada. 8.55 – Els Mossos desallotgen el piquet de l’estació de Sant Cugat de FGC. 8.50 – Nota de FGC, arran del tall de la línia que uneix Barcelona amb el Vallès. Podeu sol·licitar els justificants de retard a qualsevol agent d'estacions o a l'adreça de correu electrònic: justificant@fgc.cat #FGC — FGC (@FGC) March 8, 2018 8.48 – Deallotjats tots els piquets que tallaven accessos i artèries de Barcelona. Ací, una imatge del tall a la Gran Via. 8.40 – Els partits fan costat a la vaga: #VagaFeminista #8M pic.twitter.com/2SGMXImD6h — CUP Països Catalans (@cupnacional) March 8, 2018 ⚠Avui les xarxes d'Esquerra s’actualitzaran només amb els serveis mínims amb motiu de la vaga. Volem visibilitzar que sense la feina de les dones la societat no avança. ✊Per una República feminista amb igualtat efectiva, avui fem vaga #8MJoFaigVaga #DonesAmbTotsElsDrets — Esquerra Republicana (@Esquerra_ERC) March 8, 2018 📣 @JuntsXCat ens sumem a la Vaga de Totes del #8M per una república feminista 💜 #veusquenoveus #JuntesXCatalunya pic.twitter.com/1WfWH90IEx — Junts per Catalunya 🎗 (@JuntsXCat) March 7, 2018 8.30 – Més talls a la xarxa viària. 🤚#8Mvagafeminista | Talls a la Selva del Camp, Manresa i Lleida. Les estudiants parem. La #pública som les dones! pic.twitter.com/0kEnGvqe97 — SEPC (@SEPC_nacional) March 8, 2018 8.30 – FGC tanca algunes estacions de la línia Barcelona – Vallès per evitar aglomeracions. S’estan tancant estacions de la línia Barcelona-Vallès per evitar aglomeracions. Tan bon punt obrin de nou informarem. Esperem tornar a la normalitat el més aviat possible #ServeiFGC — FGC (@FGC) March 8, 2018 8.25 – La Gran Via de Barcelona és tallada a la plaça de Cerdà i a les Glòries. També és tallada la Diagonal a l’altura de les universitats. 8.25 – Continua tallada la C-55 a Manresa. Ja som a la C-55! Comencem el tall de carretera. pic.twitter.com/O8LfDQrbqm — Acció Lila (@AccioLila) March 8, 2018 8.20 – Els piquets també han tallat la ronda del Mig a la plaça de Lesseps, de Barcelona. Avui les dones parem el món!! Ronda del mig – Lesseps pic.twitter.com/sVtoQTuycc — Vaga Feminista Gràcia (@VF_gracia) March 8, 2018 8.15 – Ara mateix hi ha incidències al servei de FGC. ATENCIÓ ⚠: circulació interrompuda a tota la línia Barcelona-Vallès per presència de manifestants a la via. Disculpeu les molèsties. #ServeiFGC — FGC (@FGC) March 8, 2018 8.10 – Aquests són els serveis mínims de FGC. ⚠Recordeu, avui 8 de març, amb motiu del #DiaDones18, de 07h a 09h i de 18.30h a 20h hi haurà el 50% del servei habitual. De 20h a 20.30h i de 22h a 24h hi haurà el 25%. Més informació i horaris a https://t.co/LjQxvQNhm5 — FGC (@FGC) March 8, 2018 8.00 – Un piquet ha tallat la Meridiana abans de les 7.30 del matí. Els Mossos l’han desallotjat.

Summary: Gran impacte de la vaga feminista arreu del país


Brussel·les pagarà dos mil euros als migrants a les illes gregues que accedeixin a tornar als seus països. Aquest ‘programa de deportacions serà gestionat per la Comissió Europea, l’Organització Internacional per a les Migracions (OIM) i Grècia durant un mes. L’eurocomissaria d’Interior Ylva Johansson ha anunciat aquesta iniciativa per ‘reduir la pressió’ a les illes gregues. Segons la dirigent, l’opció només estarà disponible per aquelles persones que hagin entrat a Grècia abans de gener. D’altra banda, Johansson ha anunciat que set estats membres de la UE han accedit a reubicar uns mil sis-cents refugiats menors d’edat no acompanyats actualment a Grècia. El govern grec ha negat avui que tingui centres extrajudicials i secrets a les illes per tancar a refugiats i migrants, segons ha publicat el New York Times.

Summary: Brussel·les pagarà dos mil euros als migrants a les illes gregues perquè tornin als seus països


Carles Puigdemont ha tornat a omplir un auditori a Finlàndia, país que li dóna aquests dies una gran cobertura mediàtica. Si ahir els informatius de les televisions nacionals en destacaven el viatge, avui Puigdemont ha omplert l’auditori de cinc-centes persones de la Universitat de Hèlsinki. Sobretot d’estudiants i professors, però també membres de la comunitat catalana, que han seguit la conferència ‘Països petits i política a les xarxes socials: cap a una república digital a Catalunya’. Organitzada pel departament de Ciències Socials, s’esperava una conferència centrada en la futura República en línia, però al final aquest aspecte ha estat molt menor, i gran part del debat ha girat al voltant del moment polític. I Franco. El dictador Franco ha centrat el debat. La conferència i el debat sencer són disponibles en vídeo ací. Avisat dels incidents que alguns unionistes van protagonitzar a l’escola diplomàtica de Ginebra, el professor Teivo Teivainen ha deixat clar al començament que no permetria cap sortida de to de l’audiència. I així ha estat, excepte en una ocasió. I aquesta vegada, per cert, els xiulets els ha rebut un unionista que, diguem-ho tot, ha acabat la seva intervenció amb un ‘Viva España’ no gaire ben rebut per l’audiència. L’acte ha començat amb l’explicació de Puigdemont sobre les possibilitats que les noves tecnologies ofereixen a la República. El seu punt de vista es pot resumir amb aquest titular: ‘Arribarà un dia que els telèfons mòbils seran més poderosos que les espases.’ I tot seguit, ha recordat que Twitter, WhatsApp, Signal han estat peces clau del moviment independentista, sense les quals no s’hauria votat l’1-O. I que en el futur es podran considerar exemples com el d’Estònia i la seva e-República com a maneres de construir un estat ‘que no sigui una relíquia del segle XIX’. Però Puigdemont ha ofert pocs detalls que no se sabessin en aquest començament de debat. Un acte que ha acabat amb l’anunci de la marxa a l’exili de Marta Rovira. Entremig, ens hem trobat amb un interessantíssim debat entre Puigdemont i els assistents i en què la cosa més interessant han estat les preguntes. Veure les preguntes que suscita Puigdemont als seus viatges és tot un exercici. I avui, per cert, ha tornat a passar, com a Ginebra. Francisco Franco ha tornat a dominar el debat. El passat dictatorial d’Espanya retorna a escena. Europa pregunta per Franco. I Puigdemont respon: ‘La tomba de Franco es pot visitar, i per nou euros pots fer un homenatge al dictador. La Fundació Franco també existeix, té l’objectiu d’honorar l’herència rebuda i es paga amb diners públics. La transició no va ser modèlica en cap cas.’ Per captar l’ambient que s’ha viscut a la sala, força favorable a la causa independentista, sense ser-ho del tot, aquestes són totes les preguntes que s’han fet. Deu en total. I absolutament totes han rebut aplaudiments. Amb més o menys intensitat, això sí: Professor de la Universitat: ‘El partit Ciutadans, on és? Per què no hi és, a la sala? Quan, des del camp independentista es parla de Franco, ho trobo fora de lloc. I tres: parlar de presos polítics no és un terme acceptable. Vosaltres heu trencat l’imperi de la llei. Espanya és una democràcia homologable a França, Alemanya, Anglaterra. Vós a qui representeu? A Catalunya, quan només té la meitat dels catalans a favor?’ Estudiant: ‘Quina creieu que ha de ser la reacció de la Unió Europea? Com veieu el rol i els estatus de Catalunya en relació amb altres comunitats autònomes?’ Estudiant, que respon al professor: ‘Els guanyadors sempre escriuen la història. Si creieu que Espanya està al nivell de França o Anglaterra, llegiu la història d’Espanya, on el dictador traspassa el poder al rei. Un raper és a la presó perquè va fer una cançó sobre el rei. Ara digueu si Espanya és un país democràtic. Per al president: és depriment el silenci a la Unió Europea. Val la pena esperar?’ Professor de llengües, especialista en minories ètniques: ‘Sé que els països emergeixen en àrees lingüistes i el català és la llengua sense estat més gran d’Europa. Heu estat el tercer president a declarar la independència. Ara som en un atzucac polític. Però és impossible que la independència desaparegui de l’escena. És evident que l’àrea lingüística sense estat més gran d’Europa continuarà volent la independència. Jo pregunto com veieu el moviment en els deu anys vinents.’ Estudiant: ‘Com veieu que altres regions, com Lapland, vulguin beneficiar-se de la independència de Catalunya?’ Estudiant: ‘A Espanya, es paguen diners públics en homenatges a Franco. Espanya és un dels països amb més fosses comunes. A Espanya es poden dir coses a favor de Franco a la televisió. A Alemanya no pots fer-ho. No es pot comparar Alemanya i Espanya. No es pot.’ Professor: ‘Us vull felicitar per la independència declarada. Crec que us en sortireu. Dues preguntes: us penediu de no haver fet la DUI el 10 d’octubre? Què hauria passat si ho haguéssiu fet? I una pregunta crítica. No dic que al referèndum hi hagués irregularitats votants, però sí que va haver-hi queixes. I que era fàcil fer trampes. No dic que se’n fessin, sinó que era fàcil fer-ne. Què n’opineu?’ Estudiant: ‘El que intenteu a fer a Catalunya és il·legal a Finlàndia. Finlàndia és feixista, doncs? He anat a Catalunya a l’escola, i al final els meus pares es van gastar 3.000 euros en escola privada perquè pogués parlar bé el castellà.  A presó? És clar, a la presó. Vull recordar que el rei va ser votat per la constitució.  El cantant de rap també és a la presó per parlar d’ETA, no només del rei. L’economia tothom sap que ha anat malament durant el procés. Viva España!’ Periodista russa: ‘Tinc molts amics a Catalunya, com ara a Manresa, i també a Espanya. I em diuen que us transmeti que aprecien tot els esforços que feu pels catalans. M’ho diuen els amics catalans, però també els amics de Sevilla. I una altra cosa. Estic xocada de sentir preguntes que semblen d’un fiscal! Mireu Putin. Sí, Putin. Jo us dic que no puc tornar al meu país. No m’hi vol. Però també us dic: ara resulta que Putin és darrere de tots els errors de la Unió Europea? No fotem. La Unió Europea comet errors i sempre culpa Putin. Doncs va, faig la pregunta que sempre es fa: quin és el rol de Rússia sobre el referèndum? És aquesta, la que volíeu?’ Afegim ara la pegunta retòrica del professor moderador per acabar de transmetre l’ambient de diàleg franc i respecte que el president s’ha trobat a Finlàndia: ‘Com en diríem a Veneçuela, Mèxic o Rússia dels polítics empresonats com els catalans? Presos polítics, o no?’ Només dos detalls per a acabar i arrodonir. Aquest periodista ha ensumat dins la Universitat un guardaespatlles rere Puigdemont. ‘Això és l’estat finlandès, que ens dóna protecció’, m’ha dit l’entorn del president. I un detall explicat pel president mateix, en diàleg amb la premsa catalana: ‘Ahir, travessant un semàfor, un home jove a l’alta banda em va mirar, va fer ok amb el dit i va continuar. Jo, a Europa, noto solidaritat. La noto de la gent.’

Summary: Europa es demana sobre Franco


TV3 i À Punt estrenen avui a les 22.40 el primer episodi de La fossa, una minisèrie d’enjòlit centrada en la investigació de la sergent dels Mossos d’Esquadra Andrea Carmona (Nausicaa Bonnín) i Domingo Vidal (Sergio Caballero) sobre l’assassinat del jove David Martos (Marcos Franz), de qui descobreixen el cadàver en una fossa comuna de la guerra del 1936-1939. A partir d’aquí, s’obre una investigació policíaca que revelarà crims del passat i del present. L’assassinat d’un jove que treballa d’amagat en l’exhumació d’una fossa de la Guerra Civil obre una investigació policial que revelarà crims passats i recents. Aquest és el punt de partida de #LaFossaTV3, la nova sèrie que estrenem diumenge a la nit https://t.co/Vi3RBjGYh4 pic.twitter.com/e5S99BTONO — TV3.cat (@tv3cat) February 11, 2020 Amb quatre capítols de 40 minuts de durada, és la primera sèrie fruit de la col·laboració entre TV3 i À Punt i ha estat dirigida per Agustí Vila, també autor de La mosquitera, i produïda, entre més, per les empreses Bausan Films i Wise Blue Studios. A més, té el suport dels governs del Principat i del País Valencià. El primer episodi ens presenta en David, que treballa d’amagat en l’exhumació d’una fossa comuna de la guerra 1936-1939 sense catalogar en un poble del Penedès perquè creu que hi pot estar enterrada la seva família, basant-se en les històries aparentment delirants que li va explicar el seu avi, afectat d’Alzheimer. Quan en David és assassinat, el fet surt a la llum i comença la intriga.

Summary: TV3 i À Punt estrenen ‘La fossa’, la seva primera coproducció


Lyona i David Fernàndez uneixen forces per revolucionar la llegenda de Sant Jordi. Acaben de publicar La revolta de santa Jordina a l’editorial Amsterdam Llibres. Ni cavallers ni princeses. De la tradicional llegenda de sant Jordi, tal com la coneixem tots, en queda ben poc. Només se’n salva al Drac, el Rei, la rosa i el poble de Montblanc. La resta viu una gran revolució, impulsada per santa Jordina. ‘En realitat els personatges hi són tots, però capgirats. Cap no acompleix la seva funció tradicional’, explica David Fernàndez, qui confessa haver escrit una versió alternativa de la llegenda. Fa un any Lyona i David van participar en el programa ‘Dibuixa contes’ de Betevé. Els va tocar explicar la llegenda de sant Jordi, en aquell cas reconvertida per Estel Solé en santa Jordina. La història es mantenia intacta, però transformaven sant Jordi en una heroïna. Veient que la idea funcionava, el director d’Amsterdam Llibres, Joan Carles Girbés, els van proposar de plasmar-la en un llibre. Van acceptar-ho, però hi volien fer canvis. Finalment, de canvi en canvi, van acabar capgirant la història de dalt a baix. ‘Jo no m’hi veig reflectida, en la princesa, però si en santa Jordina’, diu Lyona, la il·lustradora. Perquè la protagonista d’aquell llibre té ben poc a veure amb aquella princesa poruga i pàmfila que ens ha arribat amb la literatura infantil. La Jordina és una noia republicana, feminista, d’ànima lliure i amb una consciència crítica que aconseguirà mobilitzar tot un poble contra el rei. ‘És molt important de reconstruir la ficció d’un punt de vista feminista‘, afegeix. Lyona pensa que cal donar nous referents als infants: ‘Cal que les dones deixin de ser dones desitjades, que deixin de ser princeses que han de ser salvades. I que de cop hi volta també puguin ser heroïnes. Que les nenes puguin veure personatges que realment les inspirin.’ Més allà d’una simple feminització Ara el llibre va molt més enllà d’una simple feminització de la llegenda. És farcit de símbols. Es dedica a trencar estereotips. Santa Jordina no és una heroïna típica, més aviat és una antiheroïna. Com es diu a la contraportada del conte, en aquest cas el poble no és salvat per un cavaller. És el poble que salva el poble. Santa Jordina aconsegueix que tots els montblanquins s’uneixin per liquidar la tirania del rei i la maldat del drac. ‘L’aspecte més bonic de santa Jordina és que no és una heroïna egocèntrica i narcisista. És tot el contrari, es dedica a aplegar la gent i a fer assemblees’, explica Lyona. Per tant, és una heroïna que no cerca protagonisme. Treballa per la comunitat. ‘La història de santa Jordina lliga amb la realitat de l’agenda feminista’, explica David Fernàndez. ‘Ara venim de dues vagues feministes històriques. Qui és la líder? Qui és la salvadora? Qui és la presidenta? El feminisme és horitzontal, per definició. Com santa Jordina, es fa dins les lògiques de solidaritat i suport mutu.’ Especial llibres: més de 300 novetats per Sant Jordi L’octubre republicà arriba a la llegenda de santa Jordina Però no hi ha res casual, en aquest llibre. Tal com diu David Fernàndez, qualsevol coincidència amb la realitat no és pura coincidència. Al llibre tot és molt pensat. El rei es diu Estat i mana amb mà de ferro. Tant que quan perd l’autoritat crida el Drac Mercat, capitost del frau i de l’enganyifa, que es dedica a espantar el poble. I el drac no arriba pas en qualsevol moment, sinó després del darrer octubre, en què a Montblanc s’ha fet un referèndum per canviar les coses i enterrar la tirania del rei. I quan el drac s’enfada envia el comissari Piolín a Montblanc amb un vaixell per tal de llegir el comunicat número 155 a la població. Encara més, el poble mata el drac amb un empatx de democràcia i cultura. Ho fa amb les urnes que havia fet servir per al referèndum de l’octubre i amb llibres. Primer l’estaborneix amb els llibres i en acabat el remata fent-li menjar urnes i més urnes del referèndum. ‘El fill d’un bon amic quan va arribar a la pàgina vint ho va veure clar’, explica David Fernàndez. ‘Pare, això és el Primer d’Octubre, no?’, li va demanar. En definitiva, aquesta llegenda reivindica la tardor republicana del 2017. El fet que sigui una victòria no violenta amb urnes i llibres acosta la història amb els fets que van passar en aquest país ara fa un any i mig. Dues llegendes que conviuen Casualment, Lyona acaba de publicar un altre llibre sobre la llegenda de sant Jordi, El meu primer Sant Jordi, pensat per als més petits. D’ençà de l’aparició de la nova heroïna, sant Jordi i santa Jordina cohabiten. ‘Sempre haurem d’explicar que santa Jordina va arribar perquè hi havia un sant Jordi’, diu David Fernàndez, qui recorda que d’ací a uns quants anys haurem d’explicar que antigament els herois només eren homes salvant dones o nens. Podeu comprar La revolta de santa Jordina a la Botiga de VilaWeb

Summary: Lyona i David Fernàndez revolucionen la llegenda de sant Jordi


El pavelló 7 Victòria Eugènia de la Fira de Barcelona allotjarà des d’avui homes sense sostre mentre duri el confinament pel coronavirus. Des d’avui ja podran accedir-hi les persones que ho vulguin fins a completar les 225 places previstes, que es poden ampliar fins a 1.000. Segons que va anunciar la batllessa Ada Colau, l’ajuntament treballa perquè la setmana vinent ja hi hagi disponibles 225 places més. A banda, s’han obert 160 places més a l’Espai Pere Calafell, l’alberg Dos de Maig i un dispositiu de Serveis Socials de Sant Joan de Déu, que amplien les 2.200 places que ja disposa la ciutat. Tot i que l’ajuntament garanteix que es compliran tots els protocols de seguretat dissenyats per les autoritats sanitàries i assegurant alimentació, seguretat i higiene, el macroallotjament ha despertat l’escepticisme d’entitats que ajuden persones que dormen al carrer, tenint en compte que les autoritats sanitàries demanen, justament, d’augmentar la distància social entre persones per evitar els contagis. Ferran Busquets (Fundació Arrels): ‘Si a l’allotjament de la Fira de Barcelona hi ha una infecció, serà un desastre’ Podeu veure ací un recull fotogràfic de les instal·lacions: El dispositiu va començar a muntar-se i condicionar-se diumenge per la Unitat Militar d’Emergències (UME), conjuntament amb l’exèrcit de Terra, Creu Roja, Guàrdia Urbana i Bombers de Barcelona. L’exèrcit espanyol té previst continuar a la Fira de Barcelona i, a més, fer tasques de desinfecció al centre de control aeri de l’aeroport de Barcelona. El cap de l’Estat Major de la Defensa (JEMAD) Miguel Ángel Villaroya, ho ha anunciat en la compareixença d’avui on ha explicat que ja s’han desplegat 2.900 efectius en 135 localitats i que, a hores d’ara, ja han actuat a totes les comunitats autònomes.

Summary: Així serà l’allotjament massiu per a persones sense sostre a la Fira de Barcelona


La companyia energètica Endesa i la firma automobilística Seat han posat en marxa de manera conjunta un projecte de col·laboració per a l’estudi d’una possible segona vida útil de les bateries dels vehicles elèctrics, anomenat SUNBATT, segons ha informat Endesa en un comunicat. L’empresa ha assenyalat que els primers estudis indiquen que les bateries dels cotxes elèctrics, amb deu anys de vida, a penes han perdut el 20% del seu rendiment, de manera que sorgeix la possibilitat de donar un segon ús a l’esmentat component fora del vehicle amb un 80% de la seva capacitat. El projecte SUNBATT suposa un laboratori que consta d’un contenidor de quinze metres quadrats en què s’estudia i monitora el comportament de quatre bateries reutilitzades i que estan connectades a una microxarxa formada per plaques solars, tres punts de càrrega de cotxe elèctric, la xarxa de distribució elèctrica i les mateixes bateries. Endesa ha destacat que l’energia produïda per les plaques solars es pot emmagatzemar en les bateries i usar-se a la xarxa de distribució o consumir-se si hi ha un cotxe que necessiti recàrrega. La meta d’aquesta iniciativa és l’estalvi energètic i aconseguir un consum intel·ligent. Tant Seat com Endesa també col·laboren amb la Universitat Politècnica de Catalunya, així com amb l’Institut d’Estudi d’Energia de Catalunya (IREC) i del Centre d’Investigació de Recursos i Consums Energètics (CIRCE). Els tres principals objectius d’aquesta col·laboració són obtenir una anàlisi del comportament de les bateries en una segona vida, mostrar els usos que aquestes poden donar i extreure nous models de negoci que puguin sorgir.

Summary: Endesa i Seat cerquen una segona vida útil de les bateries de cotxe elèctric


Artur Mas ens rep al palau Robert del passeig de Gràcia barceloní. Fa poc era a Menorca. Hi tornarà. Contesta a les preguntes amb aire tranquil. Sembla haver-li desaparegut el gest tens i una mica trist que se li havia instal·lat al rostre. Li ho comentem. Diu que està molt relaxat. Es nota. Rumia les respostes si li convé, parla a poc a poc, amb espais de silenci. Passem per alt reunions bilaterals, temes del dia a dia. Ens centrem a parlar del paper que va tenir l’octubre passat i com es pot fer efectiva la república. Creu que del 2012 ençà s’ha construït una cartografia que permet de saber més com avançar. El sorprèn que la gent s’encalli en el ‘ni un pas enrere’ i que es posi poc accent en quins passos cal fer cap endavant. I encara el sorprèn més que la gent dubti del seu compromís amb la independència. Una independència que, si bé no veu a curt termini, li sembla que s’aconseguirà en una taula de diàleg inevitable. Més endavant li fem algunes preguntes més personals. Finalment, ens recorden que ja ha passat l’hora que era prevista. —Tinc curiositat de saber què us agradaria explicar en aquesta entrevista si no us fes cap pregunta. —A mi m’agradaria dir que tenim país i que funciona bé. De soroll, n’hi ha molt, de soroll ambiental més, i de núvols i de boires, també. Però si grates una mica i deixes la sorollada de cada dia de banda, veig que tenim país i que va força bé. Si separes el gra de la palla, el país va bé. —Comencem les preguntes, doncs. Quin paper vau fer el 26 d’octubre? Vau frenar? —Frenar, no. Frenar què? —La proclamació… —Quina. La del 27? La que no es va fer efectiva? No es pot proclamar una cosa que no es fa efectiva. —Éreu partidari de proclamar-la? —No. Era partidari de no proclamar-la. Era partidari de no proclamar-la si no es podia fer efectiva. La diferència no és entre proclamar-la i no proclamar-la. La diferència és entre proclamar-la i que funcioni o proclamar-la i que no funcioni. —Quan vau tenir la sensació que no es podia fer efectiva? —Feia setmanes. —La major part de la ciutadania no tenia aquesta sensació. —Alguns de nosaltres sí que la teníem. Els mesos anteriors es va posar tot l’esforç en el 1r d’octubre, però no tant en què passava després del 1r d’octubre. Això, internament, es podia intuir. —Què us ho feia pensar? —L’administració pública està massa controlada per l’estat espanyol. Si no, per què es va aplicar el 155? Per tant, hem de diferenciar entre l’administració pública i els actors polítics. Són dues coses diferents. Si es posa la càrrega en els funcionaris i en l’administració, això té el recorregut que té. —Què en penseu, del 3 d’octubre i del 10 d’octubre? —El 3 va ser un èxit molt gran… El 10 érem en aquell punt que era lògic que el president Puigdemont calibrés les forces abans de prendre determinades decisions. Si un vol guanyar de debò, ha de mesurar les forces i calcular. Si un vol quedar bé i fer política d’aparador, no. —El 10 d’octubre es va desaprofitar? —El 10 i el 27, la força era exactament la mateixa. Algú dubta que el govern espanyol hauria actuat de manera irresponsable com van fer després? —Vèieu venir que actuaria amb tanta violència, el govern espanyol? —Jo pensava que actuarien amb més intel·ligència política i que no ho farien tan salvatgement. El 1r d’octubre això se’ls va girar en contra. Tan en contra que ara el rei, després del discurs del 3 d’octubre, té problemes de credibilitat i que el govern Rajoy ja no existeix. Imagineu si se’ls ha girat en contra. La pregunta clau és quina força real tenia l’independentisme per a convertir aquell resultat en una realitat tangible. —Què feia falta perquè ho fos? Que els Mossos actuessin? L’economia? —Això no era un tema dels Mossos. Com s’aconsegueixen les independències no violentes? Amb el reconeixement de fora. —Però si no es feia efectiva no hi podia haver reconeixement. —Fent-ho com es va fer, no hi va haver reconeixement. Aquesta és la realitat. Doncs s’haurà de fer d’una altra manera. —En què discrepeu amb el president Puigdemont? —Què jo sàpiga, no hi he discrepat en res. Si alguna vegada li he fet saber una opinió que no s’ha aplicat, ha estat com a consell privat, que és com ell em va demanar. No trobareu en dos anys i mig ni un moment de discrepància pública. —La diferència des de fora, d’una manera simple, és que es podria dir que el president Puigdemont vol tensar i vós no. —Llavors, per què el 26 d’octubre Puigdemont va plantejar-se de fer eleccions? —Diuen que, entre més coses, perquè li vau insistir. —Qui ho diu això? És a dir, que el president Puigdemont és tan voluble que si jo hi insisteixo acabarà fent com dic? Es diuen moltes ximpleries. Si ell s’ho va plantejar, és perquè es va convèncer que aquesta era la millor estratègia. L’endemà va pensar que estava tan sol, amb tan poca sintonia amb qui n’havia de tenir, que va canviar la decisió. Això no vol dir que no la tingués molt assumida, com va ser públic i evident. Per tant, una persona que va insistir en el diàleg, que va ajornar la proclamació, que deia a Madrid que es podien pactar les condicions del referèndum. Això no és una persona que estigui instal·lada en la radicalitat i la confrontació. —A vegades, en això de les pressions durant el mes d’octubre, us adjudiquen la representació de certs sectors econòmics. —Una altra ximpleria. Veig que en l’opinió d’alguns anem de ximpleria en ximpleria. —El món econòmic us va abandonar totalment? —Totalment, no! Però aquests suposats amics després van ser adversaris. Més aviat, van ser contraris a allò que jo feia i no vaig dubtar ni un moment a seguir el camí que entenia que era bo, independentment de la influència d’aquests poders. —Un PDECat sense Puigdemont és possible? —No veig per què hi ha d’haver aquesta dissociació. —Podria ser una possibilitat… —Per mi no hi ha dissociació. Puigdemont va ser militant de Convergència des dels anys vuitanta. Deu fer més de trenta-cinc anys que és militant d’aquest projecte, no simpatitzant. —Però la creació de la Crida l’en pot allunyar. —No, perquè és la mateixa cosa que jo vaig fer amb la Casa Gran del Catalanisme, amb Junts pel Sí. Ell va promoure Junts. Amb això estem totalment d’acord, valorem que la suma d’esforços del món sobiranista és molt millor que la divisió. Per a mi, la Crida és una continuïtat de més esforços anteriors que s’han fet per sumar. —Vau posar Marta Pascal al capdavant del PDECat… —No! Veig que hi ha molts errors de percepció. —Volia demanar si el fracàs de Pascal és el vostre fracàs? —No. A més, el fracàs de Pascal és relatiu. En un moment de tensió molt gran, Marta Pascal decideix de fer un pas al costat. Però és molt jove i té molt camí davant. Fa aquest pas per facilitar els acords interns. Això ens ha passat a tots. Jo vaig ser regidor a les eleccions de Barcelona l’any 95, havia de ser-ne el cap natural perquè era el cap de l’oposició i vaig ser el segon d’en Miquel Roca. Vaig haver de fer un pas al costat en aquell moment per facilitar els acords interns. Dit això, a Marta Pascal li ha tocat ballar amb la més lletja. Ho vaig dir al congrés, crec que ha estat absolutament lleial en aquest procés. Ella tindrà el seu paper. També vull recordar que el 2016, les decisions, les van prendre els associats des del primer moment. Mireu com anaven les coses que jo i el president Puigdemont vam proposar que aquest partit es digués Junts per Catalunya i vam perdre. —Del 2012 fins ara, si mireu enrere què veieu? —Que hem acumulat molta força, però no en tenim prou perquè les nostres raons siguin plenament efectives. Tenim la raó, tenim molta força, però no prou. Per tant, el meu suggeriment és: centrem-nos més en la nostra força que no en la raó. —Però al primer d’octubre es va demostrar molta força. —D’acord, molta, però es va confiar que aquesta força la tindria l’administració pública. Els qui teníem experiència, sabíem que l’administració pública no podria mantenir aquell torcebraç. Encara que es digués Generalitat de Catalunya, ho sabíem de feia tres anys, des de la consulta del 9-N del 2014. Els últims quatre dies va haver de deixar la consulta en mans dels voluntaris. El primer d’octubre, igual. En el moment que poses el focus en l’administració hi ha l’error de percepció. La força s’ha de posar en els partits, en els lideratges polítics i en la societat civil. Aquesta és una lliçó que hem d’aprendre. —És difícil d’aprendre? —La Generalitat no és solament el president, el govern i un parlament. També són dos-cents mil funcionaris. —Voleu tenir un paper a la Crida? —Jo no necessito tenir cap paper enlloc. La meva màxima, d’ençà que vaig deixar la presidència de la Generalitat el gener del 2016, ja fa dos anys i mig, ha estat: ‘ajuda sempre que t’ho demanin i no empipis mai.’ —Us han demanat ajuda? —Sí, durant uns mesos el 2016 i el 2017 per tota la qüestió del referèndum i la culminació del procés independentista. Hi vaig participar tan activament que el jutge Llarena em va cridar tres hores a declarar per la meva imputació en el referèndum del primer d’octubre. —I en el cas concret de la Crida? —N’estic al corrent però vull poder-ne parlar personalment amb el president Puigdemont, que, per raons evidents, fins ara no ho he pogut fer. —Teniu previst de fer-ho aviat? —Tinc previst de fer-ho, no necessàriament aviat. Ara serà més fàcil parlar-ne. Sobre l’objecte, hi estic d’acord, sobre l’objectiu també i l’he practicat. Deixeu-me dir que l’os més dur de rosegar perquè això surti bé es diu Esquerra Republicana. Veig que es posa molt l’accent sobre el PDECat, però els responsables del PDECat ja han dit que en són favorables. Els qui hi són contraris són Esquerra Republicana, una vegada més. Serà l’os més dur de rosegar per a fer una Crida Nacional que englobi gairebé tot el món sobiranista. Hi descarto la CUP perquè és evident que no s’hi voldrà posar de cap manera. —Esquerra ja ha dit clarament que no. —Durant molts mesos també van dir que no a Junts pel Sí i ho van acabar fent. —Per què van canviar d’opinió? —Ho haureu de demanar a ells. Jo no ho sé. Vam passar d’un dia que era que no a un dia que va ser que sí. I vam passar vint mesos. —Creieu que ara té sentit insistir-hi? —Sigui com sigui, aquest moviment farà el seu camí, però és evident que si es pretén que sigui un paraigua comú del món sobiranista, fóra millor que ERC hi fos que no pas que no. Era millor que Esquerra fos a Junts pel Sí que no pas fora. Junts pel Sí va permetre de fer el referèndum del primer d’octubre. Si el setembre del 2015 cadascú hagués anat pel seu compte competint i barallant-se, en comptes de treballar junts, probablement el referèndum no s’hauria fet. No un govern junt i prou, sinó un grup parlamentari junt. —Ara també són a la presó i a l’exili junts. —Sí, però havent-hi gent a la presó i a l’exili junts, el 21 de desembre van anar separats. Durant dos anys, poc o molt va funcionar, aquest ha de ser l’objectiu a mantenir. —És possible tenir estratègia conjunta i anar separats? —Vull fer notar que l’estratègia conjunta hi era. Es va esberlar una mica el 2014 amb la consulta del 9-N, es fa refer el 2015 amb Junts pel Sí i es va mantenir quan es va modificar el full de ruta per fer el referèndum. Fins aquí, n’hi va haver. Aquests últims mesos, a partir del moment que cadascú va a les eleccions pel seu compte, se substitueix l’estratègia conjunta per un ‘cadascú pel seu camí’ i això despista la ciutadania. Perquè s’ha passat de la cooperació i estratègia conjunta a una manca d’estratègia conjunta. —Però pot ser possible? —En teoria sí, però a la pràctica no. És bonic dir que per separat es pot treballar conjuntament sense problemes, però no és real. En el món de la política, els partits competeixen, i això és lògic. La pregunta és: per a aconseguir la independència de Catalunya, és millor que els partits competeixin pel mateix espai o que sumin? Del moment que competeixen, és humà que cadascú vulgui obtenir la part més gran del pastís electoral. S’ha de treure la competència electoral. —Manteniu algun pont amb Esquerra Republicana? —Tinc una relació entre correcta i cordial segons amb qui parli. L’he tinguda sempre, fins i tot en els pitjors moments s’ha mantingut la capacitat d’interlocució. —Éreu clarament partidari de donar suport a Pedro Sánchez en la moció de censura? —Sí, s’havia de fer fora el PP i en Rajoy i també s’havia de minvar la influència de Ciutadans. Totes dues coses eren importants. En el moment de la moció de censura, el PDECat va fer allò que havia de fer. A partir d’aquí, ja heu vist que no s’hi ha donat cap suport explícit. —Però hi ha canvis en la manera com s’organitzarà el PDECat a Madrid. —Jo estic allunyat del dia a dia. —Però quins consells els donaríeu? —Com a estratègia? Que subratllin les dues coses bàsiques: la disposició al diàleg, que ha de ser real i no de cada a la galeria, i l’exigència del projecte sobiranista. Per a dialogar, no has de renunciar als teus objectius. El diàleg finalment s’acabarà imposant un dia o un altre i, per tant, la negociació i el pacte. —La situació de Pedro Sánchez us recorda la de Zapatero? Us vau sentir traït? —Va trair la seva paraula inicial que respectaria l’estatut. Després, quan vam fer el pacte, no el va trair. Se’n va desentendre. —Us dol, encara? —No, però el tinc present. —La vostra decisió en aquell moment no va ser benvista per una part de la ciutadania. Com ho veieu ara, en perspectiva? —Una cosa és tenir actitud al diàleg i una altra és fer el passerell. A Madrid, la confiança es va trencar amb el PP i el PSOE. —Vau confiar massa, vau collar poc? —Quan aproven un estatut al congrés dels diputats i al senat, i després l’aproven en un referèndum, allò no s’ha de pactar. Allò va a missa. L’altre tema és que en una cosa acordada s’alteri l’acord de manera unilateral. Aquest és el problema i aquí és on es trenca la confiança. Això, Churchill ho explica bé: ‘You build hope. When you keep it, you build trust.’ És a dir, quan fas un acord crees esperança, quan el mantens crees confiança. Amb l’estatut, es va crear esperança però, com que van trencar l’acord, vam perdre la confiança. Això ha de servir d’experiència per a no confiar amb qui d’entrada no es pot confiar. —Algun consell al president Quim Torra? —És un gran amant de Churchill, de segur que recorda aquesta citació. —S’ha de pressionar més? —Hem de separar el dia a dia del país i del govern del projecte estratègic de fons. Sobre el projecte de fons, la majoria vol que algun dia es pugui fer un referèndum vinculant amb totes les garanties. Aquest és l’objectiu de fons. —Joan Tardà deia de tornar-lo a portar al congrés espanyol. —S’ha de vigilar, perquè tornar a portar-lo al congrés per perdre’l… Ara ja no som en el moment de posar a prova les institucions del govern espanyol. Som en terreny conegut. El 2012 entràvem en un terreny desconegut. No hi havia cartografia. Ara no, ara hi ha cartografia i hem de saber llegir els mapes d’aquests darrers sis anys, que diuen allò que diuen. —Què diuen? —Diuen que el millor camí és un referèndum pactat i avui a Espanya això no és possible. Si més no, en aquest moment. La reacció de l’estat espanyol és el 155, l’exili, la presó i la repressió. Això que pensàvem que no podia passar a l’Espanya moderna i europea passa. També ens dóna cartografia. —La situació d’ara amb Pedro Sánchez, què hi afegeix, a aquesta cartografia? —Dues coses. Una, potser es pot millorar el dia a dia de les coses ordinàries, amb acords concrets, i la segona cosa és que per a arribar algun dia a un acord s’ha de relaxar el clima de confrontació perquè un dia hi pugui haver diàleg real. Ara no és possible una solució a curt termini, però si un dia és possible, abans s’haurà d’haver fet una feina de descompressió, això també es pot fer ara. —Hi ha qui pensa la contrària, que hi ha d’haver més confrontació. —Quanta confrontació més hi ha d’haver? La pregunta pot ser aquesta. Qui pensi que hi ha d’haver més confrontació ha de definir què vol dir això. Ha d’anar més gent a la presó? Quanta més? Qui? Hi ha d’haver més gent a l’exili? Quanta més? Qui? La confrontació per la confrontació no és cap desideràtum. Jo veig el president Puigdemont dient a Waterloo que s’ha de recuperar diàleg, en Jordi Sànchez que té com a objectiu un referèndum vinculant, veig el president Torra que se’n va a la Moncloa amb una voluntat de diàleg bilateral. —Potser hi ha maneres de fer que són més sobiranes que unes altres. Us en posaré un exemple: fer la trobada dels dos governs a la delegació a Brussel·les i l’acte de la Casa de la República són actes de sobirania potent. Es podia haver renunciat a fer-ho i en canvi es va fer. —El xoc de forces ja s’ha produït, quin dels dos contrincants va imposar la seva voluntat sobre l’altre? Cap. Pot semblar que les institucions de l’estat espanyol van guanyar la partida, però no és veritat, perquè no van aconseguir l’objectiu més important, que era liquidar la majoria sobiranista al Parlament de Catalunya. El sobiranisme català no va aconseguir fer efectiva la República catalana, també és evident. No va guanyar ningú. —Però és important no afluixar. —La meva recepta ve del llatí fortiter in re, suaviter in modo. Aquesta és la meva recomanació. Ferms en el projecte i en els objectius i suaus en la forma. No es pot confondre la paraula ‘confrontació’ amb la fermesa de l’objectiu. Es pot ser molt correcte en les formes i no tensar innecessàriament. Agradi o no, això acabarà en una taula de diàleg. —Hem perdut? —No hem perdut ni tampoc hem guanyat al l00%. —El veieu molt llarg, el trajecte cap a la república efectiva? —A curt termini no el veig, perquè ja s’han mesurat les forces. No va guanyar ningú i no va perdre ningú. Quan, en una confrontació, qui té més força no aconsegueix de doblegar qui en té menys, vol dir que el dèbil és més fort que no sembla. El sobiranisme català va aparèixer a l’octubre com el més dèbil, però el 21 de desembre va demostrar ser més fort. Quan no perds un torcebraç que és molt complicat, no et pots pensar que ja el tens guanyat. El missatge ha de ser: s’han de calibrar bé els passos que es facin. Ho vaig dir al congrés del PDECat. Hi ha més debat sobre ‘ni un pas enrere’ que sobre quins passos endavant s’han de fer. Això és totalment erroni. El debat s’ha de posar més en els passos endavant a fer que no pas en la controvèrsia de ‘ni un pas enrere’, perquè és el germen de la desconfiança. Mirar de fer passos endavant és senyal d’intel·ligència. —És una frase que es diu per reforçar la posició de resistència. —Que t’han de linxar perquè algú es cregui que això va de debò? No fem l’ase. Està demostrat que hi ha ganes d’anar endavant a un preu molt alt. Per tant, respectem les persones i les famílies que paguem aquest preu. Deixem els passos enrere, que no se’n fan, i parlem de com definir una estratègia per anar endavant. Per mi, hi ha tres coses que defineixen l’estratègia de govern per a convèncer tants catalans com sigui possible. —Quines? —S’ha de governar bé. Això és important, perquè el poble de Catalunya, independentista o no, ha d’entendre que governant-nos nosaltres mateixos ens diferenciem millor de la resta. Segon concepte, com sumem gent al projecte sobiranista. Si ara som al voltant del 50%, hi ha d’haver una estratègia clara per a sumar gent al projecte. Això ho han de fer els partits polítics, les associacions, el món civil i ho han de fer els símbols polítics: Puigdemont, Sànchez, Junqueras… Hi ha una tercera cosa, que es va demostrar que no era ben travada, que és com reforcem les aliances europees i internacionals en aquest projecte catalanista i sobiranista. Això ho han de fer tots. —Amb això del bon govern i eixamplar esteu d’acord amb Esquerra. —No sé si estem d’acord amb Esquerra o Esquerra està d’acord amb nosaltres. D’Esquerra jo no sentia aquest discurs uns mesos enrere. En aquell moment Esquerra deia: a totes! Celebro que aquest discurs tingui més adeptes perquè continua essent necessari. Torno a dir-ho, s’ha de fer una estratègia valenta i intel·ligent. No pot ser valenta i prou. —El bon govern s’hauria de donar per descomptat sempre. —Sí, sempre, però ara sobretot. No ens enganyem, el projecte independentista ha polaritzat més la societat. Abans hi havia una part de la població catalana que a les eleccions del Parlament de Catalunya no votava i ara hi vota. Una part d’aquesta població que està activa i hi vota en contra, ha d’anar notant en el dia a dia que el govern de Catalunya s’ha de diferenciar del d’Espanya. Si no, un dia acabaran identificant que el bon govern és el de Madrid i no el d’aquí. —Reforçar les aliances internacionals s’ha de fer des del Consell de la República? —S’ha de coordinar d’allà perquè hi ha molts actors que poden jugar. —Vau participar en el front internacional. Ens podríeu dir què va fallar? —Aquí hem de diferenciar dos moments. Fins al 1r d’octubre teníem molta gent comprensiva i favorable al nostre dret d’autodeterminació. Els dies després del 1r d’octubre, encara més, perquè van veure els vots dels catalans pacífics contra els cops dels espanyols intransigents. Perdem les aliances el 27 d’octubre, quan es fa el pas de proclamació de la república sense fer-la operativa perquè no es pot. En aquell moment és quan la gent de fora diu: ‘així no.’ —Del 1r d’octubre al 27, no haurien d’haver estat més forts, els suports internacionals? —Potser sí, però no ens enganyem, les relacions entre estats no són de color de rosa, tenen color d’interès. Interessos d’estat. Això passa a tot arreu. El gran valor d’aquelles setmanes era que molts no es pronunciaven en contra nostra. Ens ho deien en privat: doneu valor al fet que no estem en contra vostra perquè en el fons vol dir que estem expectants. Ara, és cert que després del 27 d’octubre, molts d’aquests que estaven expectants van acabar dient no. Els darrers mesos han ajudat a refer posicions, però insisteixo que falta un pla estratègic ben definit i amb recursos humans que permetin reteixir a tot arreu i millorar la comprensió del projecte sobiranista a tot el món. —Avui us veiem molt relaxat, però a vegades sembleu una mica enfadat o trist. —Ni enfadat ni trist. Molt relaxat i molt convençut. —Us ha afectat gaire, no aconseguir aturar l’embargament del vostre habitatge? —Forma part dels danys col·laterals. Uns són fora del país, uns altres a la presó, uns altres tenim l’habitatge embargat. Sense sacrifici és evident que no hi ha bon final. —Em sembla que Agustí Colomines us definia com un llop solitari, us hi sentiu? —No gaire. Sóc responsable de les decisions que he pres, però he escoltat sempre un munt de gent. —Us heu sentit sol? —En determinades decisions estàs sol, però això és inevitable en l’exercici del poder. Arriba un dia, quan ets a primera línia, que la decisió última és teva. I aquell dia estàs sol en aquella decisió. —Això és dur? —És dur, però no desagraït, perquè has de ser conscient de quina és la teva responsabilitat i el teu sentit del deure. Quan ets al capdavant, no pots fer com en Rajoy. No pots fer que tot depengui dels altres i treure’t els problemes de sobre. —A aquest pensament com s’hi arriba? —A còpia de cops. —El cop que més mal us han fet? — No ho sé del tot, probablement la sentència del Constitucional contra l’estatut de Catalunya. —Perquè no us ho esperàveu? —Perquè era totalment innecessari. Teníem un estatut pactat i referendat pel poble català. —Què representa David Madí per vós? —Va ser un dels quatre o cinc col·laboradors més valuosos fins a l’any 2010. A partir d’aleshores, va seguir el seu camí professional. —I ara quin paper té en la política catalana? —És una persona interessada que va al dia, que ajuda però que no decideix. Com jo. —Escriviu les vostres memòries? —A hores d’ara no. —Teniu gaires ofertes? —N’he tingut alguna, però ara per ara no n’he fet cas. —Torneu a Menorca? —Sí, sempre que puc hi vaig. —La gent que us volia molestar a la porta d’on fèieu l’acte a Menorca, ho va aconseguir? —Jo hi estic molt acostumat. Quan fa trenta anys que fas acció política, això forma part del teu dia a dia. Quan vaig arribar a la presidència de la Generalitat i vaig haver de disminuir el pressupost de la Generalitat perquè estava arruïnada, així de clar, i no podia pagar a final de mes, d’esbroncades en tenia dia sí i dia no. Moltes, a sota de casa, aquesta que ara està embargada. Això forma part del dia a dia. Alguna vegada, passa que els qui més parlen de fractura són els grans facturadors. La gent de Ciutadans tot el dia van amb la cançoneta de la societat fracturada i són ells són els grans facturadors.

Summary: Artur Mas: ‘Agradi o no, això acabarà en una taula de diàleg’


Twitter ha tancat uns 360.000 comptes per promoure o amenaçar amb actes de terrorisme des de mitjans del 2015, ha dit dijous la companyia en una publicació en un bloc. La plataforma de micromissatgeria havia estat criticada anteriorment per Washington i altres grups que consideren que no fa el suficient per detenir als comptes associades a l’autodenominat Estat Islàmic. Tot i això, des del febrer, ha suspès uns 235.000 comptes addicionals, després que ha tancat 125.000 perfils des de mitjans del 2015, la majoria d’ells associats a l’Estat Islàmic. Twitter ha dit que les suspensions diàries de comptes relacionats amb el terrorisme han augmentat un 80% des de l’any passat i que ha reduït el seu temps de resposta.

Summary: Twitter suspèn unes 360.000 comptes per ‘promoció del terrorisme’


El president de la Generalitat i candidat del PSPV, Ximo Puig, ha assegurat a Alacant, que el seu partit tornarà a ser diumenge que ve ‘la primera força política’ del País Valencià ‘després de gairebé 30 anys’. Així, ha assegurat que quant ‘més suport’ donen les enquestes, ‘major responsabilitat i humilitat’. ‘Haurem de parlar més amb les persones, entendre’ns, no des de l’arrogància i la supèrbia, des de la humilitat’, ha al·legat en un acte de campanya en el Pavelló Florida-Babel al costat del president del govern espanyol i candidat del PSOE, Pedro Sánchez. Puig ha argumentat que la proposta de la seva formació és de ‘progrés, convivència, d’obertura’ i que ‘no vol deixar mai a ningú al marge’. En aquest context, ha dit que representants d’altres partits s’han ‘posat nerviosos’ perquè no volen que el Consell ‘comuniqui’ que el govern espanyol ha transferit els fons del FLA. ‘L’important era pagar a les persones’, perquè el contrari era ‘deixar-les sense cobrar’. ‘Volen que no se sàpiga, però se sap; ho sento’, ha indicat. Ximo Puig ha anunciat que, si el PSOE guanya les eleccions del 28-A, s’implementarà un ‘pla integral’ contra la pobresa infantil, amb l’horitzó 2023, perquè ‘cap nen valencià’, dels 63.000 comptabilitzats ‘ha de continuar en aquesta situació’. ‘Hem d’acabar amb la pobresa infantil’, ha indicat.

Summary: Ximo Puig diu que el PSPV tornarà a ser la primera força del País Valencià


El president de la Generalitat, Carles Puigdemont, ha fet pública una adreça postal a Alemanya a través de la qual els ciutadans que ho vulguin s’hi podran comunicar. Correspon a un apartat postal de Berlín i és la següent: Carles Puigdemont Casamajó Postfach 31 17 18 10654 Berlín Puigdemont residirà a Berlín fins el moment que la justícia alemanya prengui la decisió definitiva sobre el procés de lliurament a través d’una euroordre que ha demanat l’estat espanyol. (També podeu consultar ací les adreces dels presos polítics, que han estat actualitzades recentment, arran dels darrers canvis.)

Summary: El president Puigdemont fa pública una adreça postal a Alemanya per comunicar amb ell


Maó ha acollit una concentració de protesta contra el judici de l’1-O i la deriva antidemocràtica de l’estat espanyol en drets civils i socials. Al voltant de dues-centes persones arribades de diversos punts de l’illa han denunciat la repressió als líders polítics independentistes empresonats i exiliats. La protesta amb el lema ‘Judici a la Democràcia. Jo Acuso. Defensem els drets civils i socials’ s’ha fet a la plaça del Carme. La Plataforma per la Democràcia de Menorca, sorgida arran de la violència policíaca i la repressió de l’1-O, ha organitzat la protesta que ha comptat amb un gran nombre d’entitats socials i sindicals de l’illa. Els diferents portaveus d’aquestes organitzacions han pujat a l’escenari i han llegit un fragment denunciant el retrocés viscut en els darrers anys en el seu àmbit. La Plataforma Benvinguts Refugiats, el Col·lectiu Sobiranista, la Plataforma Antifeixista, el Col·lectiu de Jubilats per unes pensions dignes i associacions feministes, entre més, han acusat l’estat espanyol d’aquesta deriva antidemocràtica. La concentració de Maó ha reivindicat la llibertat dels presos polítics i el retorn dels exiliats. La protesta també ha servit per a exigir el dret a un habitatge digne i la derogació de normes com la llei mordassa o la reforma laboral aprovada pel PP.

Summary: Concentració contra el judici de l’1-O i la deriva antidemocràtica de l’estat espanyol a Maó


Es poden comptar amb dos dits d’una mà els qui s’han atrevit a intentar-ho en tot l’any. L’un és un australià, que l’ha recorregut després de moltes parades i, fins i tot, d’un salvament amb helicòpter. De l’altre, encara no se’n sap informació, però no seria estrany que no ho hagués assolit. La taxa d’abandonament en aquesta epopeia és molt alta. El Gran Camí de l’Himàlaia (Great Himalaya Trail, com és conegut internacionalment) és una xarxa de camins que ressegueixen la serralada més alta del món. En la versió original, té 1.700 km a una mitjana d’uns 4.000 metres d’altitud. Amb aquestes xifres tan increïbles, és la ruta de senderisme més llarga i més alta del món. I per a molts és, també, una de les més dificultoses. A la dècada dels setanta del segle passat, quan es va proposar per primera vegada la idea d’unir d’est a oest els camins més alts de l’Himàlaia al Nepal, molts ho consideraren un disbarat. Però la llavor ja s’havia sembrat. El 1980 una expedició va anar des de Kanchenjunga, a l’extrem oriental del país, fins al camp base del K2, al Paquistan. L’equip d’exploradors era format per Graeme Dingle, S. P. Chamoli i Peter Hillery, fill de Sir Edmund Hillary, el primer occidental que trepitjà el cim de l’Everest. Així i tot, els aventurers van esquivar els indrets més enlairats, perquè a la major part de l’Himàlaia nepalès l’accés als estrangers hi era prohibit. Fins l’any 2002 no es van aixecar aquestes restriccions; aleshores, finalment, fer el Gran Camí de l’Himàlaia ja era possible. Els cims de l’Himàlaia encisen tothom. Un britànic enamorat del Nepal, de nom Robin Boustead, s’ho va entomar com una fita i, cansat de repetir sempre les mateixes rutes de senderisme, va voler unir els camins que coneixia per crear una gran ruta que travessés per primera vegada, d’est a oest, la serralada més alta del món. Uns quants anys més tard va aconseguir de cosir la senda definitiva en dues expedicions diferents, el 2008 i el 2009. Avui, menys de cent persones l’han completat amb èxit, segons un banc de dades actualitzat, i fins ara cap català. El suggeriment de les estatístiques i l’emoció d’emprendre una aventura única, la més extrema que hagi fet fins ara, m’han atret amb la força d’un imant. Els diversos camins del Gran Camí La setmana vinent, si tot va bé, començaré una expedició que durarà entre tres i cinc mesos per recórrer el Gran Camí de l’Himàlaia pel Nepal. No ho faré tot sol; m’hi acompanyarà Daniel Benedicto, amb qui fa un any vam comprar un cavalls a Mongòlia per descobrir els secrets de l’estepa i dels nòmades que hi habiten. Quan Boustead va unir el Kanchenjunga amb Hilsa, ben a prop del Tibet, va recórrer les zones més altes possibles. Aquest itinerari ara és conegut com la ruta alta o extrema. Segons ell, calen uns 140 dies i hi ha 150.000 metres de pujades i baixades. Les xifres ací voregen els límits, amb una dificultat força elevada. Hi ha quatre passos tècnics que requereixen corda, arnesos, grampons i guia per superar-los. N’és un el Sherpani Col, el pas de muntanya més alt del món, a 6.147 metres. Per Boustead, aquest recorregut no tan sols satisfeia les necessitats dels senderistes més agosarats, sinó que també feia arribar els beneficis econòmics i culturals del turisme a les zones més remotes del planeta. Un pescador prova sort en un riu del sud del país. Poc després es va crear una versió que transcorre altituds més assequibles, cosa que no vol dir necessàriament més senzilles. La ruta baixa, de 1.500 quilòmetres per la serralada, és coneguda també com a ruta cultural, perquè sobretot travessa petites vil·les i camps. És a una altitud mitjana d’uns 2.000 metres, però s’enfila fins a 4.519 metres al pas de Jang La, un punt gairebé tan alt com el Montblanc. Quan va comprovar el potencial turístic i econòmic del Gran Camí de l’Himàlaia, el govern del Nepal va obrir-lo oficialment, el 2011. La intenció és d’establir uns eixos d’atracció turística que actuïn de distribuïdors de riquesa. Amb tot, el fet és que els esforços per a promocionar-lo degudament no es veuen per enlloc, i les traves burocràtiques poden més que les bones iniciatives. Els preus escandalosos per a fer senderisme en algunes zones espanten més els visitants que no pas els encoratgen; i l’estada màxima del turista, que tan sols pot visitar el país durant 150 dies, dificulten molt les opcions d’atreure-hi excursionistes que vulguin fer el camí de cap a cap. Una mar de núvols inunda la serralada pre-Annapurna. Un recorregut líquid Elaborar un itinerari mil·limetrat per a un recorregut tan llarg i imprevisible és una pèrdua de temps. Les condicions meteorològiques, l’estat de les pistes o la condició física són variables que poden fer alternar la ruta en qualsevol moment. I si no que ho demanin a Javier Campos, el primer espanyol que féu el Gran Camí de l’Himàlaia i la primera persona a fer-ho a l’hivern i tot sol. Atrapat a la neu i amb unes temperatures extremes, va haver de girar cua, congelat, i quasi hagué d’abandonar el somni. De fet, molta gent intenta coronar l’aventura però no se’n surt. Les dificultats per a aprovisionar-se, la manca d’una bona alimentació a la muntanya, l’esforç constant per a no perdre’s o els persistents canvis d’altitud la converteixen en una de les proves de resistència més dures, tant físicament com mentalment. La presència d’animals salvatges únics és un dels al·licients del Gran Camí de l’Himàlaia. Conscients d’aquests desafiaments, la planificació serà un concepte fluid, que s’adaptarà contínuament a les condicions de l’entorn. Moltes decisions s’hauran de prendre in situ i això condicionarà totalment el viatge, com també ho farà el pressupost, que ja és prou elevat. Hi haurà riscs, però no hem vingut a jugar a ser herois. En aquest cas, rendir-se sempre serà una possibilitat. Un projecte d’exploració La nostra expedició neix amb una voluntat doblement exploradora. D’una banda, pretén empènyer-nos fins a una zona del món amagada de la immensa majoria d’humans. De fet, són paratges que amb prou feines s’han captat mai amb una càmera. Aquests racons han estat durant mil·lennis el pati del darrere dels pocs poblats que s’han atrevit a instal·lar-se en aquestes altituds, i són comptats els afortunats estrangers que han pogut gaudir de la bellesa de la natura en aquest hàbitat, un dels més radicals del món. L’objectiu és gaudir-ne, però també compartir-la. Els ponts en suspensió formen part indestriable del paisatge del Nepal. D’una altra banda, aquest és un desafiament, un més, que pretén descobrir els nostres límits personals. Fins on pot arribar el nostre cos? I la nostra ment? Són molts quilòmetres d’esforç físic intens, de condicions incòmodes, de desorientació cultural, de desconnexió. Són molts dies d’esgotament, de canvis d’altitud, d’incertesa i de compartir-ho tot directament amb una sola persona. Centenars de factors que fan de tot plegat un desafiament personal a l’altura de pocs, i mai tan ben dit. Precisament va ser Sir Edmund Hillary qui va dir ‘no és que conquerim la muntanya, sinó a nosaltres mateixos’. Doncs això, a conquerir-nos. Més capítols de la sèrie ‘La volta al món sense bitllet de tornada’ —(1): Un nou ‘margaix‘ a Mongòlia —(2): A Ulan Bator, vivint entre sedentaris —(3): Comprant cavalls a Mongòlia —(4): Els perills de cavalcar per Mongòlia —(5): Compartint sostre amb cinc àguiles daurades —(6): Com és la vida dels nòmades de Mongòlia? —(7): Per què val la pena de viatjar fent autostop —(8): La Xina de l’alta tecnologia i el control extrem —(9): L‘orquestra simfònica dels trens xinesos —(10): L‘autèntica religió d‘Hong Kong —(11): Els paradisos naturals d‘Hong Kong —(12): El dia que les treballadores domèstiques inunden els carrers d‘Hong Kong —(13): Una setmana qualsevol quan viatges amb 3 euros el dia —(14): Què cal portar a la motxilla quan fas un gran viatge? —(15): Un Nadal a la Cotxinxina —(16): Una gallina et pot salvar la vida al Vietnam —(17): Com funciona Couchsurfing, la plataforma per a viatjar sense pagar allotjament —(18): Emboscada entre cocoters —(19): Nòmades digitals: viure viatjant gràcies a internet —(20): El llac de Ta Dung, la joia desconeguda del sud-est asiàtic —(21): Ser dona i fer la volta el món tota sola —(22): Cao Dai, la jove religió que combina Buda, Jesús, Victor Hugo i Lenin —(23): S‘hauria d‘abolir una festa com Nadal si això fos millor per a l‘economia? —(24): El Vietnam: l‘última supervivent de la secta del coco —(25): Viatjar només caminant és una bogeria —(26): Xocs culturals i anècdotes de la Cambotja rural —(27): ‘Worldschooling‘: com és educar els fills gràcies als viatges i lluny de les escoles convencionals? —(28): Checkpoint 17 —(29): El testimoni del nen que va sobreviure al camp de concentració més letal del genocidi cambotjà —(30): Disparar a policies (amb pistoles d‘aigua) per celebrar l‘arribada de l‘any 2563 —(31): Dormir en temples, un allotjament místic, alternatiu i gratuït —(32): 971.400 passes: travessant Cambotja a peu —(33): Per què els tailandesos estimen tant la seva monarquia? —(34): L‘oasi urbà més important de l‘Àsia, en perill —(35): El turisme de motxilla conquereix Pai —(36): El sopar il·legal i el tercer ull —(37): Quaranta-tres pitons i catorze monjos en harmonia —(38): Naypyidaw, l‘estrafolària capital fantasma creada del no-res —(39): Quan un rei indi et convida al seu palau —(40): Els encants de la regió més plujosa del món —(41): Com dormir a l‘aire lliure sense gastar-nos ni un ral quan viatgem? —(42): El Nepal, més enllà de l‘Himàlaia —(43): El preu de ser una deessa vivent amb sis anys —(44): Maleïnt sangoneres al sostre del món —(45): Guia per a fer senderisme per l’Himàlaia al Nepal —(46): Els trens de l’Índia: somni o malson? —(47): ‘Enlloc del món no es protegeixen tant els ciutadans d’un país com ho fa la Fundació Vicent Ferrer’

Summary: L’aventura extrema que han completat menys d’un centenar de persones: el Gran Camí de l’Himàlaia


La portaveu del govern, Neus Munté, ha assegurat que la querella en contra de la consellera de Governació, Meritxell Borràs, per la compra d’urnes no té ‘cap base jurídica’. La portaveu ha assegurat que el conjunt del govern ha volgut fer costat a la consellera i el cap de gabinet jurídic, Francesc Esteve, quan se’ls hi ha lliurat el requeriment del TSJC notificant-los que s’ha admès a tràmit. La fiscalia espanyola va presentar la querella, on s’acusa Borràs dels delictes de prevaricació, desobediència i malversació en relació a l’anunci de licitació per a la compra de 8.000 urnes per al referèndum que es va publicar al DOGC. A més, el text es dirigia ‘contra tots aquells que durant la instrucció resultin igualment responsables’. Munté ha reiterat que la querella és de ‘caràcter preventiu’, i no pas jurídic. Quelcom que queda palès amb els terminis que ha actuat la justícia d’ençà que es va presentar fins que s’ha admès a tràmit.

Summary: El govern diu que la querella contra Borràs no té ‘cap base jurídica’


El ple de les Corts ha rebutjat una proposició no de llei del PP, a la qual donaven suport Ciutadans i Vox, per a instar a la Generalitat a discriminar ideològicament les entitats que reben subvencions. El PSPV, Compromís i Unides Podem hi han votat en contra i han recordat que fer aquest tipus de distincions a l’hora d’adjudicar les ajudades seria prevaricar. La iniciativa ha estat defensada per la diputada del PP Beatriz Gascó, que ha assenyalat entitats com Acció Cultural, Escola Valenciana o Ca Revolta i ha dit que era una ‘vergonya’ que rebin diners públics. A més, ha atacat el PSPV i els ha tractat de traïdors per no donar suport a la seva proposta. Durant la intervenció ha mostrat una fotografia d’una trobada el 2016 del president Ximo Puig amb el president Carles Puigdemont i ha dit que ‘hui s’allunyen del tot del PSOE, hui seran més PSPV que mai’. El síndic socialista, Manolo Mata, ha reivindicat que ara les subvencions es donen en concurrència pública i no es poden negar a qui les demana correctament. A més, i ha criticat que la dreta vulgui ‘perseguir les opinions’ de determinades persones. Durant el discurs, ha estat interromput des de la bancada popular al crit de ‘catalanista’ quan preguntava ‘què pensarà la gent’ que els veu parlar d’això a la cambra. ‘Catalanista ho serà vostè, deixe’m en pau’, ha contestat Mata. El diputat de Compromís Jesús Pla ha dit que aquesta proposta no és pròpia d’un grup que presumeix de ‘dreta liberal, moderna i europea’. Ha acusat el PP de voler que el Consell apliqui ‘criteris il·legals’ i els ha convidat a tornar ‘a la senda de la constitucionalitat’. Per la seva part, Vicente Fernández, de Ciutadans, ha dit que Compromís és ‘una greu amenaça’ perquè tenen ‘un pla a 15 o 20 anys vista’ per a arribar a l’autodeterminació i els ha instat a ‘llevar-se les caretes’. La diputada d’Unides Podem Estefanía Blanes ha qualificat de ‘totalment impresentable’ que es demani de ‘penalitzar’ el dret de llibertat ideològica o el de manifestació i ha dit que la proposta ‘atropella la democràcia’ i cerca que el Consell ‘deixe de garantir els drets fonamentals’. La síndica de Vox, Ana Vega, ha defensat que es pugui discriminar ideològicament les entitats que reben subvencions. Alhora, però, ha acusat el PP de ser ‘culpables que el virus del separatisme’ arribi al País Valencià.

Summary: La dreta no se’n surt en l’intent de censurar qui rep subvencions


Els ex-candidats a la presidència de la Cambra de Comerç de Barcelona Carles Tusquets i Ramon Masià han demanat a la Generalitat que deixi en suspens el resultat de les eleccions i aturi cautelarment la constitució de l’ens, prevista dilluns vinent, 17 de juny. Masià, Tusquets i vint persones físiques i jurídiques més han presentat un recurs dirigit a la consellera d’Empresa i Coneixement, Àngels Chacón, en el qual reclamen que revisi el procés electoral de les eleccions fetes entre el 2 i 8 de maig que va donar majoria absoluta a la candidatura Eines de País, vinculada a l’ANC. A més, demanen que aclareixi presumptes ‘irregularitats invalidants’. A banda, han presentat un recurs contenciós-administratiu al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) en què denuncien una suposada vulneració de drets fonamentals d’electors i candidats. L’advocada dels recurrents, Mercedes Cuyás, ha dit que hi havia un ‘vel d’inseguretat’ sobre els vots que no es van exercir presencialment, un 84% del total. L’advocada de Tusquets i Masià ha dit que, si se certificava l’existència d’aquestes irregularitats, s’haurien de repetir les eleccions o bé fer un nou recompte del vot d’alguns vocals. De fet, Cuyás ha argumentat que només els vots que van ser declarat nuls –uns 900 de més de 19.000– podrien fer variar el guanyador de vuit vocals. L’advocada ha qüestionat l’auditoria que va concloure que hi havia vots nuls i ha dit que evidenciava que hi havia ‘greus incidències’ en el vot remot, principalment perquè no hi havia ‘doble autentificació’ del votant. Així doncs, els recurrents consideren que l’empresa informàtica encarregada del vot electrònic no va donar prou garanties al procés electoral i va incomplir una sèrie de plecs del contracte. Per això, també han presentat requeriments al Consell General de Cambres de Catalunya i consideren que s’hauria de rescindir el contracte, la qual cosa podria fer que es repetissin les eleccions. La Generalitat no ha rebut el recurs Fonts del Departament d’Empresa han explicat a l’ACN que no havien rebut el recurs d’alçada, presentat dijous segons el bufet, i veuen complicat que es resolguin les mesures cautelars abans de dilluns, tenint en compte que encara no l’han començat a estudiar. Les mateixes fonts han puntualitzat que això no volia dir que el recurs no s’hagués presentat i han concretat que tenien un mes per a resoldre les mesures cautelars i tres mesos per a abordar el recurs.

Summary: Tusquets i Masià demanen al govern i al TSJC que aturin la constitució de la Cambra de Comerç


‘La Marató’ de TV3 ha recaptat en el programa de televisió 10.715.430 euros, la quantitat més alta dels vint-i-set anys d’aquest programa solidari. Enguany, els diners aniran destinats a la investigació contra el càncer. Aquesta xifra és provisional, perquè encara es poden fer donacions per transferència bancària o amb el mòbil fins a final de mes. TV3 i Catalunya Ràdio han dedicat quinze hores d’emissió a la jornada solidària, i cap a les dues de la matinada el marcador s’ha actualitzat per darrera vegada. Fins ara ‘La Marató’ del 2012, també dedicada a la lluita contra el càncer, era la que més diners havia recaptat: havia arribat a deu milions justos. Amb els diners ingressats els dies següents, la xifra va arribar a dotze milions. 🔴👏 Rècord del marcador de la nit de @la_marato amb 10.715.430 euros, per a la recerca contra el càncer. Moltes gràcies per la vostra solidaritat! #LaMaratóTV3https://t.co/xIY4OF58DF pic.twitter.com/TF25qLWT92 — TV3.cat (@tv3cat) 17 de desembre de 2018

Summary: ‘La Marató’ recapta gairebé onze milions contra el càncer i bat el seu rècord


El conseller de Presidència, Francesc Homs, s’ha queixat en una entrevista a l’agència internacional de notícies Bloomberg del ‘cinisme’ del govern espanyol de Mariano Rajoy respecte de Catalunya. ‘Quan algú diu que l’autonomia catalana podria restar suspesa, li dic que ja ho han fet’, ha dit. Així, Homs ha denunciat que malgrat que tenia ‘aparença de govern, un parlament i eleccions pròpies’, la Generalitat no podia regular res de manera independent a l’estat espanyol. A l’article publicat per l’empresa de notícies financeres, el conseller es refereix als impediments que l’executiu espanyol posa al governament de les autonomies tant en termes fiscals com en matèria social o de gestió sanitària.

Summary: Homs, a Bloomberg: ‘L’estat espanyol ja ha suspès l’autonomia catalana’


L’accident ocorregut en 1986 a la central nuclear de Txernòbil (Ucraïna) va causar el major alliberament de material radioactiu degut a l’activitat humana. Les previsions inicials van considerar que la zona afectada per la contaminació radioactiva quedaria desproveïda de vida durant mil·lennis. Tres dècades després, la biodiversitat de la zona s’ha recuperat completament i a Txernòbil viuen tots els grans mamífers de l’est d’Europa i més de 200 espècies d’ocells. Els mecanismes que permeten als organismes viure en aquesta zona són encara objecte d’estudi i controvèrsia. En l’actualitat no hi ha consens científic sobre l’impacte a mitjà o llarg termini de la radiació sobre la naturalesa de la zona. La investigació a Txernòbil és bàsica per a entendre els efectes de la contaminació radioactiva sobre la biodiversitat, a més de constituir un laboratori natural excel·lent per a l’estudi de processos ecoevolutius en resposta a l’activitat humana. Vivim envoltats de radioactivitat. Aquesta radioactivitat procedeix fonamentalment dels raigs còsmics que arriben a la Terra i d’elements radioactius naturals continguts en l’escorça terrestre. A més de la radioactivitat natural, els organismes vius podem estar exposats a radioactivitat d’origen artificial, generada per l’activitat humana. La radioactivitat artificial es produeix, entre altres motius, per a utilitzar-la en proves mèdiques, per a la producció d’armament o en processos de generació d’energia en centrals nuclears. Accidents com els esdevinguts a les centrals nuclears de Txernòbil (Ucraïna) en 1986 i de Fukushima (Japó) en 2011 representen els casos més notables d’alliberament de materials radioactius al medi ambient a conseqüència de l’acció humana. L’accident nuclear de Txernòbil El 26 d’abril de 1986, a la 1.23 h, el reactor número 4 de la central nuclear de Txernòbil va explotar durant unes proves tècniques de seguretat. Fallades en el disseny del reactor i en la manipulació van conduir a un sobreescalfament del nucli que va provocar una explosió que va destruir la coberta protectora del reactor. Durant l’accident es van produir diversos incendis, fonamentalment en les barres de grafit del reactor, que van estar actius durant nou dies i que van causar la dispersió d’enormes quantitats de material radioactiu. S’estima que durant l’accident es va alliberar a l’ambient una quantitat de radiació equivalent a 400 vegades l’alliberada per la bomba atòmica llançada sobre Hiroshima (Japó) en 1945. Aquest ha estat, sens dubte, el major accident nuclear de la història. «A conseqüència de l’accident de Txernòbil, es va crear una zona d’exclusió d’uns 4.700 km2, en la qual es va prohibir l’assentament humà permanent» Immediatament després de l’accident van començar les labors de contenció i neteja. Es va evacuar tots els residents en un radi d’uns 30 km al voltant de la central nuclear. En total, en successives operacions, unes 350.000 persones van ser evacuades de zones pròximes a la central a Ucraïna i Bielorússia. A conseqüència de l’accident, es va crear una zona d’exclusió d’accés restringit d’uns 4.700 km2, en la qual es va prohibir l’assentament humà permanent. Aquestes condicions es continuen mantenint en l’actualitat. El 26 d’abril de 1986, el reactor número 4 de la central nuclear de Txernòbil va explotar en plena matinada durant unes proves tècniques de seguretat. S’estima que durant l’accident es va alliberar a l’ambient una quantitat de radiació equivalent a 400 vegades l’alliberada per la bomba atòmica llançada sobre Hiroshima (Japó) en 1945. A conseqüència de l’accident es va crear una zona d’exclusió d’accés restringit d’uns 4.700 km2, en la qual es va prohibir l’assentament humà permanent. Aquestes condicions es continuen mantenint en l’actualitat. En la imatge, vista del reactor 4 de Txernòbil en setembre de 2016. / Germán Orizaola L’impacte inicial de l’accident sobre la naturalesa de la zona va ser sever en aquelles àrees que van rebre les dosis de radiació més altes. Aquest impacte de la fase aguda de l’accident va ser especialment notable en una zona de pineda adjacent a la central nuclear. En aquella zona els pins van morir a l’instant i totes les acícules es van tornar roges, el que va donar a tota la zona l’aspecte pel qual se la coneix des de llavors, el Bosc Roig (Red Forest). No obstant això, en altres àrees de la Zona d’Exclusió els nivells de radiació a què van estar exposats plantes i animals van ser molt més baixos. La idea general en el moment de l’accident era que la zona afectada quedaria desproveïda de vida durant centenars i fins i tot milers d’anys. Txernòbil es convertiria en un desert nuclear inhabitable. Aquesta visió es basava en la llarga vida mitjana d’alguns dels isòtops radioactius alliberats durant l’accident, com els isòtops de plutoni-239, amb una vida mitjana d’uns 24.000 anys. En l’actualitat, 33 anys després de l’accident, la Zona d’Exclusió de Txernòbil acull poblacions de totes les espècies de grans mamífers de l’est d’Europa (os bru, llop, linx europeu, cavall de Przewalski, ant, castor, llúdria…) i més de 200 espècies d’ocells, entre moltes espècies més. La superfície de bosc s’ha estès i ha ocupat àmplies àrees abans aprofitades per a l’agricultura. La zona està clarament molt lluny de ser un desert nuclear. Aquesta contradicció planteja preguntes científiques de gran interès: Com és possible que tots aquests organismes visquen a Txernòbil? Quins són els mecanismes que els permeten mantenir-se en una zona contaminada per material radioactiu com Txernòbil? Llig l’article complet al web de Mètode Germán Orizaola. Doctor en Biologia, treballa com a investigador Ramón y Cajal en l’Àrea de Zoologia de la Universitat d’Oviedo i en la Unitat Mixta d’Investigació en Biodiversitat-UMIB (Universitat d’Oviedo – CSIC – Principat d’Astúries, Espanya). Dirigeix el grup d’investigació en Ecologia Evolutiva en Ambients Extrems de la Universitat d’Oviedo (Espanya). Les seues investigacions se centren actualment en el camp de la radioecologia, amb els amfibis com a principal model d’estudi. Què és Mètode?

Summary: De desert nuclear a laboratori evolutiu


El govern grec ja ha sol·licitat formalment el tercer rescat. El mecanisme europeu d’estabilitat ha rebut la petició avui mateix, i aquesta tarda els ministres de finances de l’eurozona es reuniran en teleconferència per a discutir sobre aquesta petició de l’executiu grec. Grècia demana 50.000 milions d’euros en tres anys a canvi d’acceptar una reforma de les pensions de forma immediata i una reforma fiscal. Avui mateix, el primer ministre grec, Alexis Tsipras, ha defensat a l’Eurocambra que vol un ‘acord equilibrat’ amb les institucions per evitar ‘una ruptura històrica’ d’Europa. En un discurs a Estrasburg, Tsipras ha dit que proposa ‘reformes de veritat’ i que té un ‘mandat clar i rotund del poble grec’ per no acceptar les receptes de l’austeritat. ‘El meu país es va fer servir per experimentar amb l’austeritat, i l’experiment ha fracassat’, ha dit el líder de Syriza. Segons Tsipras, els grecs no volen ser una ‘càrrega addicional pel contribuent europeu’ però els diners del rescat van servir ‘per salvar els bancs grecs i europeus, mai van arribar als ciutadans’. ‘Assumeixo tota la responsabilitat pel que ha passat en els últims cinc mesos i mig’, ha dit Tsipras als eurodiputats, avisant, però, que cal ‘reconèixer que la responsabilitat inicial per la situació de l’economia grega no és cosa dels últims cinc mesos i mig, sinó dels últims cinc anys i mig’. Segons Tsipras, el seu govern vol ‘reformes de veritat’ que canviïn ‘el funcionament del país, que trenquin amb l’antic sistema polític’. ‘Hem de fer front de manera eficaç a les estructures d’oligopoli dels càrtels de l’economia grega’, ha dit Tsipras, proposant també una forta lluita contra ‘l’evasió fiscal’. El primer ministre grec ha assegurat que els anteriors governs grecs van crear un ‘estat clientelista, van fomentar la corrupció i van reforçar els vincles amb les elits econòmiques’. El primer ministre grec ha dit que el mandat ‘clar i rotund’ que li va donar el poble grec en el referèndum va ser per ‘canviar les mentalitats i les propostes que han portat a la ruïna el país’ i no pas per ‘entrar en col·lisió amb Europa’. ‘Estem en un moment crucial, i la crisi grega en el fons representa la impotència col·lectiva d’Europa per trobar una solució a la crisi del deute, que es retroalimenta’, ha advertit Tsipras. Segons el primer ministre grec, la història europea té ‘conflictes, però al final s’aconsegueix sempre arribar a terrenys d’entesa’. ‘Demanem un acord equilibrat per evitar un moment de ruptura històrica’, ha dit Tsipras, demanat als seus col·legues europeus que s’adonin ‘del moment crític’ actual i responguin, com ell ha dit que farà, ‘assumint la responsabilitat històrica’ que tenen.

Summary: Grècia demana formalment a la UE el tercer rescat