L’ex-diputada de CatECP Elisenda Alamany serà la número dos d’Ernest Maragall en la llista d’ERC a les eleccions municipals a Barcelona. Ho han oficialitzat l’endemà de signar la coalició entre la federació de Barcelona d’ERC i la formació Nova-Un nou futur en comú, impulsada per l’ex-diputada de CatECP. Alamany, que no descarta deixar l’escó al parlament, ha remarcat que l’acord amb ERC ‘suma les realitats del 15-M i de l’11-S’ i ha justificat la decisió perquè Catalunya viu un ‘moment excepcional en el qual cal estar a l’altura’. Al seu torn, Maragall ha subratllat que l’acord amb ERC mostra que estan ‘construint’ un ‘espai progressista i sobiranista amb màxima ambició’.

Summary: Alamany assegura que l’acord amb ERC ‘suma les realitats del 15-M i de l’11-S’


Després de les vagues d’estudiants de fa dues setmanes, i la vaga general del 18 d’octubre, les mobilitzacions no s’aturen. El Sindicat d’Estudiants dels Països Catalans (SEPC) ha convocat vaga indefinida a les universitats catalanes a partir d’avui. Afirmen que tiren endavant amb aquestes vagues en protesta per la sentència del judici contra el procés i denunciar la repressió contra el jovent. ‘No pararem fins a aconseguir les nostres demandes. Els centres seran sempre nostres!’, afirma a les xarxes socials. A la vegada, tant el SEPC com el Sindicat d’Estudiants també convoquen vaga a la secundària per al dimecres i dijous, amb manifestacions en les principals ciutats del país. El divendres, a més, és un dia festiu en ser Tots Sants. #VAGAINDEFINIDA | 🔴 Caminem cap a la vaga indefinida a universitats i per al 30 i 31 a secundària. 👉🏿 No aturarem fins aconseguir les nostres demandes. Els centres seran sempre nostres! ✊🏾 Tornarem als carrers, camp de batalla dels moviments populars.#EstudiantsHoAturemTot pic.twitter.com/9XeKOL2nfk — SEPC (@SEPC_nacional) October 26, 2019 🔴 #ÚLTIMAHORA | Des del Sindicat d'Estudiants cridem a la #VAGAESTUDIANTIL el dimecres i dijous 30 i 31 d'Octubre! La lluita per la #RepúblicaCatalana, contra la repressió franquista i la brutalitat policial continua! #XarxaTsunamiNO PODREU EMPRESONAR TOT UN POBLE! ✊🏼 pic.twitter.com/CDyskg9PjK — Sindicat d'Estudiants🎗 (@SindicEstudiCat) October 22, 2019

Summary: El SEPC convoca a partir d’avui una vaga indefinida a les universitats


BARCELONA, 20 (EUROPA PRESS) El programa mVenturesBcn, impulsat per la Mobile World Capital Barcelona (Mwcapital) i la xarxa global d’innovació francesa Numa, ha incorporat com a ‘chairman‘ de Numa Growth, Pep Gómez, ha informat aquest dimecres la companyia. A més de liderar el desenvolupament del primer programa europeu d’acceleració de nova empresa digitals innovadores en fase de creixement, Gómez exercirà com a assessor estratègic en matèria d’emprenedoria i innovació en la Fundació Mobile World Capital Barcelona. L’objectiu de Numa Growth, que accelerarà 30 start-ups nacionals i internacionals durant tres anys, és fomentar l’expansió dels participants en mercats europeus i donar-los suport en la captació de fonts i talents. A més, s’ha obert la primera convocatòria del programa d’acceleració de mVentures i Numa, i durant els pròxims mesos el comitè de selecció valorarà els projectes que presentin un model de negoci consolidat. El programa Numa Growth començarà la seva activitat amb més de deu empreses que s’escolliran a començament del novembre i acabarà amb el Demo Day de les noves empresa al 4YFN 2017, emmarcat en el Mobile World Congress.

Summary: La Mobile World Capital Barcelona incorpora Pep Gómez com a president de Numa Growth


El representant de Demòcrates de Catalunya Antoni Castellà creu que amb una majoria parlamentària de ’68 escons’ començarà el procés cap a la independència. ‘Hi ha legitimitat per fer-ho’, ha assegurat aquest dissabte en una entrevista a Rac 1. Castellà considera que els partits unionistes admeten el caràcter plebiscitari de les eleccions del 27-S des del moment que parlen d’aquesta qüestió. Sobre la proposta de reforma constitucional que ha fet el president del govern espanyol, Mariano Rajoy, l’ha qualificada de ‘molt acotada i miop’ i ha afegit que a Espanya ‘no hi ha ningú que defensi la tercera via’. També s’ha referit a UDC tot assegurant que ‘votar Unió és votar unionisme’. ‘Crec que és bo guanyar en vots i escons, però el mandat polític començarà amb una majoria en escons. Hi ha legitimitat per fer-ho’, ha argumentat Castellà, segons el qual les eleccions del 27-S ‘són el referèndum que l’Estat espanyol no ens deixa fer. I ho fem en el marc legal que tenim, que són unes eleccions’. Pel que fa a la proposta de la reforma de la Constitució proposada pel PP i de Rajoy, Castellà afirma que la intenció és ‘acotar les competències’. En aquest sentit ha dit que ‘una tercera via seria acceptar Catalunya com a subjecte polític. No hi ha ningú que ho defensi.’ Unió és unionisme D’altra banda, sobre Unió, partit del qual formava part fins al trencament, i el seu posicionament actual, Castellà ha considera ‘coherent’ que ‘un partit autonomista, com és Unió ara’ digui que no donarà els vots per fer president Artur Mas. ‘La gent ha de saber que votar Unió el 27-S vol dir votar unionisme’, ha etzibat. Castellà ha assegurat que Demòcrates de Catalunya està fent ‘un buidatge d’Unió’ ja que en 20 dies ja son 1.600 voluntaris, la majoria del món municipal. ’23 alcaldes dels 43 que tenia Unió i 118 regidors dels 191 que tenia Unió. Som un partit nou i en només vint dies ja tenim aquesta força i anem a més.’

Summary: Castellà defensa que amb 68 escons hi ha ‘legitimitat’ per començar el procés cap a la independència


El consell polític de la CUP s’ha decantat en contra de la investidura d’Artur Mas. La reunió dels 68 representants de les assemblees territorials i de les organitzacions de la Crida Constituent (CC) ha acabat amb un resultat contrari a afavorir la presidència de Mas amb la cessió de dos vots favorables al parlament i l’abstenció de la resta. A la reunió d’avui també hi havia els deu diputats i els quinze membres del secretariat nacional, però no han votat perquè no tenen dret de vot al consell polític. El vet a Mas s’ha imposat amb 38 vots a favor, 22 en contra i 6 abstencions. ‘Si Mas va dir que no seria obstacle, ara és el moment de demostrar-ho’, ha declarat el diputat Sergi Saladié, que ha recordat que encara quedava una setmana perquè Junts pel Sí posés el nom d’un altre candidat damunt la taula. Saladié ha dit que la decisió no tancava la porta perquè un altre candidat permetés d’avançar cap a la independència i ha recordat que hi havia una majoria suficient per fer la independència. Per una altra banda, la diputada Gabriela Serra ha assegurat que si finalment s’acabaven convocant eleccions al març ‘seria la conseqüència de l’immobilisme del qui avui té la carta per a decidir com ha d’acabar això’. Situació interna del partit L’intens debat a què ha hagut de fer front la CUP aquests darrers mesos ha desgastat la CUP. Serra ho ha explicat així: ‘Els nivells de satisfacció són diferents i no tothom estava alineat amb les mateixes posicions.’ De fet, les tretze territorials han arribat empatades a la reunió d’avui. La diputada també ha llançat un missatge a ‘qui ha pretès de posar l’atzucac d’organització sí o organització no’. ‘S’han equivocat –ha afegit–. Hem dit no a qui havíem de dir no, però que ningú es pensi que això vol dir que tenim una organització que ha deixat de ser el que és: independentista, anticapitalista i feminista.’ Com ha anat la votació? La reunió del consell polític i el grup d’acció parlamentària de la CUP s’ha fet al Centre Cívic Joan Olivé ‘Pere Quart’ de Barcelona, i ha durat més de cinc hores. S’hi han debatut una a una sis propostes: les dues del secretariat (no investir Mas donant-li 5 vots a favor i 5 en contra o bé 10 abstencions; i facilitar la investidura amb 2 vots a favor i 8 abstencions) i quatre més que han proposat algunes territorials (investir Mas amb condicions, facilitar la investidura però sense la proposta d’acord, no investir Mas o deixar que els diputats votessin lliurement). A la votació final han arribat les dues opcions favorables a no fer Mas president. Les deu abstencions s’han acabat decidint per 38 vots a favor, 22 en contra i sis abstencions. Aquesta situació, doncs, aboca el president en funcions a convocar unes noves eleccions anticipades el mes de març, en espera de què faci Junts pel Sí respecte de la candidatura de Mas. Cal recordar que la coalició de CDC i ERC ja ha dit unes quantes vegades que el candidat a la presidència és el líder de Convergència i que això no canviaria. Calendari per a les noves eleccions El 10 de gener és el darrer dia que estableix l’estatut per a investir president. A partir d’aquesta data es dissol el parlament i les eleccions al parlament es convoquen novament de manera automàtica. La llei diu que, havent-se dissolt la cambra, s’han de fer les eleccions 54 dies després, és a dir, el 6 de març vinent. En aquest cas la campanya electoral començarà el 18 de febrer.

Summary: La CUP diu no a la proposta d’acord de Junts pel Sí: hi haurà eleccions al març


El vice-president de la Generalitat Oriol Junqueras, el conseller Raül Romeva, l’ex-presidenta del Parlament Carme Forcadell i l’ex-diputada Anna Simó han presentat davant la Sala d’Apel·lacions del Tribunal Suprem els seus respectius recursos de reforma contra la interlocutòria de processament del magistrat instructor Pablo Llarena. En els seus escrits, carreguen durament contra la instrucció de la causa, i acusen Llarena de vulnerar greument el seu dret de defensa, així com de tenir un clar ‘biaix’ en contra seva, actuant amb ‘oportunisme polític’. Per això, han demanat arxivar la causa, davant la falta d’indicis incriminatoris que al·leguen, o traspassar-la al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC), que és, segons ells, el tribunal a qui correspondria jutjar el cas. En tres recursos als quals ha tingut accés l’ACN, els polítics d’ERC asseguren que el Suprem no és el tribunal competent per instruir aquesta causa, ja que pertocaria al TSJC. Així, recorden que tots els actes suposadament delictius s’han produït exclusivament a Catalunya, i que els seus suposats efectes a l’exterior no han de predeterminar el jutjat investigador. En el mateix sentit, insisteixen que el propi Suprem, la fiscalia i el TSJC han assumit reiteradament en anteriors ocasions que el delicte de rebel·lió s’ha de jutjar al tribunal català, com en el cas del 9-N. També es queixen que el fet de ser jutjats pel TS impedeix que hi hagi una segona instància de recurs de la possible sentència. Però on més crítics són amb Llarena és per la suposada vulneració del seu dret de defensa, que Junqueras i Romeva qualifiquen d”atac’. Així, recriminen a Llarena els seus ‘prejudicis’ contra els investigats, ja que molts dels indicis s’interpreten sempre en contra d’ells, cosa que el dret penal prohibeix. També recriminen que la causa estigui dividida entre el Suprem, l’Audiència espanyola i el jutjat d’Instrucció número 13 de Barcelona, tot i que no totes les parts estan personades en els tres òrgans judicials. De fet, critiquen que es facin servir indicis aconseguits en altres jutjats per incriminar els investigats al Suprem, com declaracions d’encausats i testimonis o informes de la Guàrdia Civil, sense que ells no puguin preguntar res. En el mateix sentit, critiquen que es faci una investigació ‘extrajudicial’ per part de la Guàrdia Civil sense presència de les defenses. Així mateix protesten pel fet que Llarena utilitzi contra els investigats les seves al·legacions d’innocència, cosa prohibida per la legislació internacional, i també ha al·legat que el magistrat posi ‘trampes de caça’ als polítics exiliats a l’estranger. Tot això, segons ells, demostra que Llarena es mou més per criteris d”oportunitat política’ que per l’aplicació rigorosa de la legislació. Pel que fa als delictes de rebel·lió i sedició, tots reiteren els arguments ja utilitzats sobre l’absència de violència en el procés sobiranista català, excepte ‘incidents anecdòtics’. En aquest sentit, també citen jurisprudència internacional i de la justícia alemanya. Forcadell i Simó, a més, al·leguen que la seva actuació a la Mesa del Parlament va ser sempre seguint el reglament de la cambra, que no pot vetar iniciatives formalment relacionades amb els debats ni impedir la modificació de l’ordre del dia per part del mateix ple del Parlament. Igualment, es defensen amb el principi d’inviolabilitat parlamentària per utilitzar la seva llibertat d’expressió i d’ideologia política. Forcadell, a més, es defensa davant l’acusació de Llarena d’haver rebut els dies previs a l’1-O els observadors internacionals del referèndum. L’ex-presidenta del parlament explica que mentre va tenir el càrrec va fer més d’un miler d’actes públics, 62 dels quals van ser visites de polítics estrangers. En aquell cas, ella va rebre els observadors com a eurodiputats. D’altra banda, Forcadell també ha presentat un recurs a banda contra la decisió de Llarena d’obrir peces separades pels polítics exiliats. Això, segons ella, trenca la ‘continència de la causa’ i podria obrir la possibilitat de diferències entre les resolucions judicials successives.

Summary: Junqueras, Romeva, Forcadell i Simó acusen Llarena de vulnerar el seu dret de defensa


La coalició Més Compromís, que agrupa la formació de Mónica Oltra i la d’Íñigo Errejón, ha presentat el programa electoral de les eleccions espanyoles en un acte amb el cap de llista, Joan Baldoví, i la número dos per València, Maria Josep Picó. El programa s’estructura en quatre eixos: protegir la Terra, tenir cura de les persones, garantir-ne els drets i el finançament. Entre les propostes hi ha el canvi del model productiu, la reducció progressiva de la jornada laboral a 32 hores per setmana, l’augment del salari mínim fins a 1.200 euros el 2025, la derogació de les reformes laborals, el blindatge constitucional de les pensions i l’establiment per llei de totes les mesures per a eliminar l’escletxa de gènere. ‘Però tot això no es podrà fer si no tenim el finançament que pertoca’, ha advertit Baldoví. També ha explicat que confia que el futur president espanyol presenti d’ací a vuit mesos una proposta de finançament per a aplicar polítiques verdes i garantir els drets de la gent. Aquests seran els eixos d’una campanya que, en paraules del candidat, no havia d’haver existit. Baldoví també ha dit que aquesta campanya ha de ser necessàriament austera. Per això, la formació ha reduït la despesa en trameses i cartells i no tindrà publicitat exterior, tal com es va acordar amb alguns altres partits.

Summary: Més Compromís centrarà la campanya del 10-N en el finançament


Enric Vila i Xavier-Sala-i-Martín se les han tingut a Twitter arran de fer o no un referèndum unilateral d’independència (RUI) en lloc de seguir el full de ruta. Tot plegat ha començat arran d’un piulet del catedràtic d’Economia, que responia una seguidora seva i li deia que el RUI ja es va fer el 9-N i que ‘ara toca avançar’. Vila, un dels ferms defensors del RUI, s’ha introduït a la conversa i tots dos han començat una cadena de piulets. La conversa ha pujat de to i s’han atacat durament, sobretot per les formes de dir les coses. Finalment, i ja sense citar Sala-i-Martín, Vila ha fet un piulet en el qual deia que hi ha ‘vaques sagrades’ que accepten el nivell d’inconsistència de Catalunya: Vegeu la conversa a continuació: Penso exactament el mateix que tu: el RUI ja el vam fer. Es deia 9N. Després del 9N va venir 27S i ara toca avançar. @krmeta12 — Xavier Sala-i-Martin (@XSalaimartin) 1 de juliol de 2016 La demostració q es pot ser un líder en un aspecte, i entendre bé alguns conceptes, i no rascar bola en d’altres. https://t.co/gVEMRq7Cog — Enric Vila (@enricvd) 1 de juliol de 2016 És millor entendre bé alguns conceptes que no pas no entendren cap (i més si a sobre un va pel món fent-se el setciències). @enricvd — Xavier Sala-i-Martin (@XSalaimartin) 1 de juliol de 2016 Acabaràs com el Miki Moto. Set ciències és el q tu fas utilitzant el prestigi d”economista x confondre 9N amb Ref. https://t.co/iEZXaDP24G — Enric Vila (@enricvd) 1 de juliol de 2016 Insultar a la gent amb la què discrepes només demostra la teva incapacitat de convèncer. Et penses que fent bullying tindràs raó? @enricvd — Xavier Sala-i-Martin (@XSalaimartin) 1 de juliol de 2016 — Xavier Sala-i-Martin (@XSalaimartin) 1 de juliol de 2016 Bullying? Això és com si et preguntés si creus q pq véns de Columbia ens convenceràs q el 9N va ser un referèndum. https://t.co/nD4GSMr9F9 — Enric Vila (@enricvd) 1 de juliol de 2016 Estàs suggerint que pq vinc de Columbia no puc opinar? O és pq sóc economista? I tu què has fet a la vida que et permet insultar? @enricvd — Xavier Sala-i-Martin (@XSalaimartin) 1 de juliol de 2016 No!!! Estic suggerint q dient-me set ciències i que et faig bullying dissimules l’obvietat q el 9N no va ser un Ref. https://t.co/ZK4pFX94mv — Enric Vila (@enricvd) 1 de juliol de 2016 Vaques sagrades que accepten per Catalunya un nivell d’inconsistència que no acceptarien mai en l’àmbit personal i professional. — Enric Vila (@enricvd) 1 de juliol de 2016

Summary: Xavier Sala-i-Martín i Enric Vila s’encaren en una tensa discussió a Twitter


S’acosta una altra tempesta al parlament per l’escó de Quim Torra. El ple del parlament votarà demà si presenta un recurs al Tribunal Suprem espanyol elaborat pels lletrats que havia de defensar Torra i que paradoxalment qüestiona que pugui ser president de la Generalitat si no és diputat. I això malgrat que uns quants dies abans els lletrats havien defensat la visió contrària en un informe. La junta de portaveus ha inclòs aquest punt en l’ordre del dia del ple que comença demà. El recurs, presentat el 16 de gener, avisa que és possible d’interpretar, d’acord amb l’estatut, que la condició de diputat no únicament és necessària en el moment de la investidura, sinó que ‘ha de mantenir-se mentre s’exerceixi el càrrec’. Això contradiu allò que els lletrats havien conclòs tres dies abans en un informe de 45 pàgines, i també allò que havien defensat els serveis jurídics de la Generalitat: que hom pot ser president encara que no sigui diputat. Altrament, com sostenen Cs i el PP, Torra ja no hauria d’ocupar el càrrec, tenint en compte que dilluns el parlament ja li va retirar l’escó. I això fins i tot tindria una implicació directa en les eleccions avançades, perquè no les podria convocar. El parlament ja va presentar al Suprem aquest recurs el 16 de gener per ordre de la mesa, però la sala contenciosa administrativa del tribunal el va refusar al·legant que no n’hi havia prou que l’aprovés la mesa, sinó que havia de passar pel ple. El cas és que els membres de la mesa no van veure el contingut del recurs abans de presentar-se, segons fonts consultades, perquè el funcionament habitual és que els lletrats redactin els recursos amb independència. Però ara haurà de passar pel ple, si no és que desisteixen de presentar-l’hi. I això no complica tan sols que JxCat hi voti a favor, sinó que l’informe també contradiu allò que han defensat fins ara ERC i Roger Torrent, blindant la figura de Torra encara que no sigui diputat. En concret, el text demana al Suprem espanyol que accepti com a mesura cautelar la suspensió de la retirada de l’escó de Torra i, entre els arguments que desplega, remarca que si el perd es pot trobar afectat el seu acte d’investidura, tenint en compte que es pot interpretar que hauria de mantenir l’escó per a ocupar el càrrec. És a dir, que el requisit no seria tan sols necessari en el moment de ser elegit, sinó durant tot el mandat. ‘De fet, això és el que demostra la praxi institucional i parlamentària seguida fins ara en el parlament català’, diu el recurs, a què ha tingut accés íntegrament VilaWeb i que va avançar el diari Ara. Els membres de la mesa del parlament no van veure la redacció del recurs abans de presentar-lo al Suprem. Aquesta és la pràctica habitual, segons fonts parlamentàries: la mesa encarrega un recurs als serveis jurídics i aquests en formulen els arguments autònomament. Aquesta vegada s’ha seguit el mateix procediment, malgrat la transcendència política del recurs. I no acostuma a passar que els tribunals refusin un recurs del parlament perquè va aprovar de presentar-lo la mesa, com és el cas. Però així ho va fer el Suprem, i ara el recurs ha tornat al parlament, amb les ferides encara obertes de la disputa entre JxCat i ERC per l’escó de Torra. A més, la situació ha canviat ostensiblement d’ençà de la redacció del recurs. Torra ja no pot exercir com a diputat perquè el secretari general del parlament, Xavier Muro, va començar els tràmits per a complir les ordres de la Junta Electoral i la mesa ho va avalar, i el Suprem ja va refusar la petició de mesures cautelars de Torra de suspendre l’aplicació de la decisió de la JEC. El recurs, signat pel lletrat Antoni Bayona i un procurador designat pels serveis jurídics de la cambra, també diu que l’aplicació de l’ordre de la JEC d’inhabilitar Torra com a diputat sense sentència ferma implicaria ‘un greu problema institucional’ i ‘generaria una gran inseguretat jurídica en el funcionament del parlament’. ‘Un parlament no pot funcionar amb normalitat i amb unes mínimes garanties si es qüestiona jurídicament el càrrec de president de la Generalitat a conseqüència d’un acord com el que ha adoptat la Junta Electoral Central’, diu el recurs, sense esperar a la decisió definitiva del Suprem. Curiosament, JxCat i Torra van advertir dilluns a ERC que la retirada de la condició de diputat del president posava en risc el parlament i la continuïtat de les institucions. ERC va argumentar que, si es feien ‘simbolismes de curta volada’ desobeint la JEC, es podia posar en risc l’autonomia del parlament i l’efectivitat de votacions clau com la del pressupost. Tampoc no considerava perduda la batalla judicial per l’escó del Torra i esperava que la pèrdua de l’escó fos reversible. Per què els lletrats es contradiuen a ells mateixos? Fonts parlamentàries apunten que l’objectiu del recurs és que el Suprem atengui les mesures cautelars i aturi la retirada de l’escó, i aquest és un perill que s’assenyala. Però una vegada el Suprem ha refusat de suspendre l’acord de la JEC demanat per la defensa de Torra com a mesura cautelar, i el parlament li ha retirat l’escó, el text deixa a la intempèrie la presidència de la Generalitat. El recurs avisa que, si no se suspèn l’ordre de la JEC, es poden posar en risc els drets a la presumpció d’innocència i de participació política de Torra perquè es tracta d’aplicar una causa d’inhabilitació per a l’exercici de càrrec públic sense una sentència ferma. Per això el recurs demana al Suprem que eviti que es produeixi ‘cap perjudici, ni situacions irreparables o irreversibles’ sobre els drets de Torra i sobre la composició i el funcionament del parlament, si finalment es dóna la raó al president de la Generalitat, com el parlament creu que ha de ser. Hi afegeix que la legislació electoral no preveu cap mecanisme per a revertir una substitució una vegada s’ha fet efectiva. JxCat va decidir que qui hauria de rellevar Torra, l’ex-portaveu del PDECat Maria Senserrich, no recolliria l’acta. El recurs va més enllà a l’hora de raonar els efectes negatius que podria tenir la retirada de l’escó a Torra. ‘Qualsevol dubte sobre qui ostenta la condició de membre d’un parlament transcendeix més enllà de la persona i pot repercutir inevitablement sobre l’expressió de la voluntat de la mateixa cambra i, alhora, també sobre la mateixa validesa dels acords que adopta’, acaba dient. Podeu consultar el recurs:

Summary: El recurs del parlament per a defensar Torra el qüestiona com a president


Pedro Sánchez malda per trobar suport polític i ser investit nou president del govern espanyol. Però ha marcat les cartes de la negociació de tal manera que el camí de l’acord condiciona tots els actors implicats: el seu document de base per a negociar és tan tebi, inconcret i allunyat de posicions nítidament progressistes que a la pràctica esdevé una invitació al pacte amb Ciutadans. Alhora, introdueix alguna concessió perquè Podem tingui la temptació d’acostar-s’hi, però allunyant qualsevol possibilitat de reforma constitucional profunda i sobretot enterrant la idea d’un referèndum a Catalunya. La prioritat és Ciutadans; així ho vol el PSOE, i El País, i l’Íbex 35. Però el PSOE i Ciutadans no tenen prou diputats per a fer camí sols. I per més que Pedro Sánchez s’escarrassi en públic a fer crides a Podem perquè ‘abandoni el vet i les línies vermelles’ (en referència a la negativa a pactar amb Ciutadans), les propostes que ha posat damunt la taula i la pressió política i mediàtica fan pensar en una estratègia per a pressionar el PP per tal que accepti aquest govern entre socialistes i Ciutadans. Fóra ideal, per al poder econòmic espanyol, un pacte d’estat, una ‘gran coalició’ a l’estil alemany, entre PP i PSOE, perquè el moment és greu per a Espanya, perquè els ‘desafiaments’ econòmics i territorials són de primera magnitud. Una gran coalició en què hi hauria també Ciutadans. Aquest era el desig de Rajoy, i també el de Ciutadans, tal com havia expressat sense cap mena de complex Albert Rivera quan encara era Rajoy qui tenia l’encàrrec d’intentar formar govern. Però un pacte d’aquesta mena podria esbotzar definitivament el PSOE, que s’hi ha negat rotundament. I més encara quan ha esclatat el gran escàndol de corrupció que empastifa tota la cúpula del PP de València. I amb un PP i un Rajoy desacreditats no tan solament per la gestió dels últims quatre anys i els mals resultats electorals, sinó també per la incapacitat de contenir els casos de corrupció en les capes més altes del partit, la solució és que el PP participi en la coalició de manera passiva, abstenint-se. D’aquesta manera sortirien els comptes, sense haver de dependre ni de Podem ni dels independentistes catalans. Els poder econòmic ho vol… Així ho vol ‘l’establishment’ espanyol, si hem de fer cas, si més no, de l’article que Casimiro García Abadillo signava aquesta setmana a El Mundo: ‘Durant l’última setmana hi ha hagut intensos moviments amb la intenció d’assegurar l’opció d’un govern PSOE-Ciutadans. Un ex-ministre de Rajoy ha rebut dues peticions d’ajuda provinents d’aquest cercle de poder econòmic perquè utilitzés les seves influències davant Rajoy i davant el partit, i el PP s’abstingués en la votació d’investidura, si Sánchez assoleix un acord amb Ciutadans.’ I afegia: ‘Ningú avui a l’Íbex no dóna ni un duro per la continuïtat de Rajoy. Algú ha manifestat obertament en un sopar concorregut que el millor servei que el president podria fer a Espanya seria marxar.’ …i els votants també ho volen? La pressió és evident per part dels grans diaris espanyols. La portada d’El Mundo el dia que publicava aquesta crònica era ben eloqüent: Només un dia abans que García-Abadillo fes aquestes revelacions sobre les preferències de l’Íbex, El País publicava una enquesta de Metroscopia que li permetia de fer aquest titular: ‘La majoria de votants prefereix un govern PSOE-Ciutadans’. És a dir, en dos dies hem vist que els votants espanyols i el poder econòmic volen un govern PSOE-Ciutadans. La pressió és evident. Rajoy no ha estat capaç de fer una negociació per a la investidura, i el PP es troba més empastifat que mai per la corrupció del partit al País Valencià. I tant Podem com els independentistes són molt males companyies per a dependre’n a l’hora de governar. Per tant, a Pedro Sánchez només li queda l’opció de pactar amb Ciutadans i esperar la col·laboració –amb una abstenció– del PP. Aquesta és l’estratègia. Vegeu, si no, què deia ahir El Mundo a l’editorial: ‘La clau de la inclinació cap a Ciutadans rau en la indefinició sobre la qüestió catalana i sobre el model d’estat. Si Sánchez cerqués un acord amb Pablo Iglesias hauria fet algun gest en aquest aspecte fonamental. Hauria considerat, per exemple, l’opció d’estudiar alguna consulta, per més que fos dins l’estricta legalitat. I, tot i amb això, no ho ha fet.’ Certament, Iglesias havia arribat a rebaixar la contundència de la defensa del referèndum a Catalunya, que deixava de ser una línia vermella, i havia recuperat la proposta de l’ex-primer secretari del PSC Pere Navarro quan defensava un referèndum ‘legal i acordat’. Però Sánchez no ha cedit gens ni mica i ha fet una proposta que no té en compte cap mena de consulta a Catalunya. Això complau Ciutadans i, de passada, el PP. Però el PP ha de cedir. Ho constata (i ho demana) El País a l’editorial: ‘És clar que només seria possible un pacte quan hi hagués prou participants disposats a cedir. Sense aquest requisit, no hi haurà manera de desencallar un blocatge perjudicial per a tots els espanyols, i molt més enmig de forts temors d’una nova recessió global.’ Perquè l’alternativa és ben clara: que hi hagi noves eleccions. I això espanta tant l’Íbex com PP i PSOE. La Vanguardia s’afanyava a dir que unes noves eleccions ‘ens costarien’ 130 milions d’euros. Però potser el motiu real per a mirar d’evitar-les no és pas aquest, sinó el que explicava García Abadillo a El Mundo: ‘ la formació de Pablo Iglesias anirà a les urnes gairebé amb tota seguretat amb Esquerra Unida, que va obtenir prop d’un milió de vots el 20-D. És a dir, que si els resultats fossin els mateixos que aleshores, la coalició populista d’esquerres tindria més de 6,3 milions de vots. Per poc que caigui el PP i que Podem continuï engreixant-se, ens podríem trobar que el partit guanyador en les probables eleccions del juny seria l’encapçalat per Iglesias. Com a mal menor, seria el segon, molt a prop del PP.’

Summary: L’establishment espanyol mou els fils per un pacte PSOE-Ciutadans


Els sindicats UGT i CCOO han assegurat que no donarien suport a l’eventual aturada de país que estudia l’ANC per a commemorar el primer aniversari de l’1-O. En una atenció als mitjans després de la signatura del nou Acord Interprofessional de Catalunya, el secretari general de la UGT a Catalunya, Camil Ros, ha instat els agents socials i els governs a dialogar i cercar grans consensos socials: ‘Hem d’aprendre i no anar tant a “acció-reacció”.’ També ha dit que ‘entre la unilateralitat i el 155 hi ha un camí de diàleg molt important’. El secretari general de les CCOO a Catalunya, Javier Pacheco, ha criticat que l’ANC estudiï una mobilització ‘en clau de conflicte laboral’ per a commemorar l’aniversari de l’1-O i ha reiterat que les CCOO ‘sempre seran en la construcció d’una convivència i cohesió àmplies’. També ha subratllat la necessitat de ‘bastir ponts d’entesa i consens’ en la societat catalana i ha dit que les mobilitzacions no han de ser de caire commemoratiu, sinó que han de tenir ‘objectius concrets amb un benefici per al conjunt de la societat’. El president de la Pimec ha dit que ‘les coses no s’arreglen perjudicant l’economia’ i ha instat els presidents del govern català i espanyol a continuar el diàleg malgrat ‘les pressions’ perquè no s’assoleixi. Ha dit que la patronal no està d’acord amb l’aturada, però ha remarcat que això no vol dir que no puguin compartir-ne la intenció. ‘Creiem que no és bo fer-ho d’aquesta manera’, ha afegit.

Summary: UGT i CCOO no donarien suport a l’aturada de país que estudia l’ANC per a commemorar el primer aniversari de l’1-O


El secretari de Comunicació de Ciutadans, Fernando de Páramo, ha advertit al candidat a la investidura i líder del PP, Mariano Rajoy, que les sis condicions no es poden matisar i creu que ‘haurien d’haver-se signat amb els ulls tancats’. ‘En la regeneració i en la lluita contra la corrupció no podem matisar’, ha dit en una entrevista a Onda Cero afegint que tots els punts són assumibles per tot aquell que aspiri a ser president. Alhora, ha assegurat que, una vegada el PP signi les esmentades condicions, s’iniciaran els processos de negociació per acordar un vot en positiu del partit taronja en la investidura de Rajoy, i haurà de fixar-se automàticament una data per a la mateixa. ‘Imagino que l’última setmana d’agost o la primera de setembre com a molt tard’, ha estimat. També ha dit que Ciutadans farà tot el que estigui al seu abast perquè el PSOE s’abstingui, ja que amb el ‘sí’ de Ciutadans no és suficient perquè prosperi la investidura de Rajoy. Però ha demanat als socialistes que no busquin excuses per mantenir el seu no. En aquest sentit, ha avançat que entre els temes que C’s posarà sobre de la taula de negociació amb el PP estaran els impostos, les pensions i un pacte nacional per a l’educació. ‘Els tres partits constitucionalistes -PP, PSOE i C’s- amb les nostres diferències, hi ha temes en els quals estem d’acord. Hem de posar en comú aquests punts i deixar a una banda les diferències’, ha mantingut.

Summary: C’s adverteix el PP que les sis condicions no accepten cap matís


Felipe VI no és benvingut a Catalunya. Així li ho repeteixen les nombroses concentracions de protesta contra la seva presència que hi ha hagut aquests últims mesos. Però el rei espanyol tornarà a venir a Barcelona per assistir a l’acte de commemoració del primer aniversari dels atemptats del 17 d’agost. Una de les protestes més grans que hi ha hagut contra ell va ser justament pocs dies després dels atemptats, en la manifestació de condemna a Barcelona. Felipe VI va ser escridassat, en bona part per les relacions de la monarquia espanyola amb l’Aràbia Saudita, considerat un dels règims que finança Estat Islàmic o, si més no, que contribueix a la difusió de la ideologia extremista de què es nodreix. Malgrat la forta campanya de protesta, la venda d’armes d’Espanya al règim saudita i certs països del golf Pèrsic no tan sols no s’ha aturat aquest últim any sinó que ha crescut. L’Aràbia Saudita és la principal finançadora de la difusió del wahhabisme, un corrent polític i religiós que fa una lectura fonamentalista de l’islam, de caràcter totalitari, que és la base ideològica d’Estat Islàmic. I són els diners de l’Aràbia Saudita que ajuden a finançar mesquites i escoles alcoràniques arreu que en facin difusió. L’estat espanyol hi manté molt bones relacions, amb l’Aràbia Saudita, diplomàtiques i comercials, amb la venda d’armes. Durant l’any passat, l’Aràbia Saudita va esdevenir l’estat fora de l’OTAN on Espanya exportava més armament. Concretament, 270,2 milions d’euros del total de 4.346 milions de tot el 2017, una xifra rècord en venda d’armes. Concretament, per la venda d’un avió de transport, de recanvis per al proveïment de combustible en vol i per a diversos avions de fabricació espanyola. També per la venda d’avions no tripulats, granades de morter, plataformes per a morters, munició d’artilleria, equips de detecció i identificació de senyals i equips per a sistemes de vigilància, etc. Són dades de l’informe anual ‘Estadístiques espanyoles d’exportació de material de defensa‘, presentat al maig i que recull les dades de tot el 2017. Aquesta mena de vendes sempre han aixecat polèmica per l’historial de l’Aràbia Saudita en el respecte als drets humans, però el govern espanyol ha dit moltes vegades que no té constància que el material que s’exporta hagi estat utilitzat en conflictes com ara la invasió del Iemen. Però en el cas de l’Aràbia Saudita, el gran negoci militar que ha fet l’estat espanyol, tancat aquest abril i en el qual ha fet de mitjancer de primer nivell Felipe VI, amb contactes directes amb el príncep saudita, ha estat la venda de cinc vaixells de guerra per valor de 2.000 milions d’euros. Amnistia Internacional ha denunciat que les armes espanyoles es fan servir en guerres com la del Iemen, on hi ha hagut nombroses denúncies contra l’Aràbia Saudita per la violació del dret internacional pels atacs contra la població civil. Espanya i l’Aràbia Saudita tenen, des del 6 de setembre de 2017, un acord de secret militar. La legislació espanyola remarca que s’ha de denegar la venda d’articles de defensa a països que no respectin els drets humans. Actualment, Espanya ocupa el setè lloc en el rànquing d’exportació d’armes. Entre el 2008 i el 2016, en va vendre per valor de 22.603 milions, i cinquanta dels estats compradors són preocupants o potencialment preocupants perquè hi ha indicis que han comès violacions greus dels drets humans i crims contra el dret internacional. Així ho detallava aquest recent informe de l’Aravot per a VilaWeb. Entre els estats preocupants, hi ha l’Irac (amb el risc de desviament de material a les milícies), Egipte, Israel i un dels aliats principals, Turquia, que ha comès violacions greus dels drets humans amb la repressió contra els kurds. Segons les últimes dades fetes públiques pel govern espanyol sobre la venda d’armament, a l’Irac les exportacions van ser per valor de 33,3 milions, en munició per a armament lleuger; a Egipte, de 12,6 milions en peces d’aviació i de vaixells de guerra, paracaigudes, i recanvis per a blindats, tancs i maquinària diversa. I a Turquia, més de tres-cents milions en avions, components per a vaixells i avions, combustible, munició, granades…

Summary: Espanya multiplica la venda d’armes a l’Aràbia Saudita un any després del 17-A


El 14 de juny, divendres, es lliuraran a València els Premis de la Crítica que atorga anualment l’Associació d’Escriptors en Llengua Catalana (AELC). Es tracta d’un guardó que reconeix les millors obres publicades l’any anterior per escriptors valencians en les modalitats de narrativa, assaig, poesia, teatre, literatura infantil i literatura juvenil. En la seva XXIX edició, els Premis de la crítica han reconegut les obres El paradís a les fosques (Bromera), de Vicent Usó, en la modalitat de narrativa; Llum a l’atzucac (Bromera), de Ramon Ramon, en assaig; Quan els grans arbres cauen (Bromera), d’Àngels Gregori, en poesia; L‘orquestra del silenci (Generalitat Valenciana), de Maribel Bayona, en teatre; Res a amagar (Tabarca), d’Anna Boluda, en literatura juvenil; i Un mocador de pirata (Bromera), de Ximo Cerdà, en literatura infantil. En aquesta edició, el jurat ha estat format per Silvestre Vilaplana, Hèctor Serra, Pere Císcar i Maria Dolors Pellicer en les categories de poesia, literatura infantil i literatura juvenil; i per Gemma Miralles, Salvador Company, Xavier Aliaga i Adolf Piquer en les categories de narrativa, assaig i teatre. A més a més, la Junta de l’AELC al País Valencià ha decidit atorgar el Premi de Difusió al músic i cantant Miquel Gil ‘perquè és un artista que crea literatura a cada cançó i per la seua tasca incansable a favor de la poesia’. Durant la Nit dels Premis de la Crítica, que se celebrarà a l’OctubreCCC, es farà també un homenatge a l’escriptora saforenca Àngels Moreno Vercher (Gandia, 1939), autora, entre d’altres obres, de les novel·les Malson (Premi Ciutat d’Alzira), Secrets inconfessables (Premi Alfons el Magnànim) o Cantar i plorar.

Summary: Vicent Usó, Ramon Ramon i Àngels Gregori guanyen els Premis de la Crítica dels Escriptors Valencians


Els Estats Units han anunciat que es retirarien de l’Organització de les Nacions Unides per a l’Educació, la Ciència i la Cultura (UNESCO). Poques hores després, Israel també ha anunciat que deixaria l’organisme pel seu ‘biaix antiisraelià’. Avui ho han anunciat a la directora general de l’organització, Irina Bukova, i es farà efectiva el 31 de desembre. ‘La decisió no s’ha pres a la lleugera, i reflecteix les preocupacions dels Estats Units pel que fa als impagaments a la UNESCO, a la necessitat fonamental de reformar l’organització i al constant biaix de la UNESCO contra Israel’, diu la nota. Segons el departament d’Estat, els EUA tenen intenció de continuar involucrats en la UNESCO amb règim d’observador permanent. L’any 1984, enmig de la guerra freda, l’administració Reagan ja va sortir de la UNESCO. Ho va justificar dient que hi havia corrupció i que tenia una inclinació cap a la Unió Soviètica. El president George W. Bush va fer que els Estats Units hi tornessin a entrar el 2002, quan va considerar que havia eliminat alguns dels seus prejudicis contra occident i Israel. Fa sis anys, l’administració d’Obama va retallar més de vuitanta milions de dòlars anuals de la seva aportació, que significaven el 22% del pressupost total de la UNESCO, com a represàlia per haver acceptat Palestina de membre.

Summary: Els Estats Units i Israel anuncien que sortiran de la UNESCO


Primera jornada gastronòmica de la ruta de l’arròs, oberta a tothom, al municipi de Cullera. El Parc Daniel Clar obre les seves portes a tots aquells que vulguin aprendre i degustar uns bons arrossos, cuinats per Alejandro Platero del restaurant Macel·lum, Enrique Medina, de l’Apicius, i pels xefs amb estrella Michelín Manuel Alonso, de Casa Manolo, i Jaume Galan, de La Sucursal. Cada cuiner preparà una recepta diferent. Alejandro Platero en farà un amb ‘morcilla’ blanca, porc i espàrrecs; Enrique Medina un amb coliflor i olives negres; Manuel Alonso un amb bacallà, coco, ceba i llimona i Jaume Galan un amb bledes. També es farà una paella gegant pels assistents i hi haurà una xerrada sobre turisme gastronòmic i una tast de vins. El cuiner Manuel Alonso i el seu germà van heretar la guingueta dels seus pares a la platja de Daimús. Amb molta feina, innovació i perseverança van acabar convertint la guingueta en el que avui és Casa Manolo, un restaurant especialitzat en arrossos amb una estrella Michelin. D’altra banda, el restaurant La Sucursal, també amb una estrella, sota la direcció gastronòmica de Jaume Galan, és el restaurant de l’Institut d’Art Modern de València.

Summary: Els cuiners Manuel Alonso i Jaume Galan, amb una estrella Michelín, t’ensenyen com fer un arròs


Els Mossos d’Esquadra han detingut aquest dissabte al migdia un home de 32 anys, relacionat amb una agressió sexual a Barcelona. Dos agents de la Guàrdia Urbana de Barcelona del districte de Ciutat Vella han localitzat una persona que encaixava amb el perfil del suposat autor. Els agents de la Direcció d’Investigació Criminal han fet les diligències oportunes per identificar i comprovar els indicis que el relacionaven amb l’agressió, que han resultat positius. L’agressió es va produir aquest divendres a les 05.00 de la matinada a la zona de Drassanes. La víctima va ser trobada pels serveis de neteja de la ciutat, va ser atesa i traslladada a un centre hospitalari per a ser assistida mèdicament.

Summary: Detenen un home com a possible autor de l’agressió sexual d’una dona a les Drassanes


La majoria independentista de la mesa del parlament ha desafiat el Tribunal Constitucional admetent a tràmit una proposta de resolució conjunta de JxCat, ERC i la CUP, que reitera la defensa del dret d‘autodeterminació, la reprovació de la monarquia i la reivindicació de la sobirania del poble de Catalunya. Són les tres qüestions que el TC havia advertit a la cambra que no es podien votar, després d’haver suspès les resolucions parlamentàries del juliol i les aprovades durant el debat de política general. Segons fonts de la mesa, els lletrats han advertit que aquest punt de la resolució contradeia el TC, que ja va advertir de les possibles conseqüències penals que implicaria tramitar iniciatives sobre aquests temes. Aquesta és la resolució conjunta que JxCat, ERC i la CUP han acordat finalment per a respondre a la sentència contra el procés, tot i que no es preveu que es voti al ple que comença demà sinó passades les eleccions espanyoles, quan farà gairebé un mes de la sentència del Suprem. La resolució conclou que ‘no hi ha cap més opció que defensar el dret a la representació política’ i la llibertat d’expressió dels diputats perquè, si la censura entra al parlament, ‘es desvirtua el sentit de la institució’. Per aquesta raó, el text diu que la cambra ‘reitera i reiterarà tants cops com ho vulguin els diputats’ la reprovació de la monarquia, la defensa del dret d’autodeterminació i la reivindicació de la sobirania del poble català. ‘Assumirem totes les conseqüències perquè aquí es pugui parlar de tot. Si no féssim això, obriríem la porta a la censura’, ha sentenciat el president del parlament, Roger Torrent. En una compareixença de premsa, Torrent ha reivindicat la decisió de la majoria independentista de la mesa de defensar el parlamentarisme i permetre els debats que preocupen a la ciutadania a través dels seus representants. Per Torrent, és una decisió política de defensa d’uns drets fonamentals i ha assenyalat que era impropi d’un estat democràtic que es perseguissin presidents del parlament per haver permès debats, com ho han fet amb Carme Forcadell. Per això ha emplaçat Pedro Sánchez a trencar amb l’espiral de la judicialització de la política. Seguint els terminis ordinaris, la resolució no es votarà a la cambra fins passades les eleccions espanyoles del 10-N, al ple del 13 de novembre. Els partits constitucionalistes temen que la majoria independentista intenti incloure’l per via d’urgència en el ple de demà, en aplicació de l’article 81.3 del reglament, la mateixa via que JxSí i la CUP van fer servir per tramitar les lleis de desconnexió el 6 i 7 de setembre del 2017, però fonts de la majoria independentista diuen que no es votarà fins al ple del 13 de novembre i que, de fet, el termini forma part de les bases de l’acord a tres bandes. Han evitat que pugui impactar d’alguna manera en el resultat electoral del 10-N. De fet, la CUP ha reiterat el seu malestar per l’actuació del govern i s’ha tornat a desmarcar de JxCat i ERC tot i subscriure la iniciativa. Els anticapitalistes han advertit que la resolució no podia servir de ‘cortina de fum’ per a tapar la manca d’acció política que veu en el govern, la manca de lideratge polític institucional i la subordinació de l’operatiu policíac que ha carregat contra manifestants independentistes i ha causat centenars de ferits. Els anticapitalistes han fet pinya amb JxCat i ERC per ‘solidaritat antirepressiva’ i perquè consideren que el parlament havia de respondre al context d’excepcionalitat democràtica que viu Catalunya, però sostenen que l’executiu no ha estat a l’altura i la proposta de Torra d’exercir l’autodeterminació aquesta legislatura ha estat ‘immediatament torpedinada’ pels socis del govern. La iniciativa no inclou la proposta de Torra d’exercir el dret d’autodeterminació abans del final de la legislatura. En canvi, exigeix la llibertat dels presos polítics, el retorn dels exiliats i la fi de la repressió. També rebutja la sentència del Tribunal Suprem, avisa que fixa un precedent inacceptable contra totes les formes de protesta ciutadana i denuncia que l’estat espanyol fa una ‘criminalització generalitzada’ de la dissidència política. A més, qualifica d’escàndol democràtic la condemna d’onze anys i mig de presó de l’ex-presidenta de la cambra Carme Forcadell i reitera el caràcter estrictament cívic i no violent del moviment independentista. Després de l’admissió a tràmit per part de la mesa, es preveu que Ciutadans i el PSC en presentin peticions de reconsideració, que la majoria independentista de la mesa hauria de refusar, tornant a fer un nou pronunciament contrari a les notificacions del TC. A partir d’ara, també s’obre un tràmit d’esmenes a la resolució. El Constitucional ha advertit dues vegades els membres de la mesa del ‘seu deure d’impedir o paralitzar qualsevol iniciativa, jurídica o material que suposi ignorar o eludir’ el pronunciament del tribunal. Els dos integrants de JxCat, tanmateix, no van signar les notificacions i van presentar un recurs al TC contra la censura parlamentària.

Summary: La mesa del parlament no fa cas del TC i admet una proposta sobre l’autodeterminació


L’Advocacia de la Generalitat considera que ‘no procedia’ que el president de la Generalitat, Ximo Puig, s’abstingués en la votació del decret que donava les garanties legals per a l’operació de l’IVF amb Grupo Zeta que afectava l’1,2% de les accions del president en la capçalera Mediterráneo. L’informe, demanat pel Consell aquesta mateixa setmana arran de la polèmica que l’envolta, indica que, com que es tracta d’una norma de caràcter general que afecta totes les operacions de l’IVF i no sols la que es posa en qüestió, el president no tenia cap obligació d’abstenir-se en la votació. D’aquesta manera, els advocats de la Generalitat han coincidit amb el criteri defensat fins ara per Mónica Oltra davant la premsa. Avui ha tornat a insistir-hi en la mateixa conferència de premsa i ha recordat que el decret es va començar a gestar sis mesos abans l’IVF no rebés l’oferta de Prensa Ibérica per a comprar-li el deute de Grupo Zeta. Per la seva banda, el president ha assegurat avui que és l’IVF qui ha de comparèixer a les Corts, mitjançant el director, Manuel Illueca, que ho ha sol·licitat, perquè va ser qui va prendre la decisió. ‘L’IVF pren autònomament les seves decisions, no el president’ ha indicat Puig. Malgrat considerar que malgrat que és tot aclarit, ‘si hi ha cap qüestió més a aclarir, s’aclarirà’.

Summary: L’Advocacia de la Generalitat no veu conflicte d’interessos de Puig en el decret de l’IVF


Carles Puigdemont ha arribat avui a Neumünster, a Alemanya, on va estar empresonat durant dotze dies arran de la segona ordre europea de detenció emesa pel jutge del Tribunal Suprem espanyol Pablo Llarena. La vigília de l’aniversari d’aquella detenció –que va acabar essent una de les grans derrotes judicials de l’estat espanyol– el president ha volgut agrair a la comunitat catalana d’aquell indret el suport que li va prestar durant l’empresonament. Molt content de retrobar a Neumünster els diputats al Bundestag @Diether_Dehm i @ZaklinNastic de @dieLinke. Van estar al nostre costat i encara hi són. Danke!! pic.twitter.com/EYaOZrEeQw — Carles Puigdemont (@KRLS) March 24, 2019 També hi han anat el vice-president del parlament, Josep Costa; la presidenta de l’ANC, Elisenda Paluzie; i el president de la Diputació de Barcelona, Marc Castell, que han assistit a un sopar amb els diputats alemanys de Die Linke Diether Dehm i Zaklin Nastic. Puigdemont farà una conferència de premsa demà al matí davant la presó de Neumünster. L’hi acompanyaran els seus advocats, Gonzalo Boye i Jaume Alonso-Cuevillas. Abans, farà una donació al centre penitenciari d’un centenar de llibres de literatura catalana, traduïts a l’alemany.

Summary: Puigdemont a Neumünster un any després del seu empresonament


La ciutat de Yokohama, la segona més poblada del Japó, celebra la seva particular desfilada anual tenint com a il·lustre protagonista Pikachu, la criatura més coneguda de la franquícia Pokémon. Amb l’auge de les últimes setmanes de Pokémon Go al Japó, els fans més incondicionals del joc han pogut gaudir de 1.000 Pikachus, que passejaven i ballaven pels carrers de la ciutat japonesa de Yokohama. ‘The Pokémon Company’ va organitzar aquest esdeveniment amb l’objectiu d’atreure visitants a la ciutat. Tot i que aquest esdeveniment no està directament relacionat amb Pokémon Go, molts dels assistents van anar a l’esdeveniment atrets per la popularitat del videojoc i amb l’esperança de caçar alguna criatura.

Summary: Vídeo: més de mil Pikachus desfilen pels carrers de Yokohama


Des de la una del migdia, quan el Tsunami Democràtic ha anunciat la mobilització a l’aeroport de Barcelona de resposta a la sentència contra el procés, milers de manifestants s’hi han adreçat i ho continuen fent. Malgrat l’enorme desplegament policíac, els manifestants han ocupat les instal·lacions de l’aeroport, tal com es pot veure en les fotografies i el vídeo següents d’Albert Salamé. Riuades de manifestants continuen arribant a l’aeroport de Barcelona

Summary: Una fotografia impressionant il·lustra el col·lapse de l’aeroport de Barcelona contra la sentència


En el mapa electoral europeu de l’extrema dreta podem diferenciar entre les formacions que mantenen un discurs tradicional o de caràcter feixista, com seria el cas d’Alba Daurada a Grècia i del diputat polonès Janusz Korwin-Mikke (que fa dos mesos va desfermar un escàndol quan va dir que les dones haurien de guanyar menys diners perquè són ‘més dèbils, més petites i menys intel·ligents’), i aquelles formacions que han modernitzat el discurs. Un nou discurs que els ha permès de tenir més suport i arribar, en alguns comicis, a ser primera força i, fins i tot, a participar en alguns governs. Després de la victòria de Trump, la francesa Marine Le Pen, l’holandès Geert Wilders i l’alemanya Frauke Petry es van reunir per fer una aliança a la qual van anomenar ‘primavera patriòtica’. Aquests partits formen part de l’eurogrup Europa de les Nacions i les Llibertats, en què també hi ha la Lliga Nord d’Itàlia o el Partit de la Llibertat d’Àustria; un partit que, amb el 46% dels vots, va estar a punt d’assolir la presidència de l’estat. Cal sumar, a la nova extrema dreta, també el grup l’Europa de la Llibertat i la Democràcia Directa, on hi ha els britànics UKIP –també primera força a les eleccions europees al el seu país–, el Partit Popular Danès i el Partit dels Finesos. Actualment, tant a Dinamarca com a Noruega i Eslovàquia, aquests partits formen part del govern estatal. En aquests països i en la majoria d’estats nòrdics, les formacions d’extrema dreta hisón presents des de fa dècades, però la crisi econòmica i de sistema i l’arribada d’immigrants ha afavorit que tinguin un creixement espectacular. No per això són menys radicals en el seu discurs. A Finlàndia, el partit d’extrema dreta defensava que es fessin classes d’orgull nacional i que el suec deixés de ser llengua oficial, mentre que els Demòcrates Suecs s’han mostrat contrari als drets del poble sami i dels jueus, i a Dinamarca, s’ha acusat el Partit Popular Danès d’encobrir organitzacions neonazis. Si hi ha una cosa en la qual totes les formacions coincideixen és en l’oposició a la immigració d’origen musulmà. El 2011, un 51% dels votants del Partit dels Finlandesos considerava que ‘gent de certes races són inadequades per a viure en una societat moderna’. Cal destacar que aquest discurs ha traspassat la barrera ideològica de l’extrema dreta i hi ha alguns governs europeus, com els d’Hongria o Polònia, que, tot i no considerar-se d’extrema dreta, tenen un discurs que voreja la xenofòbia i radicalment contrari a la immigració. L’extrema dreta a Alemanya, Alternativa per Alemanya (AfD), és un partit molt més recent, amb grans divisions dins la formació però que segurament aconseguirà per primer vegada diputats en les eleccions d’aquest estiu. Les enquestes li donen un 11% dels vots, encara que fa uns mesos estava prop del 15% i hauria assolit la tercera plaça a costa, sobretot, dels votants de Merkel contraris a la política migratòria de la cancellera. Un cas ben especial és el de l’estat espanyol, on no hi ha cap formació important definida com a extrema dreta. Els petits partits ultres no han modernitzat el discurs ni han convergit en cap plataforma viable, però és evident que el discurs d’extrema dreta existeix i vota majoritàriament el Partit Popular.

Summary: L’extrema dreta aspira a sumar França als tres estats europeus on ja forma part del govern


Un segment del pont Morandi, sobre el qual passa la carretera A10 per la ciutat de Gènova, s’ha esfondrat aquest dimarts deixant un balanç provisional de com a poc 35 morts. El pont Morandi, que travessa el riu Polcevera al nord del centre de la ciutat es va trencar de sobte mentre estaven passant els vehicles. El pont és molt conegut perquè bona part del tràfic d’entrada a Itàlia passa per allí. El cap del Departament de Protecció Civil, Angelo Borrelli, va confirmar que almenys 30 cotxes i diversos camions estaven al pont quan aquest es va ensorrar. Les causes d’aquest col·lapse són encara desconegudes. L’agència de notícies italiana Ansa assenyala que segons els primers indicis l’accident podria haver estat causat per un ‘fracàs estructural’ de l’obra. El pont Morandi, conegut així pel nom del seu enginyer, va ser construït entre 1963 i 1967 sobre el riu Polcevera, l’estuari del qual es troba al port de Gènova. Té una longitud de 1.182 metres i es troba entre 45 i 55 metres sobre el sòl. L’any 2016 es va fer una renovació a fons del mateix però el debat sobre si estava en condicions ha sacsejat Itàlia Diversos experts havien avisat dels problemes estructurals que tenia. Especialment ho va fer el professor associat d’estructures de formigó de la Facultat d’Enginyeria de Gènova, Antonio Brencich. En un article publicat el 2016 per ingegneri.info, l’especialista destacava ‘una valoració incorrecta dels efectes de la contracció del formigó que produïa un pla de carretera no horitzontal.’ Malgrat això preguntat pels mitjans italians, el director general d’Autostrade per l’Itàlia, el grup privat que opera les autopistes italianes, Giovanni Castellucci, va dir després de la tragèdia que ‘no tenia cap document que esmentés cap perill’ al pont. El debat sobre si el pont estava en bones condicions o no i sobre si la infrastructura havia estat mal plantejada ha saltat a la premsa italiana i als mitjans polítics del país. Segons el diari italià Il Fatto Quotidiano, en el moment de l’accident s’estaven fent operacions de reforma. Es tractava d’una consolidació de lloses, guiat, funcions de coberta i operació de reemplaçament de barrera bidireccional. Les obres, amb un cost de més de 20 milions d’euros, es van iniciar el 3 de maig i s’havien d’haver realitzat en un any.

Summary: Itàlia es pregunta si el Pont Morandi reunia les degudes condicions de seguretat


L’eurodiputat del PP espanyol Esteban González Pons va qüestionar fa pocs dies el tractat de Schengen, que permet la lliure circulació de persones per Europa sense fronteres, arran de la decisió del tribunal de Slesvig-Holstein d’alliberar Puigdemont. Avui hi ha tornat, i, en una carta a tot el Parlament Europeu que publica l’agència ACN, ha dit que ‘cap jutge a Espanya, ni regional ni nacional ni del Tribunal Suprem no s’atreviria a donar protecció legal a un partit polític alemany, un moviment o un individu que intentés trencar l’ordre constitucional alemany’. En l’escrit, que han rebut tots els parlamentaris i assessors de la cambra, González Pons afegeix que ‘alguna cosa no funciona’ a la Unió Europea quan ‘un tribunal regional pot desestimar en només dos dies el criteri d’un Tribunal Suprem nacional, elaborat durant sis mesos en una investigació detallada i exhaustiva basada en proves legalment demostrables’. González Pons, que és vice-president del grup popular europeu a la cambra, ha indicat a l’escrit que ‘Espanya pertany a Europa’ i creu en un ‘projecte comú’ pel qual està ‘disposada a lluitar’. I afegeix: ‘Però aquesta Unió és només possible si podem comptar els uns amb els altres i si podem donar-nos suport mútuament quan ens ataquen.’ Segons l’eurodiputat, ‘la confiança recíproca i genuïna entre estats membres’ és clau a la Unió Europea i l’ordre europea de detenció –el mecanisme utilitzat pel Suprem perquè Carles Puigdemont fos lliurat a Espanya–, hauria de permetre el ‘retorn de criminals més de pressa i més fàcilment’. ‘Si l’ordre d’arrest no funciona, Schengen ens deixa indefensos davant els criminals. És un dels principals perills de la Unió Europea’, afegeix. Tot i les crítiques a la decisió de la justícia alemanya, González Pons acaba la carta assegurant que el PP la respecta. ‘És un cas legal, i són els jutges, els fiscals i els tribunals que en són responsables, no els polítics. De manera que deixem treballar la justícia’, afegeix, i demana de no convertir el Parlament Europeu en un ‘tribunal paral·lel’. Carta de González Pons als eurodiputats. Cliqueu damunt la imatge per veure-la més gran.

Summary: González Pons (PP) envia ara una carta a tots els eurodiputats qüestionant la justícia alemanya per Puigdemont


L’Audiència de Navarra ha dictat sentència per la violació en grup dels integrants de ‘la Manada’, que han estat condemnats com a autors d’un delicte continuat d’abús sexual, però absolts dels delictes d’agressió sexual. Al marge del veredicte final, que ha causat una forta polèmica i que l’advocat de la víctima ja ha dit que impugnaria, és especialment cru el vot particular que ha fet un dels tres magistrats, Ricardo Javier González, que demanava l’absolució de tots els membres del grup. Sobre el material gràfic aportat com a prova, González diu que només hi aprecia ‘imatges que documenten sexe entre desconeguts, en un entorn clandestí i desagradable, en un portal’. Argumenta que la víctima –la denunciant– anava beguda, igual que els cinc acusats. I va més enllà: diu que en els vídeos no hi percep cap signe de violència, ni cap intenció de ‘burla, menyspreu, humiliació, befa ni jactància’ envers la víctima dels abusos; que no s’hi sent cap ordre imperativa; que cap dels sons que s’hi perceben no li resulten estranys en el context de les relacions sexuals que es mantenen; i que tampoc no percep cap activitat de rebuig en l’expressivitat de la denunciant. Diu que sí que aprecia, en canvi, que els acusats estaven desinhibits. I ho argumenta així: ‘Reitero que hi ha una absoluta i despreocupada desinhibició en tots els homes, que es fa especialment palès en el fet –que pot observar-se, fins i tot, en alguna de les imatges– que algun s’ha tret completament els pantalons, roba interior i sabates.’ Diu que això li suggereix una despreocupació, impròpia de qui agredeix sexualment una dona amb consciència de fer-ho o valent-se de la situació per abusar-ne amb consciència: ‘Interactuen. I la manera com s’hi adrecen, a mi em suggereix que tots creuen que ella participa amb ells en allò que fan.’ ‘Estava excitada’ Pel que fa a la víctima, el jutge diu que no hi percep cap signe de pudor, i es basa en el fet que, ‘en absolut’, no pot afirmar que en totes les imatges tingui els ulls aclucats: ‘No s’observa en cap moment ni la mínima contracció a les parpelles ni a la cara’. Tot plegat, per a justificar que si no hi ha resistència, no pot considerar-se un abús sexual, com defensen els altres magistrats i, per tant, que calia l’absolució. Fins i tot, basant-se en les imatges, diu: ‘El que em suggereixen els seus gests, expressions i sons que emet és excitació sexual.’ Afegeix que cap dels seus moviments no mostraven cap indici de ‘rebuig, disgust, fàstic, repugnància, negació, incomoditat, sofriment, dolor, por, descontentament, desconcert ni cap altre sentiment similar’; que el seu rostre en tot moment és relaxat i distès; que no pot afirmar que hi hagi passivitat ni submissió en l’actitud de la noia. La conclusió: ‘A parer meu, en les imatges s’evidencien moviments proactius incompatibles amb la “no-reacció” que s’afirma i que suggereixen una participació voluntària per part seva.’ No té en compte el forense Per aquest motiu retreu que hagi pesat en excés l’opinió del forense, el doctor Rafael Teijeira, que, en la intervenció en el judici, va dir que la denunciant, en el moment de ser violada, va desconnectar de la realitat, cosa que li féu adoptar una actitud de submissió i passivitat: ‘Això la dugué a fer allò que els processats li deien que fes.’ En canvi, diu que no es té en compte la declaració de la psicòloga, que no va precisar que la víctima hagués tingut dissociació. Tot i l’opinió dels forenses, durant el judici González ja es mostrava dubtós sobre si la víctima podia estar en estat de xoc si no ho verbalitzava. En una de les sessions del judici oral, que recull el diari El Mundo, González va interrogar la víctima i li va demanar: ‘Quina manifestació va fer vostè, de cara a ells, perquè sabessin que vostè estava en situació de xoc i que tenien aquesta situació de relacions sexuals sense consentiment per part seva?’ I ella li va respondre: ‘No parlava, no feia res, estava sotmesa i amb els ulls tancats. Sí, això… Estava amb els ulls tancats i sense fer res, ni dir res.’

Summary: Ricardo González, el jutge que demanava l’absolució de ‘la Manada’ i menystenia la víctima


Treva en la guerra comercial entre Washington i Brussel·les. El president de la Comissió Europea, Jean-Claude Juncker, i el president dels EUA, Donald Trump, han acordat de treballar ‘junts’ cap a un comerç sense aranzels ni barreres en alguns productes industrials i frenar, de moment, els gravàmens als cotxes europeus. Ho han anunciat Trump i Juncker en un comunicat conjunt després d’una reunió a Washington dimecres. ‘El pacte es basa en entendre que mentre negociem, si cap de les dues parts decideix d’aturar les negociacions, frenem la imposició de noves tarifes i avaluem les que s’apliquen a l’acer i l’alumini’, ha explicat Juncker. Segons el comunicat, els EUA i la UE han entrat en una ‘nova fase’ en la seva relació, una fase ‘d’amistat pròxima’ i de relacions comercials ‘fortes’ en les quals ‘guanyen’ tots dos actors. Tot i que no especifiquen dates ni concreten mesures immediates, els dos polítics finalitzen el text expressant la voluntat de ‘resoldre els afers sobre les tarifes a l’acer i l’alumini i els aranzels de represàlia’. Han dit també que treballaran per reduir les barreres i incrementar el comerç en serveis, substàncies químiques, productes farmacèutics i mèdics i soja. Una altra mesura acordada després de la trobada és la de ‘enfortir’ la cooperació estratègica en relació amb l’energia i que la UE importi més gas natural liquat nord-americà per diversificar el seu subministrament. A banda, l’acord també diu que els dos actors comercials treballaran ‘de forma estreta’ amb els seus socis per reformar l’Organització Mundial del Comerç i abordar pràctiques comercials deslleials, com ara el robatori de propietat intel·lectual o els subsidis industrials. Segons les dades recopilades en el comunicat conjunt, els EUA i la UE junts sumen més de 830 milions de ciutadans, més del 50% del PIB global i mantenen una relació comercial bilateral de més de vuit-cents mil milions d’euros. La guerra comercial de l’acer i l’alumini als cotxes D’ençà de principi de juny els EUA han imposat aranzels del 25% i el 10% a les importacions d’acer i d’alumini de la UE. Com a mesura de ‘reequilibri’, a final del mes la Comissió Europea va aplicar noves tarifes del 25% a una llarga llista de productes americans com ara texans, objectes d’acer, el whisky, el tabac, les motocicletes, els vaixells de vela o a motor per a oci i esport, el blat de moro, el suc de taronja o els nabius i preparacions de productes de maquillatge, entre més. El mateix dia en què van entrar en vigor els nous aranzels, Trump va amenaçar amb tarifes d’un 20% en ‘tots els cotxes’ europeus. Davant l’anunci, Brussel·les va advertir els EUA de l’impacte i també va respondre amenaçant amb noves represàlies.

Summary: Juncker i Trump donen treva a la guerra comercial


Des de la posició de president de l’Associació Catalana de Municipis (ACM), Miquel Buch ha estat una figura destacada en la mobilització de la societat civil. Juntament amb Jordi Cuixart (Òmnium), Jordi Sànchez (ANC) i Neus Lloveras (AMI), ha treballat per mantenir el pols de l’independentisme entre la gent en tots els alts i baixos que ha viscut això que hom anomena ‘procés’. Buch, que milita al PDECat, marca distàncies amb els companys de partit que deixen la porta oberta a una reforma de la constitució espanyola. Creu que això és enganyar els ciutadans i que no hi pot haver cap pla que no sigui ‘fugir de l’estat espanyol’. —Us heu mostrat crític amb companys de partit com Carles Campuzano, que deixa la porta oberta a la reforma de la constitució espanyola. —És que no hi pot haver cap dubte que allò que nosaltres fem és construir la República Catalana, perquè aquest és el mandat de l’1-O. Qualsevol cosa que no sigui això, arrenglerar-se amb la reforma de la constitució, és enganyar els ciutadans. I no pas enganyar-los amb qualsevol cosa. Molts han posat la cara i han pegat les nostres àvies. Cap dubte. El PDECat ha de treballar, només, per la constitució catalana i per la proclamació de la independència. —Posicions com les de Campuzano, quin pes tenen dins del PDECat? —Bé, jo sé que dins del partit pesa més els dos milions de persones que van participar en l’1-O, les imatges de violència de la policia i la cara més amarga de l’estat espanyol. Això és el que ha de pesar més. No en el PDECat, sinó en tots els partits que són demòcrates. Això és el que ens ha de fer fugir d’aquesta gàbia que fa tants i tants anys que ens té reclosos. —Però hi ha sectors dins el partit que hi confien, en una reforma constitucional? —És que jo crec que no hi pot haver cap ombra de dubte que aquí tots hi som per a assolir la independència. I si algú no la vol fer, es troba fora d’allò que es va decidir en el congrés del PDECat. Per tant, no hi ha marge de dubte. En aquesta Espanya no hi ha cap més camí. Ens ho han demostrat del dret i del revés. L’única via que tenim és fugir de l’estat espanyol. Cercarem la millor manera i estic convençut que el govern i el president trobaran el millor camí per fer tot aquest procés que anhelem tanta i tanta gent. Però no hi ha cap altra alternativa que fugir. —Fa uns dies dèieu: ‘Cal tirar pel dret.’ Això vol dir proclamar la independència? —El que cal és fer la nostra, i tirar pel dret és una manera de dir-ho. Potser hem d’ensenyar una vegada més que nosaltres sempre hem estat dialogants. Tal com ho veig, a l’estat espanyol ja li hem donat prou mostres de diàleg i la resposta ha estat la contundència i l’agressivitat judicial, policíaca i política. Vaja, jo crec que el poble català està cansat de sentir amenaces, clavegueres, la impunitat de la corruptela del PP, veure l’empresonament de dues persones per haver desconvocat una manifestació de manera pacífica. La gent se n’ha cansat, n’estem cansats. A partir d’aquí, tota la confiança en el govern, però cada vegada queden menys minuts. —El govern ja va anunciar que mantindria l’oferta de diàleg. És l’última oferta? —D’ofertes de diàleg n’hi ha hagut moltes i el temps per a la proclamació de la independència s’exhaureix molt ràpidament. Però passa que hem optat per una cosa tan catalana com cercar un acord. Ja ens han dit que, d’això, ni parlar-ne. Ho hem intentat de totes maneres i per vintena vegada ens ha dit que no. Per tant, ja està. —Ahir a la nit, en el Consell Nacional del PDECat, el partit va demanar a Puigdemont que aixequi la declaració d’independència si l’estat aplica el 155. Us satisfà el missatge del vostre partit? —El PDECat tanca una vegada més files amb el President i en el cas que hi hagués alguna escletxa, ahir va quedar tapada. Estem carregats de raons per a declarar la independència ara mateix. —Dilluns éreu a Madrid. Com vàreu viure l’empresonament de Jordi Sànchez i Jordi Cuixart, amb qui heu compartit tants actes conjunts? —Després d’estar dotze hores reclosos en un parc, davant l’Audiència espanyola, perquè la policia no ens permetia fer res més, ens va penetrar un sentiment de ràbia i d’impotència perquè allò que va passar era del tot injust. Estar a l’estat espanyol és irrespirable. Ens tenen tancats dins una gàbia per no deixar-nos sortir. —La tornada devia ser dura. —Desoladora. Per sort, quan vàrem tornar l’endemà, vàrem veure que la gent era combativa. Dissabte, en la manifestació, hem de mostrar d’una manera impressionant el rebuig a aquesta justícia injusta. Tenen dues persones pacífiques tancades a la presó per haver demanat a la gent que deixés sortir la Guàrdia Civil. Poden tancar dos Jordis, però han de tancar-ne uns quants milions si volen convertir Catalunya en el seu vedat privat.

Summary: Miquel Buch: ‘Estem carregats de raons per a declarar la independència ara mateix’


El conseller d’Interior Quim Forn serà el cap de llista de Junts per Catalunya a la circumscripció de Girona a les eleccions del 10-N. El número dos l’ocuparà l’ex-secretari general de la Joventut Nacionalista de Catalunya, Sergi Miquel, que ja va ocupar aquesta posició el 28-A. Així ho han confirmat fonts de la formació a VilaWeb després de l’anunci que l’advocat Jaume Alonso-Cuevillas, cap de llista a la demarcació el 28-A, es presentarà com a número 4 a la circumscripció de Barcelona. Ha explicat a Twitter que els presidents Quim Torra i Carles Puigdemont li han demanat que concentri les energies a Barcelona i, especialment, a la gran regió metropolitana. Assumeixo doncs el repte amb la mateixa vocació de servei cap el país i amb la il·lusió de compartir un gran projecte encapçalat per@jordialapreso @LauraBorras i @miriamnoguerasM Venen moments molt difícils però completament decisius pel futur del nostre país#10N @JuntsXCat — Jaume Alonso-Cuevillas i Sayrol (JACS) (@JACS_JaumeACS) October 4, 2019 ‘Assumeixo, doncs, el repte amb la mateixa vocació de servei cap al país i amb il·lusió de compartir un gran projecte encapçalat per Jordi Sànchez, Laura Borràs i Míriam Nogueras‘, ha afegit, sense concretar quin lloc ocuparia a la llista electoral. Alonso-Cuevillas acaba dient: ‘Vénen moments molt difícils però completament decisius per al futur del nostre país.’

Summary: Quim Forn serà el cap de llista de JxCat a Girona


L’ex-delegat del govern espanyol a Catalunya Enric Millo ha culpat el govern de fer una crida el mateix 1-O perquè els ciutadans anessin als col·legis a ‘defensar les urnes i els col·legis’, fet que va provocar que hi hagués ‘veritables muralles humanes’ per ‘impedir l’actuació de la policia’. Millo ha recordat que el mateix president Carles Puigdemont va fer aquesta ‘crida’ a la una del migdia d’aquell dia i ha dit que hi havia col·legis on hi havia ciutadans que van ‘exercir violència’ contra agents de la policia. Podeu veure a continuació el vídeo íntegre de la compareixença d‘Enric Millo: Millo ha explicat que durant el Primer d’Octubre hi va haver escoles on els cossos estatals van poder entrar als centres entre ‘crits i insults’, comissar el material electoral i marxar sense més incidents, però que en altres hi va haver ‘xocs’ amb ‘actuacions de caràcter violent’ per part d’algunes persones que ‘van exercir violència contra agents de la policia judicial de manera clara’. ‘Hi havia persones de bona fe que estaven allí moguts per l’engany, pensant que era un acte que es podia fer, però altres estaven concentrades esperant l’arribada de la policia per impedir que poguessin entrar’, ha relatat. El lletrat Jordi Pina li ha demanat si tenia coneixement que l’1-O hi hagués gent ‘armada o fent barricades’. ‘Hi havia persones camuflades o barrejades que tenien finalitat de caràcter violent i així ho van executar però no sé ni qui ni quants ni quins objectes portaven’, ha manifestat.  Millo, enxampat quan mentia sobre els CDR i la concentració del 20-S L’ex-delegat ha argumentat que l’actuació policíaca a cada centre ‘havia de ser breu’, limitada a entrar i endur-se el material electoral, perquè que en molts llocs ‘moltes persones mobilitzades que van formar muralles que tenien com a objectiu impedir l’actuació’. Això va ‘obligar’ a actuar amb un temps ‘més alt del previst’, però ha defensat que els cossos policíacs estatals ho van fer ‘amb proporcionalitat’, fent ‘un ús de la força proporcionat’ amb una actuació ‘eficaç’. En els centres on hi havia concentracions ‘massives i de caràcter agressiu, per evitar mals majors es van replegar i no van actuar’. ‘En alguns centres es concentraven no per votar sinó per impedir la policia i es van replegar perquè el risc per a la integritat física era alt’, ha afegit. Per Millo, si no s’hagués concentrat aquestes ‘masses importantíssimes de persones per defensar les urnes i impedir l’acció de la policia’, la dotació prevista tant de Mossos d’Esquadra com de la policia espanyola i Guàrdia Civil hauria estat ‘suficient’ per acomplir el mandat judicial d’impedir el referèndum. Diu que els Mossos no van actuar com els havia requerit el TSJC Preguntat sobre els Mossos, ha dit que ‘és evident’ que els Mossos no van actuar com els havia requerit el TSJC. A més, ha dit que els dies previs no van impedir l’ús de l’espai per a votar i que durant l’1-O no va conèixer ‘actuacions concretes’ dels Mossos d’Esquadra per impedir el referèndum ni comissar material. ‘Llavors més tard hem conegut altres versions, però d’aquell dia no vaig tenir coneixement de res concret’, ha explicat. A respostes de la defensa de Joaquim Forn, ha dit saber que alguns centres no van obrir però que en desconeix els motius, evitant afirmar si va ser per accions de la policia catalana. L’ex-delegat ha dit que l’activitat que hi va haver a les escoles el cap de setmana de l’1-O va ser ‘brutal’ i molt superior a qualsevol cap de setmana normal. ‘Hi va haver una necessitat expansiva desconeguda en la història de la humanitat’, ha afegit. Preguntat pel lletrat de Forn, Xavier Melero, Millo ha reconegut que prèviament a l’1-O no van actuar tampoc Guàrdia Civil i policia espanyola perquè consideraven que ‘en primera instància’ qui havia d’actuar eren els Mossos. Conversa ‘pujada de to’ amb Forn L’ex-delegat del govern espanyol ha relatat dues converses amb el conseller Joaquim Forn, l’última d’elles ’pujada de to,’ i que sempre li va dir el mateix: que ell no podia fer res i que havien de desconvocar. ‘Li vaig dir que estaven provocant ells la situació i que no podia fer res perquè hi havia una ordre judicial que s’estava complint’, ha explicat. També li va dir al conseller que estaven cometent una ‘gravíssima irresponsabilitat’ perquè ‘posaven en risc la integritat de la gent’ per una ‘obsessió’ d’enviar ciutadans a ‘enfrontar-se amb la guàrdia civil’. Tot i que la fiscalia no li ha formulat la pregunta directa sobre si va ordenar aturar càrregues, Millo ja ho ha donat a entendre en assumir que va dir a Forn que ell ‘no podia fer res’. Posteriorment, el lletrat de Forn li ha llegit un missatge que la tarda de l’1-O va enviar Millo a Forn i on li deia que ‘ja està fet el que hem parlat’, enviat a les 18.09 h. ‘No recordo del que està parlant’, ha dit Millo. L’ex-delegat ha explicat que ell ‘no formava part del dispositiu’ policíac i que els cossos estatals actuaven ‘com a policia judicial’. Aquell dia va estar a la delegació del govern espanyol i va estar en contacte directe amb el secretari de l’estat espanyol de Seguretat José Antonio Nieto i amb el coordinador de l’operatiu, el coronel Diego Pérez de los Cobos. Millo ha explicat que, com a delegació, no van fer ‘cap informe tècnic’ sobre l’1-O perquè era funció dels cossos policíacs i de la Secretaria d’Estat. En relació al 20-S, Millo ha reconegut que no hi va haver detencions aquell dia i l’advocat Xavier Melero ha qüestionat si això es correspon amb el ‘clima d’intensa violència’ que ha relatat durant l’interrogatori. ‘Si no n’hi va haver, caldrà preguntar als Mossos que estaven presents i tenien la competència en seguretat ciutadana’, ha replicat. Imatges que no eren de l’1-O Millo ha explicat que, durant l’1-O, va veure algunes imatges de ferits que no corresponien a aquell dia. ‘Em vaig trobar la meva filla plorant’, ha lamentat, quan li arribaven algunes imatges. Entre les fotografies que no corresponien a aquell dia i que van córrer per les xarxes socials, Millo ha descrit la foto d’un ferit durant una càrrega policíaca dels Mossos d’Esquadra el 2012 a Tarragona i que li va arribar a través d’un tuit d’un ‘humorista conegut’. ‘Em vaig queixar i l’humorista va despenjar la fotografia’, ha dit. També ha recordat el cas d’una noia que va afirmar que ‘un policia li va trencar un a un els dits de la mà’, però que posteriorment, veient les imatges, van veure com ‘el braç embenat era un i el que es veia que li estiraven a les imatges era un altre’. Millo ha dit que la jove ‘va demanar disculpes públicament, cosa que l’honora’, però ha lamentat que ho va fer ‘dies més tard mentre que en poques hores aquella imatge havia fet la volta al món’. L’advocat de Jordi Cuixart Benet Salellas ha qüestionat la versió de Millo tot assegurant que hi ha un informe mèdic al jutjat d’instrucció número 7 de Barcelona que certifica les lesions, i en aquest punt el president del tribunal, Manuel Marchena, no ha acceptat més preguntes sobre això perquè forma part d’una altra causa. La ‘trampa del Fairy’ L’ex-delegat també ha assegurat que l’1-O hi va haver ‘altres imatges’ que no va veure ‘per televisió’. ‘Em van arribar imatges de persones agredint a la Policia Nacional i la Guàrdia Civil, tirant tanques, donant puntades de peu, em van arribar a mi per xarxes i no van aparèixer a la televisió’, ha lamentat. També ha explicat la conversa amb un agent que li va dir que ‘va caure en la trampa de Fairy’, consistent en vessar ‘detergent’ a l’entrada d’alguns col·legis per fer caure els agents per donar-los ‘puntades’. Demana perdó als votants de ‘bona fe’ El fiscal també li ha demanat sobre si va demanar disculpes als ferits. Millo s’ha referit a una entrevista que va fer a TV3 cinc dies més tard de l’1-O i ha dit que es va modificar ‘intencionadament’ el seu missatge de manera que expressés disculpes. ‘Lamento moltíssim, demano disculpes perquè no voldria que li hagués passat a una sola persona que ha patit un cop, que ha hagut de ser atès com diu la Generalitat. Avui molt lamentablement hi ha una persona a l’hospital, demano disculpes, ho lamento molt’, va dir llavors. Avui, Millo ha dit que en tot moment va defensar que l’actuació de la policia va ser ‘exemplar’ i va culpar de les imatges ‘desagradables’ al president de la Generalitat, Carles Puigdemont. ‘Ell era el responsable per no desconvocar i que era ell, com a màxim representant de l’estat a Catalunya, qui havia de demanar disculpes per haver enganyat a la gent que estava participant d’un acte legal’, ha explicat. I que va demanar disculpes ‘en nom d’ell’ a la gent ‘de bona fe’ que va anar a votar ‘enganyada’. ‘Es va desnaturalitzar el meu missatge’, ha insistit. Sense informació sobre ferits Millo ha dit que va anar coneixent l’evolució de les xifres que donava la Generalitat sobre persones ferides i que l’endemà de l’1-O va demanar informació a la Generalitat però que mai va rebre resposta. Sí que ha explicat que es va trobar a l’aeroport amb el conseller de Salut, Toni Comín, i que li va recriminar que ‘no l’informés’ sobre persones que van patir ferides o contusions. Segons Millo, Comín li va negar i ha insistit que mai va rebre informació sobre ferits. Pel que fa al nombre d’agents ferits, els ha xifrat en 93. Millo ha relatat que els dies després de l’1-O els va visitar i que va veure agents amb alguna ‘cama fracturades i dits trencats’, que un tenia l’armilla trencada de punta a punta i que això ‘no es fa amb una ungla’. A preguntes del lletrat de Romeva i Junqueras, ha reconegut que no va visitar cap dels votants ferits. ‘Em consten quatre hospitalitzacions el dia 2 d’octubre i que el dia 5 només quedava un hospitalitzat però no m’hi vaig reunir’, ha reconegut. En aquest moment, Van den Eynde li ha recordat que havia dit que no coneixia les dades dels ferits. ‘Les dades d’hospitalització les he conegut més tard a través de mitjans de comunicació’, ha apuntat. No demana aplicar l’estat d’excepció A preguntes del lletrat Francesc Homs, ha dit que no va considerar que fos necessari decretar l’estat d’alarma i excepció perquè considerava que la presència de Mossos, Guàrdia Civil i CNP era ‘suficient per frenar els actes de violència i afrontar-los d’acord amb la llei’. També ha reconegut que no va demanar a Rajoy que es declarés una situació d’interès per a la seguretat nacional. Millo també ha reconegut que, arran dels plens de setembre, no va demanar que el TC –d’acord amb la llei del tribunal- suspengués els càrrecs públics que prèviament havia avisat per incomplir resolucions del tribunal. La DUI, ‘no era broma’ Millo diu que la declaració d’independència no va ser simbòlica. ‘Res feia pensar que fos una broma’, ha relatat a preguntes del fiscal. Segons Millo, hi havia ‘context i proclames’ que feien pensar que no era simbòlica i que hi havia una part ‘majoritària’ de la societat que estava ‘preocupadíssima’ sobre que la declaració es podia produir. Melero li ha dit si les autoritats ‘del suposat nou estat’ es van posar en contacte amb ell per formalitzar-li la declaració d’independència. ‘No’, ha respost lacònicament. Missatge de Puigdemont per evitar el 155 També ha explicat que el matí del 27 d’octubre Puigdemont li va enviar un missatge demanant si no aplicaria el 155 en la hipòtesi que convoqués eleccions i no declarés la independència. ‘Li vaig respondre que fes el que hagués de fer, que era la seva decisió’, ha explicat, ja que el paquet de mesures del 155 ja s’estava tramitant al Senat. 3-O, aturada de país sense ‘oposició’ del govern Sobre l’aturada de país, Millo ha dit que aquell matí ja hi havia 80 carreters tallades, vies de tren i autopistes. ‘Va ser un intent de col·lapsar el territori’, ha dit. Sobre el paper del govern, ha dit que mai va fer ‘cap pronunciament contrari’ i que es van manifestar a favor de l’aturada.

Summary: Millo defensa l’estat i acusa la Generalitat de la violència de l’1-O


La Junta Electoral espanyola (JEC) ha estimat els escrits del PP i Ciutadans i conclou que el fet que Oriol Junqueras estigui condemnat és causa ‘d’inelegibilitat sobrevinguda’ i que, per tant, no pot accedir a l’acta de diputat al Parlament Europeu. Els dos partits van interposar el recurs just després de la sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea (TJUE), que determinava la immunitat de Junqueras com a eurodiputat. Li demanaven que no atorgués la credencial a Junqueras adduint que no era un pres preventiu, sinó un condemnat amb sentència ferma. Malgrat la inhabilitació, es pot recórrer contra la decisió de la JEC a la sala tercera del Suprem. Increïblement, la decisió no l’ha comunicada formalment la JEC, sinó que ha estat el president del PP, Pablo Casado, qui ha anunciat a Twitter la inhabilitació de Junqueras. No ha estat fins a dos quarts de deu, gairebé dues hores després, que s’ha confirmat oficialment. Otro recurso del PP a la Junta Electoral Central consigue que Junqueras no sea eurodiputado, y por tanto siga en la cárcel sin viajar a Bruselas, como pretendía el informe del Gobierno de Sánchez. A cada cesión a los separatistas responderemos con la firmeza del Estado de Derecho — Pablo Casado Blanco (@pablocasado_) January 3, 2020 D’aquesta manera, la JEC s’avança al Tribunal Suprem, que arran de la sentència de Luxemburg havia de decidir si alliberava el president d’ERC perquè pogués acreditar-se com a eurodiputat. I que va demanar a les parts que es posicionessin. Segons l’advocacia espanyola, Junqueras tenia immunitat sempre que la JEC no el declarés inhabilitat d’acord amb la sentència ferma del Suprem. En conseqüència, la JEC ha executat la inhabilitació de Junqueras, desobeint Luxemburg, i d’aquesta manera ha estalviat un tràngol a Manuel Marchena. La fiscalia, en canvi, va insistir que no podia prendre l’acta d’eurodiputat. Junqueras s’ha mostrat indignat per la decisió, en un piulet a Twitter. Atado y bien atado. Les clavegueres del PP tenien la informació prèviament. El més profund de l’estat actuant com sempre. La democràcia ha de prevaldre. https://t.co/aYGL4TARjA — Oriol Junqueras 🎗 (@junqueras) January 3, 2020 El president Carles Puigdemont ha reaccionat amb un contundent ‘Miserables!’ a la inhabilitació de Junqueras, bo i recordant la de Quim Torra. ‘Ara s’atreveixen a vulnerar els drets de l’Oriol Junqueras i de desafiar la Unió Europa’. Miserables! Després de perpetrar un cop d'estat inhabilitant el president @QuimTorraiPla, ara s'atreveixen a vulnerar els drets de l'Oriol @junqueras i de desafiar la Unió Europa. El TJUE va ser clar: Oriol Junqueras és eurodiputat i ha de ser alliberat. Prou! — Carles Puigdemont (@KRLS) January 3, 2020

Summary: La JEC vulnera la justícia europea i diu que inhabilita Junqueras


La portaveu de Compromís, Mónica Oltra, assegura que tenir un diputat al congrés espanyol en aquests moments és ‘molt valuós’ perquè ‘un ha de saber el que val, el que té, el que val el que té i el que val el que té és el que necessita l’altre’. Així, assenyala que Joan Baldoví jugarà un paper de defensa dels valencians i, especialment, de la reforma del finançament: ‘Ara ja no hi ha excusa’. Així s’ha pronunciat en una entrevista concedida a l’agència Europa Press en la qual fa balanç del resultat aconseguit en les eleccions espanyoles del passat 28 d’abril. Compromís s’hi va presentar en solitari, deixant enrere les dues confluències anteriors amb Podem sota les marques ‘És el moment’ i ‘A la valenciana’. Davant la pregunta de si considera que aquesta decisió va ser un error a la vista dels resultats –passa de 4 a 1 diputats–, la dirigent ha recordat que Compromís ‘sempre ha estat un projecte de suma’ i que quan la fa, avança, per la qual cosa aquesta és una reflexió que hauran de fer, però no abans de les eleccions del 26-M. ‘Hem de reflexionar en el futur sobre el que ens ha caracteritzat sempre, que hem sabut acordar, sumar, créixer, i segur que serà una línia de pensament quan ens asseguem a analitzar ja tranquil·lament tot el panorama’, ha afegit. Sobre el paper que jugarà Baldoví aquesta legislatura com a únic representant de la coalició, Oltra ha subratllat el valor que té en el moment actual de multipartidisme tenir un escó, des del qual es defensarà la reforma del finançament entre altres interessos valencians. ‘Ja està bé, no val que vinguin els ministres aquí en campanya a prometre un finançament i després quan es constitueix el govern el primer que diguin és “no, renunciem a reformar el sistema de finançament”, que és el que van fer després de la moció de censura’, ha retret la líder de Compromís al PSOE. Per a Oltra, aquesta reforma ‘ha de ser un compromís, no una promesa electoral’ i estan ‘farts que vinguin a dir-nos que vindran les inversions, que el deute de la Marina l’assumirà el govern d’Espanya, si no és a través dels pressupostos per un decret llei, i després resulta que ni pels pressupostos ni tampoc fan el decret’. Així, ha remarcat que ‘la paraula d’un ministre ha de valer alguna cosa’ i s’ha preguntat per què cal ‘aguantar’ que es prometi i no es compleixi: ‘Això no pot ser i aquest paper el jugarà Joan Baldoví’. Ara, ha incidit la també vice-presidenta en funcions del Consell, el PSOE té més diputats al congrés i majoria absoluta al senat i, per tant, ‘no hi ha excusa’. ‘Nosaltres ja no admetrem més excuses, no volem ser més que ningú però estem farts de ser sempre els últims de tots’, ha assenyalat. D’altra banda, sobre la formació del futur govern, s’ha mostrat convençuda que hi haurà nou executiu espanyol i ha apostat per l’acord ‘a la valenciana’, matisant que “no ja tant per qui està dins o no, que tamb, perquè els governs plurals són millors que els monocolor, sinó pel contingut, el “què” és el rellevant’. En aquest punt, ha recordat que el govern de Pedro Sánchez no va treure el copagament farmacèutic i s’ha preguntat què passarà amb les reformes laborals i altres normes com la ‘llei mordassa’.’Si vol ser el Pedro Sánchez social caldrà demostrar-ho’, ha advertit. ‘Els ciutadans han dit que volen pluralitat, si algú encara està esperant aquestes èpoques del bipartidisme ja hauria d’assumir que aquests temps, de moment, no tornaran’, ha assenyalat, per a agregar que Compromís sempre advoca pel diàleg i l’escolta perquè ‘ningú té la veritat absoluta’ i sempre ‘es pot aprendre dels altres’.

Summary: Oltra, sobre la reforma del finançament: ‘Ara ja no hi ha excusa’


No fa tants anys, parlar de sommeliers era una raresa, gairebé una extravagància afrancesada. No és que no n’hi hagués, és clar, és que n’hi havia pocs que rebessin aquesta consideració en el món de la restauració. Avui, en canvi, la paraula sommelier no és pas aliena a la nostra societat i, pel que fa al món del vi, és determinant a l’hora de fer de pont entre el viticultor i el consumidor. I, segurament, d’aquest ofici dependrà que, de mica en mica, el coneixement i gaudi del vi en la seva complexitat s’estengui a la majoria de la població com un fet natural de cultura. Un bon sommelier és una persona gustativament molt ben preparada, molt entrenada, amb alts coneixements sobre vins i licors, tes, aigües, puros, etc., que té talent per a elaborar maridatges, que té les virtuts d’un bon cambrer, que té la capacitat per a acompanyar el comensal. Un sommelier és un personatge completíssim. I, sortosament, de fa uns quants anys cap aquí, la formació en sommelieria a Catalunya és diversa i de prou qualitat per a tenir un col·lectiu de sommeliers destacat en quantitat i nivell. L’Associació Catalana de Sommeliers aplega aquest col·lectiu, que dilluns es va trobar a l’hotel Casa Fuster de Barcelona, juntament amb elaboradors, distribuïdors, premsa especialitzada i persones vinculades a l’enoturisme, per lliurar els seus premis anuals i, en especial, el premi al Millor Sommelier de Catalunya 2019. Les proves del concurs del Millor Sommelier de Catalunya es van fer dilluns mateix al Fòrum Gastronòmic, que ha desembarcat a Barcelona del dia 18 al 20, en el marc d’Alimentària, una aliança amb punts de partida prou antagònics, que caldrà veure si acabarà encaixant. Però la nit era dels sommeliers (tot i que a Barcelona aquest dilluns no faltaven sopars i lliuraments de premis, alguns amb polèmica inclosa) i l’ambient era distès i agradable. Un sopar que va elaborar l’equip del mediàtic Marc Ribas del restaurant Panot. El xef va proposar un àpat de tastets, vuit en total, i això va estirar la vetllada més enllà que no hagués estat desitjable. Com més plats, més lentitud. Quan ja s’havia superat la mitjanit, va arribar el lliurament dels premis. Conduïa l’acte la periodista i sommelier Ruth Troyano, que amb sobrietat i eficàcia va portar amb ritme aquesta part final de l’acte. La presidenta de l’Associació Catalana de Sommeliers, Anna Vicens, va recordar que l’entitat tenia més de sis-cents socis i va explicitar el bon moment que viu la sommelieria catalana, des de les convergències i divergències que existeixen i que són necessàries per a avançar. Va demanar unitat i va parlar de bé comú i de deixar de banda rigideses i egocentrismes, com a únic camí per a la consolidació del sector. El premi al Millor Sommelier de l’Any es va fer esperar fins al final. Enguany, se l’ha endut Audrey Doré, del Celler de Can Roca, que va destacar l’aprenentatge continuat d’aquest ofici de sommelier. Després es va classificar una altra sommelier, Anna Casabona (les dues úniques dones sommeliers d’onze concursants), i com a tercer finalista, Ton Colet. També es van atorgar altres reconeixements: al Millor Enòleg per a Joan Asens, de la DO Montsant, que va explicar que feia vi des dels cinc anys, edat en què el seu pare li va regalar la primera premsa. Un enòleg de referència, que ara té, entre més projectes, el d’Orto Vins. Els sommeliers van destacar com a Millor Celler del 2019 Vinyes d’Olivardots, de la DO Empordà, encapçalat per la Carme Casacuberta i ara també amb la seva filla Carlota. El premi al Millor Comunicador se’l va endur l’Equip Sapiens del Vi de la Bullipèdia; la Millor Iniciativa Solidària fou per a la Fundació Ampans de Manresa, que treballa a tota la comarca del Bages per millorar les condicions de vida de les persones amb discapacitats intel·lectuals. Una fundació que dóna feina a 2.500 persones i entre els projectes que ha engegat s’hi compta la finca Urpina a Sant Salvador de Guardiola, on fa vi i elabora els formatges Muntanyola. Més premis: també es va destacar Ignasi Torralba, director del grup Impitoyables, el grup de tast a cegues més antic de l’estat espanyol, i la Millor Trajectòria fou per a Manel Tirvio. Va cloure la festa la consellera d’Agricultura, Teresa Jordà, que no va acabar d’encertar el to, massa col·loquial i un punt barroer, amb un discurs dispers, tot i que el portava escrit. Entre més arguments va dir: ‘El vi és cultura quan abraça tot un poble. El vi és la suma de moltes coses, natura i humanitat. Per això la societat li deu tot el respecte. El vi és escalf del cos i l’ànima, i en moments d’anormalitat democràtica com els que vivim, que t’escalfin el cos i l’ànima és de puta mare.’ Després va recordar la greu crisi de preus que pateix el sector del cava i va donar suport a la pagesia, que s’ha de poder guanyar la vida. I va acabar dient: ‘Tenim moltes revolucions a fer, unes ja les tenim començades, unes altres encara les hem de començar. I estic convençuda que estem predestinats a guanyar-les.’

Summary: Els sommeliers ja són entre nosaltres