El ple del Parlament de Catalunya decidirà aquest migdia si suspèn o no els drets dels sis diputats amenaçats pel jutge del Tribunal Suprem Pablo Llarena. Es preveu que la cambra faci un acte de sobirania i no accepti la suspensió perquè no hi haurà la majoria absoluta necessària per a acceptar-la. Després, JxCat, ERC i els comuns aprovaran que els diputats afectats puguin designar un diputat substitut del seu grup perquè exerceixi el seu vot. Això implicarà un acatament o un desacatament a Llarena? Què passarà d’ara endavant? Heus ací totes les claus d’un dels plens cabdals de la legislatura. 1. Els independentistes acceptaran la resolució de Llarena? El ple del parlament refusarà de suspendre els drets i deures dels diputats Carles Puigdemont, Oriol Junqueras, Raül Romeva, Jordi Turull, Jordi Sànchez i Josep Rull. Serà en una votació en què, probablement, Cs, el PSC i el PP no participaran perquè consideren que la suspensió s’ha d’aplicar de manera automàtica després d’haver-ho demanat Llarena al juliol. Creuen que el ple del parlament no l’ha de votar. Encara que participessin en la votació, però, els partidaris de suspendre els diputats processats per rebel·lió no tenen la majoria absoluta necessària per a fer-ho, d’acord amb el reglament. Hi haurà, per tant, un acte de sobirania de la cambra, que refusarà de suspendre els diputats. Tanmateix, això no vol dir que JxCat i ERC recuperin ara la via unilateral. El pacte entre els dos grups és molt més complex i la primera votació anirà seguida d’allò que podria ser un acatament pràctic a l’ordre del Suprem. 2. Si els diputats amenaçats no cobren, pot ser que ja hagin estat suspesos? Els diputats afectats van ser suspesos de sou al juliol per una decisió de l’oïdora de comptes del parlament no acordada a la mesa (que és l’òrgan que regeix la cambra) i que es va executar just després d’arribar la resolució de Llarena. Això implica que, almenys, els sis diputats ja han perdut de manera automàtica aquest dret, cosa que porta alguns partits de l’oposició a interpretar que, de facto, els diputats ja han estat suspesos, i que això que faran JxCat i ERC és una escenificació política. D’ençà d’aleshores, els sis diputats tampoc no han exercit un altre dels seus drets fonamentals: el de vot. Com que la seva situació no es resolia per les discrepàncies entre JxCat i ERC, es va suspendre el darrer ple del juliol. Així no es posava a prova si els diputats suspesos votaven o no ni de quina manera. Des d’aleshores, no hi ha hagut cap més ple. 3. Com podran votar a partir d’ara els diputats amenaçats per Llarena? L’acord entre JxCat i ERC, amb què pretenien salvar la continuïtat de la legislatura, no es limita a provocar la votació de refús a les suspensions del ple. També han pactat de sotmetre a votació que els drets dels sis diputats afectats puguin ‘ser exercits pel membre del seu grup parlamentari’ que els mateixos interessats ‘designin’. Aquest punt anirà endavant perquè els dos socis de govern tenen el suport dels comuns. La CUP no l’ha garantit, però, finalment, per una decisió del secretari general del parlament, només caldrà majoria simple perquè aquesta mesura sigui aprovada, i no pas majoria absoluta, com divendres va apuntar el lletrat major de la cambra, Joan Ridao. Això vol dir que el mecanisme s’aprovarà i que, a la pràctica, els sis afectats tindran un diputat substitut si ho volen. El text no aclareix si aquesta designació s’efectuarà per substitució (cosa que implicaria que s’acata Llarena i que els sis diputats són substituïts per un altre diputat, com pretenia que passés el jutge) o per delegació, com fins ara. Si és per delegació, es desobeiria Llarena. Ridao va assenyalar divendres que la designació també podria ser interpretada com un acatament a Llarena. Però també es podria justificar la interpretació contrària. ‘Si no has suspès no acates res’, diuen fonts de JxCat. Potser qui decidirà finalment si el parlament s’ajusta o no a les ordres del jutge ho acabaran determinant els poders de l’estat espanyol. En certa manera, JxCat i ERC els passaran la patata calenta. Caldrà veure com respon el jutge del Suprem als moviments del parlament. També què n’opina el govern de Pedro Sànchez. El president espanyol, en minoria al congrés, voldrà impugnar ara les decisions del parlament, enmig de l’intent de diàleg amb la Generalitat? Podem és el soci prioritari de Sánchez i, ara mateix, els comuns avalen la posició de JxCat i ERC. Sigui com sigui, el Tribunal Constitucional té ple ordinari avui, demà i dijous. La previsió és que es reuneixi cada dia al matí, si no hi ha cap novetat que el porti a canviar-ho. 4. Què passava fins ara amb els vots dels presos polítics i els exiliats? JxCat i ERC han mesurat molt les delegacions de vot perquè la mesa no fos objecte de cap represàlia penal. Fins ara, només han pogut delegar legalment el vot els diputats presos i els exiliats mentre han estat pendents de les resolucions de les euroordres i tenien els moviments restringits. D’ençà que les euroordres van caure, ni Puigdemont ni Antoni Comín no han votat. Es preveu que els sis diputats no votin avui a migdia sobre les suspensions i, en tot cas, hauran de decidir si designen un diputat que els substitueixi en les votacions de les resolucions del debat de política general, que es faran dijous. Fonts parlamentàries apunten que tenen fins dijous mateix de marge per decidir-ho. JxCat i ERC defensen, tanmateix, que les suspensions no s’hauran fet efectives, i asseguren que garantiran els drets de tots els diputats aplicant el reglament del parlament. Tanmateix, no aclareixen si els diputats afectats tornaran a cobrar així que el ple refusi de suspendre’ls. 5. Perillen els escons dels diputats afectats? No. Llarena no ha posat en qüestió que els sis diputats mantinguin l’escó (això seria una ingerència escandalosa del poder judicial sobre el legislatiu que el Suprem no considera possible), però els obliga a nomenar un diputat substitut que exerceixi el seu vot i la resta de drets. És a dir, els congela l’ús de l’escó, però continua essent seu. El problema és que, una volta acatada la suspensió, aquests diputats no podran aixecar-la quan ells ho vulguin. És a dir, que si Puigdemont és suspès, no podrà ser restituït durant la legislatura com havia promès JxCat. 6. Què li passa, per tant, a Puigdemont? I a Junqueras? És una de les grans incògnites. JxCat no ha aclarit si Puigdemont designarà un diputat substitut perquè exerceixi els seus drets o es mantindrà com fins ara. Podria no designar cap substitut i, al mateix temps, no exercir el dret de vot. Ara, si no designa cap substitut i demana de poder votar per delegació, podria haver-hi una desobediència que situaria la mesa del parlament en el punt de mira de la justícia. ERC ha refusat durant tota la legislatura posar en una situació de risc el president del parlament i ha demanat que tots els acords fossin ‘efectius’. És a dir, aplicables d’acord amb el marc jurídic autonòmic actual. Roger Torrent és un preuat valor emergent d’ERC. Oimés si Junqueras ha anunciat que es presentaria a les eleccions europees i, per tant, deixaria l’escó i no seria candidat als pròxims comicis al parlament. Torrent es va reunir ahir a la tarda a la presó dels Lledoners amb tots els diputats amenaçats per Llarena i, segons fonts informades sobre la conversa, van abordar la qüestió de les suspensions. 7. Quina influència poden tenir les suspensions sobre els judicis? El criteri dels advocats també ha estat clau en tot el procés. Una línia de defensa sosté que per als diputats la millor sortida és acatar la resolució de Llarena i ser suspesos. Una altra apunta que l’acatament implicaria una acceptació implícita de la situació que complicaria la defensa posterior en instàncies internacionals. Aquesta darrera parteix de la base que en el judici s’ha de fer una defensa amb una forta càrrega política i de denúncia de vulneració de drets que es contradiria amb l’acceptació efectiva d’aquestes vulneracions. S’ha de tenir en compte que les suspensions decretades per Llarena són en aplicació de l’article 384 bis de la llei d’enjudiciament criminal. Segons l’informe que van fer els lletrats pel parlament, per aplicar-lo s’han de complir dues condicions: que els diputats ‘rebels’ siguin processats en tant que integrants d’una banda que empra per a les seves finalitats armes de guerra o explosius per a enderrocar l’ordre constitucional i que, alhora, hagin ingressat a la presó. És a dir, que no tan sols se n’hagi ordenat l’ingrés. Els dos supòsits no es compleixen en cap dels sis casos, amb l’afegit que Puigdemont tampoc no és a la presó. 8. Per què Antoni Comín no és afectat per la suspensió? Llarena no va incloure Comín a la interlocutòria del juliol en què exigia les suspensions perquè el seu processament per rebel·lió encara no és ferm. Resta pendent de la resolució de recurs. 9. Què farà la CUP? La CUP ha d’aclarir si accepta que els sis diputats amenaçats per Llarena designin un substitut per delegar el vot o considera que fer-ho implica acatar el Suprem i, per tant, va contra la seva reiterada defensa de la desobediència. El partit va donar suport al fet que el ple ho pugui decidir. Fou divendres en la votació del dictamen de la comissió de l’estatut dels diputats: una votació que va permetre d’enviar al ple les dues votacions sobre les suspensions i que és, de fet, la proposta que es votarà a l’hemicicle. D’ençà del primer moment, la CUP va defensar que havia de ser el ple de la cambra que decidís què calia fer. Perquè el reglament del parlament no preveu com s’ha d’aplicar una suspensió mitjançant l’article 384 bis de la llei d’enjudiciament criminal. Preveu suspensions de drets en uns altres supòsits regulats en l’article 25 del reglament i, en tot cas, que sigui la majoria absoluta del ple que determini què fer. La posició de la CUP respecte de les designacions de diputats substituts pot ser decisiva, també, per al debat de política general, on els anticapitalistes poden escenificar l’allunyament definitiu del govern de Quim Torra perquè el consideren autonomista. 10. Els comuns seran ara el soci preferent del govern? La votació de les suspensions acostarà JxCat, ERC i els comuns en un context en què el govern de Torra vol poder jugar més amb l’aritmètica parlamentària. L’executiu té coll avall que no podrà aprovar el pressupost amb la CUP, i espera poder negociar-lo, almenys, amb els comuns. El front comú amb les suspensions pot ser un principi. També serà important la capacitat d’uns i altres per a acordar el contingut de les resolucions que clouran el debat de política general. L’actuació dels Mossos d’Esquadra del cap de setmana i la petició de dimissió del conseller d’Interior per part de la CUP l’allunyen encara més del govern.

Summary: El parlament desacatarà Llarena? Deu respostes a l’amenaça de suspensió sobre els diputats


La diputada d’ERC al congrés espanyol, Montse Bassa, va ser ingressada dijous a l’Hospital de Figueres, on ha donat positiu per coronavirus 2019. Després de tenir símptomes com tos i febre, va assistir al centre sanitari empordanès, on li van fer el test i va donar positiu. Fonts d’ERC expliquen a VilaWeb que no es troba en estat greu. Des de l'Hospital de Figueres vull agrair de tot cor la cura que ens dóna tot el personal sanitari. Des de dijous nit estic ingressada per #coronavirus després de sentir els símptomes. Calma, confiança i perseverança. #EnsEnSortirem — Montse Bassa i Coll (@BassaMontse) March 29, 2020 La seva germana, la consellera Dolors Bassa, va estar aïllada uns dies al Centre Penitenciari de Puig de les Basses per tenir símptomes de coronavirus. També va ser el cas del conseller Josep Rull, en el seu cas, aïllat a la infermeria de Lledoners, per haver estat en contacte amb un positiu de coronavirus.

Summary: La diputada Montse Bassa, ingressada a l’Hospital de Figueres per coronavirus


S’hi respirava un respecte solemne barrejat amb abatiment. Dins la sala de grups, els diputats que hi tenien cadira esperaven l’entrada d’Oriol Junqueras i, una estona més tard, de Jordi Turull, amb la precaució de qui se sap privilegiat davant uns homes acabats d’arribar de la presó. Però Junqueras ha trencat la commoció general amb una riuada de veu que s’ha alçat sobre totes les altres: ‘Estic molt content, gairebé com un gínjol, de ser avui amb vosaltres.’ Hi coincideixen molts: els de la presó desborden energia per les escletxes del locutori, molta més que la que desprenen els qui els visiten amb la impressió del vidre blindat. I avui ha passat igual entre els compareixents i els diputats independentistes que carreguen el pes de la gestió política quotidiana, colpits i a estones emocionats, en un parlament que ahir mateix va retirar l’escó al president de la Generalitat per ordre de la Junta Electoral espanyola. No podia ser un dia més inoportú, o més oportú, segons com es miri. Un mosso amb americana grisa vigilava impassible l’escena des d’un lateral de la sala, que és un hemicicle en petit. Era el Junqueras de sempre amb l’oratòria didàctica de sempre, per si algú ho havia dubtat, que prenia la paraula i la deixava anar; com si no fes tants mesos d’aquell 31 d’octubre de 2017 en què per última vegada va trepitjar la moqueta de l’escala noble del parlament, acompanyat d’alguns dels consellers que avui han tornat a la cambra, mentre l’altra meitat del govern i Carles Puigdemont entomaven la incertesa de l’exili. No ha desaprofitat l’ocasió. Junqueras ha defensat el diàleg amb tothom, fins i tot i sobretot amb els qui han avalat la repressió. A primera fila, dos metres més enllà, Carlos Carrizosa i Lorena Roldán es concentraven en el telèfon mòbil i, més amunt, una desena de diputats de Ciutadans es disposava a aplaudir-los quan calgués. El president d’ERC ha defensat l’estratègia del seu partit: acumular forces, sumar complicitats, asseure’s a la taula de diàleg amb el govern espanyol per molt incerta que sembli l’aposta, per aprofitar que per primera vegada la Moncloa reconeix l’existència d’un conflicte polític i en vol parlar amb la Generalitat a l’altra banda de la taula. Però no ha vingut a fer això i prou. Junqueras cercava la mirada dels ‘còmplices’ dels empresonaments. Ho havia dit abans a ‘El suplement’ de Catalunya Ràdio: ‘Tard o d’hora havia d’arribar el moment en què ens haurien de mirar als ulls. A veure com aguanten la mirada.’ I quan ha arribat el moment, Roldán, amb un to més amable i pausat que no l’habitual, li ha demanat a ell si podia mirar la cara dels ciutadans i admetre que el seu govern es va gastar els diners que calien per a inversions prioritàries ‘cometent il·legalitats’. Junqueras ha aixecat el cap, ulleres en mà, buscant-li els ulls i tramant la resposta. Però molta estona abans que arribés el moment de la rèplica de Junqueras, l’estol de diputats de Ciutadans se n’ha anat. De fet, només han vingut perquè parlés Roldán: ‘Abandonarem aquesta comissió que mai s’hauria d’haver constituït’, ha dit. I s’han aixecat tots cap a la porta. I Junqueras, decebut: ‘Ara que havíem començat a dialogar, ara marxeu?’ ‘Seria elegant que es quedessin a escoltar la resposta’, els ha pregat Toni Morral, president de la comissió. Però dues fileres han quedat buides. El PSC i el PP no han participat en la comissió. Ciutadans tampoc no hi acostuma a ser, però avui ha volgut aprofitar els minuts d’atenció mediàtica davant l’estupefacció sorneguera de la resta d’espectadors. Pere Aragonès, assegut al costat de Junqueras, ha estat poc més que un conseller per un matí, mentre Junqueras s’enduia el càrrec de vice-president del govern en el tractament protocol·lari de Morral. I és que el president de la comissió ha reconegut decididament els membres del ‘govern legítim’ que, contradictòriament, els rètols identificatius de peu de taula rebaixaven al prefix ‘ex’. Una metàfora, potser, d’aquest parlament autonòmic amb majoria absoluta independentista. Unes fileres més enllà, Jaume Asens i Jéssica Albiach han escoltat Junqueras. Eren a tocar de Pilar Rahola, que s’ha assegut en un espai reservat per als grups parlamentaris i farcit de diputats, mentre els periodistes es concentraven a les últimes fileres de la sala, en un galliner de redactors i un altre de fotògrafs, amb acreditacions limitades i compartides a estones. També hi havia alguns consellers del govern: Meritxell Budó, Mariàngela Vilallonga, Chakir el Homrani, Jordi Puigneró, Teresa Jordà. La sala era prou petita perquè les complicitats s’exhibissin amb alguna cosa més que somriures tímids. Sergi Sabrià i Josep Maria Jové han demanat amb gestos a Aragonès que mirés el mòbil i mostrés un misteriós missatge a Junqueras, i tots plegats, amb Marta Vilalta, s’han fos en una complicitat compartida quan el president d’ERC ha recordat una de les lliçons que sempre els regala des de la presó: ‘A la vida hi ha coses que són veritat alhora.’ Com ho és, creu ell, l’escepticisme que mantenen amb el PSOE i, alhora, l’aposta decidida pel diàleg. Hi ha hagut un comiat d’abraçades, petons i encaixades de mans de tots amb Junqueras, i més aplaudiments als passadissos. Quan ha arribat Jordi Turull, han sortit de la sala consellers, familiars i amics de partit i hi han entrat uns altres. Hi han estat també Miquel Buch i Damià Calvet, i Budó s’ha assegut al costat de l’home que va ser empresonat enmig del seu debat d’investidura, el 22 de març de fa fos anys. El conseller de la Presidència, almenys en esperit, avui era Turull, que ha començat excusant-se per haver deixat el parlament d’aquella manera, per ‘causes absolutament alienes’ a la seva voluntat. Turull ha portat escrit el discurs. Volia parlar del 155, que ha definit com un bypass (‘de la intervenció del govern a la intervenció de les urnes’), ha volgut subratllar que els diputats de Ciutadans eren uns ‘mal educats i uns covards’ que defugien el debat parlamentari, i s’ha refermat en l’aprovació de les lleis de desconnexió del 6 i del 7 de setembre, perquè en aquesta comissió ningú no havia vingut a penedir-se de res. Però ha deixat anar, sobretot, dos missatges. El primer, el de la lletra ics. No es creu que el seu empresonament fos només cosa del jutge instructor. En aquesta variable, hi ha una ics que li falla. ‘Quan després he sentit allò de les portes del darrere del Tribunal Suprem…’, ha insinuat, i ha recordat que Mariano Rajoy va advertir que no podia ser president de la Generalitat cap membre del govern de Puigdemont. L’altre missatge, el més aplaudit, amb l’emoció incontenible d’alguns dels seus (encapçalats per dirigents com Albert Batet, Elsa Artadi, Eduard Pujol i Josep Costa, a més de Gemma Geis i Francesc de Dalmases) ha estat una crida a la unitat. Turull té la teoria del replà: quan alguns volen anar tres graons més amunt i uns altres un graó més avall, el replà és el lloc que els ha d’acollir a tots. Turull, ex-president del grup parlamentari de JxSí, és un manobre de l’entesa parlamentària. S’ha forjat amb l’experiència dels anys, desfent nusos de tota mena. I avui, amb l’autoritat de l’empresonat que s’entristeix quan constata la divisió de l’independentisme, els ha renyat a tots amablement: ‘Hi ha replà.’ La gent no ha fallat mai, els ha etzibat Turull: ‘Deixem l’orgull i agafem la bandera de la unitat i la dignitat.’ I després hi ha hagut més aplaudiments i abraçades dels assistents. Però aquesta vegada faltaven Albiach i Asens, que no s’han quedat a escoltar-lo. Malgrat això, abans d’acabar, Turull ha volgut agrair la defensa que els comuns fan de la llibertat dels presos. Ha citat especialment Xavier Domènech, Ada Colau i Asens. Diu Turull que ell ha aparcat l’electoralisme i el sectarisme, i que es mereixien el reconeixement. Durant unes hores, el parlament ha estat un miratge de llibertat, una llibertat encotillada i aparent, amb mossos vestits amb americana i passadissos vetats a la premsa, i amb un debat que ha estat més aviat una cerimònia de retrobament. Perquè la investigació de l’aplicació del 155 rai. Els presos, obligats a callar, han vingut a dir el que volien. I d’aquesta manera, amb la incompareixença del PSC i el PP i l’aparició fugaç de Cs, la majoria d’un parlament cada vegada més despullat d’èpica i d’aparença de poder, l’espai on fa tres anys passava tot i on l’independentisme es trenca ara, es rendia a l’autoritat ètica d’uns presos que no volen renunciar a fer política i que proclamen que ho tornaran a fer, encara que ningú sàpiga quan, on, ni amb qui.

Summary: La mirada als ulls de Junqueras i Roldán i la teoria del replà com a solució


El partit creat pel nou president d’Ucraïna, el còmic Volodímir Zelenski, es manté com el gran preferit a les eleccions parlamentàries d’avui, segons que apunten tots els sondatges. Servidor del Poble, el seu partit, té el suport de prop del 40% de l’electorat i serà la primera força amb una còmoda majoria. Els bons resultats, tanmateix, molt possiblement no li permetran d’assolir la majoria absoluta, perquè Ucraïna té un sistema electoral que combina els districtes electorals uninominals i un vot proporcional. El parlament del país, la Rada, té 450 escons: 225 seients per districtes i 225 més per escrutini proporcional. Tot i això, aquesta vegada no podrà participar-hi el 12% de la població, perquè l’estat no controla ni la península de Crimea ni gran part de les de Donetsk i Luhansk. Això fa que només es pugui votar en 199 dels districtes. Zelenski, un còmic sense experiència política, va aconseguir una victòria contundent en les presidencials (73%) contra el mandatari sortint, Petrò Poroixenko, però no tenia cap suport al parlament. Per aquest motiu va decidir d’avançar les eleccions, que d’entrada eren previstes per al 27 d’octubre. Com a segona força se situa l’opositora Plataforma d’Oposició-Per la vida, pro-russa, amb més del 10% del vot. Quant al partit de Poroixenko, Solidaritat Europea, i Unió Panucraïnesa ‘Pàtria’, de l’antiga primera ministra Iúlia Timoixenko, semblen encaminats a superar el mínim del 5% necessari per a entrar al parlament. En aquestes circumstàncies, independentment de si obté la majoria absoluta, l’ex-primera ministra ha proposat a Zelenski una gran coalició pro-ucraïnesa i pro-europea, però sense representants del partit de Poroixenko, perquè considera que van fer una ‘política corrupta i d’empobriment’. En canvi, el partit Veu, de Sviatoslav Vakartxuk, cap de la banda de rock Okean Elzy, el partit Força i Honor i el Bloc d’Oposició pugnen per assolir el llindar electoral i obtenir representació.

Summary: El partit de Zelenski, el gran preferit en les eleccions parlamentàries d’Ucraïna


Les protestes i la pressió ciutadana van obligar Junts per Catalunya (JxCat) a trencar el pacte amb el PSC per a governar al consell comarcal del Pallars Jussà amb el PSC i forjar un acord amb ERC. Segons que han explicat a VilaWeb fonts de l’ANC comarcal, la campanya promoguda per l’entitat, el CDR i Advocats per la Democràcia, amb la mediació d’Òmnium Pallars, va servir per a fer reconsiderar JxCat i reprendre les negociacions trencades. Demà es farà el ple de constitució del consell comarcal i JxCat i ERC votaran junts el president de l’ens. Durant el mandat anterior, JxCat va governar al consell comarcal amb ERC, de manera que tot feia pensar que, com que les dues forces independentistes tenien majoria, tornarien a pactar. Tanmateix, després d’unes primeres converses, van trencar negociacions i JxCat va començar a negociar amb el PSC. És llavors quan la pressió popular es va activar. ‘No va ser suau, certament, però ens n’hem sortit’, explica l’ANC. Les protestes es van organitzar sobretot en grups de WhatsApp, per on van córrer articles molt crítics amb tots dos partits independentistes pels pactes amb el 155. Tanmateix, la campanya no es va pas acabar a les xarxes. El 4 de juliol van aparèixer per tot Tremp cadires abandonades amb el missatge ‘es ven’ que criticaven el pacte amb el PSC. Una cadira penjada a la façana de la seu del consell comarcal del Pallars Jussà (fotografia cedida). Una cadira a la rotonda de l’entrada de Tremp (fotografia cedida). Una cadira a la porta del darrere de la seu del Consell Comarcal del Pallars Jussà (fotografia cedida). La mesura més efectiva, diuen aquestes mateixes fonts, va ser l’amenaça a JxCat que no els votarien més. Josep Ramon Lloret, batlle de Sarroca de Bellera i negociador de JxCat, explica que la pressió popular va ser realment eficaç i que va tenir prou efecte sobre els afiliats del partit i la comissió negociadora per fer recular i no pactar amb el PSC. Tanmateix, no entén la polèmica: ‘A molts pobles s’han fet pactes d’ERC i el PSC i no ha passat res.’ La negociació d’Òmnium Segons que expliquen membres dels equips negociadors d’ERC i de JxCat, les primeres negociacions es van trencar pel repartiment de càrrecs i els noms de qui els havien d’ocupar. Antoni Flores, membre de l’equip negociador d’ERC i futur vice-president primer del consell comarcal, diu que la primera proposta que van fer va ser que el seu partit, primera força amb vuit consellers, tingués la presidència i la gerència, i que JxCat tingués les dues vice-presidències. Com que no ho van acceptar, van proposar de repartir-se la presidència i que ERC tingués també la gerència i JxCat l’altra vice-presidència, però tampoc no es va acceptar. L’última proposta va ser de repetir el mateix repartiment de càrrecs del mandat anterior: presidència i vice-presidència segona per a JxCat i vice-presidència primera i gerència per a ERC. Amb aquesta fórmula ERC cedia la presidència tot i tenir dos consellers més que JxCat, però en canvi d’això van demanar que el president fos Martí Cardona (fins llavors vice-president segon), en comptes de Josep Maria Mullol (qui havia ocupat la presidència els quatre anys anteriors). JxCat no va acceptar aquests condicionants i va trencar les negociacions. Després d’això, van posar-se en contacte amb el PSC. Enmig de les protestes veïnals, les entitats sobiranistes van proposar que Quim Delgado, president comarcal d’Òmnium Cultural, fes una mediació entre les dues forces. ERC va acceptar-ho, però de primer JxCat ho va refusar perquè ja havia començat les negociacions amb els socialistes. Tanmateix, en una assemblea comarcal de JxCat els afiliats i càrrecs locals van forçar a canviar la decisió i van acceptar la mediació d’Òmnium. El 6 de juliol, l’endemà del pacte de JxCat i el PSC a la Diputació de Barcelona que ha despertat tantes crítiques, els dos partits independentistes van anunciar que repetirien el pacte de govern anterior, sense condicionar cap nom. Finalment, JxCat mantindrà la presidència i la vice-presidència segona i ERC tindrà la vice-presidència primera i la gerència. L’ANC local diu que si ells han pogut revertir el pacte amb el 155, és possible de fer-ho arreu del país. I posa d’exemples la Diputació de Barcelona i els ajuntaments de Sant Cugat del Vallès i Figueres.

Summary: La indignació ciutadana obliga JxCat a pactar amb ERC i no amb el PSC al Pallars Jussà


Nova jornada decisiva al Parlament de Catalunya. La mesa, que es reuneix a migdia, haurà de decidir si retira l’escó de diputat al president de la Generalitat, Quim Torra, o no. Fins que no s’hi pronunciï, es manté la incògnita de si Torra podrà votar amb normalitat al ple de la tarda. Perquè el Tribunal Suprem espanyol va refusar dijous les mesures cautelars que havia presentat contra la decisió d’inhabilitar-lo per part de la Junta Electoral espanyola (JEC) i perquè hi ha un ultimàtum de la Junta Provincial al secretari general del parlament perquè indiqui qui és el diputat substitut de Torra. Tenint present que JxCat ja ha anunciat que li mantindrà l’escó, els vots d’ERC, que encara no s’hi ha pronunciat de manera clara, seran decisius en la reunió de la mesa del parlament. JxCat i ERC hi tenen dos membres cadascun, mentre que Ciutadans també n’hi té dos i el PSC un. Tant JxCat com Torra insisteixen que els drets del president es mantenen intactes perquè continua essent diputat, atès que encara no hi ha cap sentència judicial ferma que l’inhabiliti. El vice-president primer del parlament i diputat de JxCat, Josep Costa, va assegurar a TV3 que garantirien que Torra pogués votar com a diputat i va negar que això impliqués cap mena de desobediència, car la Junta Electoral no és competent per a retirar l’escó d’un representant electe, segons el reglament de la cambra. Costa va refusar la possibilitat que continuï essent diputat però que s’abstingui de votar per evitar impugnacions de lleis com la del pressupost: ‘Privar el president de la Generalitat de votar als plens és privar-lo de la seva condició de diputat.’ També va afegir que Torrent comparteix la seva mateixa tesi, com ha manifestat anteriorment en públic i durant les reunions de la mesa, segons ell. Ara, ni ERC ni Torrent mateix han dit públicament què faran. És més: ahir el vice-president del govern, Pere Aragonès, va dir que, si el govern no pot aprovar el pressupost al parlament, Catalunya s’abocarà al ‘col·lapse’, suggerint un eventual problema d’impugnacions de les votacions que incloguessin també el vot del president Torra. Ara per ara Torrent no ha demanat cap nou informe als lletrats del parlament, com havien sol·licitat el PSC i Ciutadans, que consideren que la nova decisió del Suprem pot haver modificat l’opinió dels serveis jurídics. En el seu últim informe, van defensar la continuïtat de Torra a l’escó perquè consideren que la JEC no és competent per a treure-l’en i la decisió presa és nul·la de ple dret. Arran de la decisió del Suprem de desestimar les cautelars del president i avalar la decisió de la JEC, els lletrats van fer saber que ja no farien cap més informe perquè no els ho havien demanat. Respecte de la posició del PSC, el ministre de Sanitat espanyol, Salvador Illa, s’ha mostrat contradictori en les seves declaracions. Primer va declarar que el govern espanyol respectaria la decisió del Parlament de Catalunya, però després va afirmar que estava convençut que el parlament respectaria les resolucions judicials. Va evitar de respondre què considera que s’hauria de fer respecte de la inhabilitació de Torra com a diputat. Fins ara, tant el PSC com Catalunya en Comú-Podem han fet costat a les tesis de la defensa del president, com ara al ple del 4 de gener proppassat, que va tancar files i el va blindar. El PP i Ciutadans, per la seva banda, ja han amenaçat d’emprendre accions legals si Torra acaba votant al ple, tant contra el president mateix com contra el president del parlament, perquè consideren que l’un cometria un delicte d’usurpació de funcions públiques i l’altre de desobediència. Contra aquestes amenaces, divendres Torra va emetre un comunicat denunciant les pressions contra ell i contra Torrent i avisant que també emprendria accions legals. La CUP, per la seva banda, va declarar dijous que el procés contra Torra acabaria forçant el final de la legislatura i demana una resposta ‘a l’altura de les intromissions’. Ara mateix les posicions dels partits independentistes no van pas alineades sobre aquesta qüestió, i les hores per a acordar una resposta conjunta per a defensar l’escó del president s’acaben. El recorregut judicial de Torra Torra va ser condemnat per desobediència pel Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) i el Suprem encara no ha resolt el recurs sobre aquesta sentència. Tanmateix, paral·lelament, la JEC va acordar a començament d’any de retirar-li l’escó emparant-se en una reforma de la Llei Orgànica del Règim Electoral General (LOREG). Tot i que aquesta decisió és impugnada i pendent de resolució, el Suprem ha descartat d’emparar preventivament Torra, contra el criteri de la fiscalia i de l’informe dels lletrats del parlament. La Junta Electoral de Barcelona va decidir d’inadmetre el recurs del president contra la decisió de donar dos dies al parlament per a emetre certificació de qui el substituirà. Amb aquesta decisió, la Junta Electoral de Barcelona manté aquest termini perquè el secretari del parlament informi de qui és el següent a la llista en substitució de Torra. En cas de no rebre cap resposta, lliurarà d’ofici la credencial de diputat al següent de la candidatura de JxCat. Els lletrats del parlament sostenen que Torra podria continuar com a president malgrat que fos inhabilitat com a diputat. Seria una situació inèdita. Per tant, podria continuar exercint el càrrec fins que no s’acabés la legislatura i decidís de convocar eleccions anticipades o bé fins que la sala segona del Suprem no el condemnés amb una sentència ferma. Els lletrats de la cambra consideren que la decisió de la JEC és un acte administratiu nul, que no es pot declarar una ‘inelegibilitat sobrevinguda’ i que és un organisme incompetent per a resoldre aquest afer. En conseqüència, creuen que cal esperar el pronunciament de la sala segona per a evitar ‘danys irreparables’ i vulneracions dels drets del diputat i president Torra. El mapa jurídic de la situació del president Torra Encara que Torra continuï com a president si la mesa decideix d’acatar la JEC i retirar-li l’escó de diputat, un xoc d’aquestes característiques entre JxCat i ERC podria abocar a una crisi de govern i a una convocatòria d’eleccions en un moment especialment transcendent del mandat, en què el pressupost és a punt d’aprovar-se. No és la primera vegada que ERC i, en especial, Torrent tenen un paper clau a l’hora de decidir sobre la ingerència d’un tribunal espanyol en la legitimitat d’un president elegit pel parlament. El 30 de gener de 2018 Torrent va acabar ajornant el ple d’investidura de Carles Puigdemont arran del vet del Tribunal Constitucional espanyol i sense el suport de JxCat i la CUP. El següent gran xoc entre JxCat i ERC va ser l’octubre d’aquell mateix any, quan van votar en un sentit contrari sobre la suspensió dels diputats a la presó i l’exili. La mesa va aprovar, amb l’aval d’ERC i el PSC, que els quatre diputats de JxCat no poguessin votar per delegació com fins llavors i haguessin de designar un substitut per poder comptabilitzar el seu vot. Aprovació del pressupost del parlament El ple, que s’havia de fer la setmana passada però es va ajornar pel temporal Glòria, s’ha convocat a les 15.00. Començarà amb el debat i votació de la modificació de la Renda Garantida de Ciutadania (RGC) i del pressupost del Parlament i el Consell de Garanties Estatutàries, del Síndic de Greuges i de la Sindicatura de Comptes. A continuació, és previst el debat monogràfic sobre corrupció demanat per Cs. Així i tot, les resolucions que en sorgeixin no es votaran fins al dia 5 de febrer, segons el calendari pactat per la Junta de Portaveus. El pressupost del parlament ha generat polèmica aquests últims dies pel vot diferenciat entre JxCat i ERC. La mesa va aprovar la setmana passada un projecte de comptes que eleva el salari dels diputats d’un 1,75%, amb el suport de JxCat, Cs i el PP, les abstencions d’ERC, el PSC i la CUP i el rebuig dels comuns. Aquests últims dies s’han reobert les negociacions per a trobar un acord pels comptes, però encara no s’ha aconseguit. El ple de demà dóna el tret de sortida a una setmana clau en el parlament, també per la compareixença d’Oriol Junqueras, Josep Rull, Jordi Turull, Dolors Bassa, Raül Romeva i Joaquim Forn en la comissió d’investigació parlamentària sobre els efectes del 155. ‘A veure com aguanten la mirada’: els presos polítics tornen dimarts al parlament

Summary: L’escó del president Torra, a les mans d’un parlament amenaçat una altra volta


El president del grup parlamentari de Catalunya en Comú-Podem, Xavier Domènech, ha matisat a través d’una piulada les seves declaracions sobre els CDR i ha negat ‘cap criminalització a la protesta ciutadana’. En una entrevista a ‘La Vanguardia’ afirmava que les accions dels activistes no ajuden perquè poden portar a ‘expressions de conflicte violent’. ‘Mal expressat per part meva’, ha aclarit al seu compte de Twitter, en resposta a un usuari que li retreia que entrés ‘en el joc d’identificar els CDR amb un conflicte violent’. Vaig votar @CatEnComu_Podem a les darreres eleccions i no sempre estic d’acord amb el que es fa des de la pluralitat dels CDR. Ara bé, m’agradaria que @XavierDomenechs ens expliqués perquè en una entrevista entra en el joc d’identificar els CDR amb un conflicte violent. pic.twitter.com/8lfYcVhUT0 — David Belzunce 🎈 (@david_bel) 2 d’abril de 2018 Mal expressat per part meva, cap criminalització a la protesta ciutadana https://t.co/skRIuhQFM8 — Xavier Domènech (@XavierDomenechs) 2 d’abril de 2018

Summary: Domènech rectifica les polèmiques declaracions sobre els CDR


El ministeri d’Afers estrangers rus ha convocat l’ambaixador espanyol a Moscou, Fernando Valderrama, per traslladar-li ‘la perplexitat i la decepció per les declaracions no amistoses’ del ministre d’Afers Estrangers espanyol, Josep Borrell, en una entrevista al diari El Periódico. Segons l’opinió del departament que dirigeix Serguei Lavrov, les paraules expressades per Borrell ‘són contradictòries i perjudiquen les relacions entre Rússia i Espanya’. ‘El nostre vell enemic, Rússia, torna a dir aquí estic jo, i torna a ser una amenaça, i la Xina apareix com un rival’, deia Borrell en l’entrevista on parlava del paper d’Europa i dels desafiaments a què s’enfronta. ‘Han canviat moltes coses. El nostre aliat ens gira l’esquena’, ha subratllat, esmentant l’arribada de Donald Trump al poder als Estats Units i també el Brexit. Segons el Ministeri d’Exteriors rus, les afirmacions del ministre espanyol van en contra de la percepció mútua que tenen els dos països de les seves relacions d”amistat, cooperació i benefici mutu, tal com estableixen tots els documents oficials signats entre els dos països en aquests últims temps’. En aquest sentit, l’agència de notícies Sputnik recorda que durant l’última visita de Lavrov a Madrid el passat 6 de novembre, Borrell va assegurar que Espanya desitja ‘més que ningú’ la ‘normalització’ de les relacions, un aspecte pel qual va dir ‘treballar’, mentre que el ministre rus va assegurar que Espanya és ‘un important soci a Europa’ per a Moscou.

Summary: Rússia convoca l’ambaixador espanyol a Moscou per unes declaracions de Borrell


De fa setmanes, desenes de guàrdies civils declaren com a testimonis al Tribunal Suprem espanyol. El judici contra el procés discorre amb el relat monòton que fan els agents dels fets del setembre i l’octubre del 2017, del 20-S a l’1-O, passant pels diversos escorcolls que van fer aquells dies cercant material del referèndum. Aquesta setmana, s’hi han afegit agents de la policia espanyola que miren de reforçar el ‘clima insurreccional’ –tal com va titllar-lo el tinent coronel Daniel Baena– que han relatat els guàrdies civils i els seus comandaments. Són molts els magistrats i professors de dret penal que han desacreditat l’existència de la violència que preveuen els delictes de rebel·lió i sedició, a més de la transcendental sentència del Tribunal Superior de Slesvig-Holstein per a denegar l’extradició del president Carles Puigdemont. L’alçament i la violència per a doblegar les institucions de l’estat espanyol i declarar la independència no han quedat acreditats en el judici i les declaracions dels policies se centren a descriure una violència basada en insults, escopinades, concentracions davant casernes de la Guàrdia Civil, pintades i alguna puntada de peu o algun cop puntual i aïllat. En resum, això que descriuen com a ‘actes de fustigació‘. Ara bé, el fet que les acusacions del judici no siguin capaces d’acreditar amb proves ni testimonis la violència no vol dir que el tribunal estigui disposat a absoldre els dotze dirigents independentistes ni que cerqui vies alternatives que facilitin la unanimitat del tribunal, com ara una condemna per conspiració a la rebel·lió. Si la instrucció de Pablo Llarena va demostrar res és que el dret i el codi penal poden retorçar-se fins al límit per a justificar segons quines decisions. Sobre la descripció de la violència que es fa en aquest judici, Joaquim Bosch, magistrat i portaveu de Jutgesses i Jutges per la Democràcia al País Valencià, explicava en aquesta entrevista: ‘La violència és qualificada. No val qualsevol mena de violència. Ha de tenir capacitat d’imposar el seu objectiu. En el cas del procés, em sembla clar que l’element de l’escometiment multitudinari per a imposar la independència a la força no hi és. Com va dir de manera encertada el tribunal alemany , la violència ha de tenir prou capacitat per a doblegar l’estat.’ Aquesta violència ambiental que es descriu dia sí dia també a la sala de vistes del Suprem pot ser l’àncora d’una possible sentència condemnatòria, tenint en compte que tres dels set magistrats ja van teoritzar sobre aquesta mena de violència a la sentència condemnatòria del 2015 contra vuit processats pels fets de la manifestació ‘Aturem el parlament‘ del 2011. Tots vuit són en llibertat, però pendents de les resolucions judicials. El Tribunal Constitucional espanyol va admetre a tràmit tres recursos que encara estudia i va desestimar-ne cinc, els quals han acabat en una demanda al Tribunal d’Estrasburg, ja admesa a tràmit. La doctrina de la violència ambiental Aquella sentència del Suprem revocava l’absolució que havia dictat l’Audiència espanyola i condemnava vuit manifestants a tres anys de presó per un delicte contra les institucions de l’estat. Manuel Marchena, Luciano Varela i Juan Ramón Berdugo la signaven juntament amb Francisco Monterde, amb el vot particular discrepant del magistrat Perfecto Andrés. Aquests dos darrers magistrats no formen part del tribunal de l’1-O. Marchena va ser, novament, el ponent de la sentència després d’haver quedat el posicionament del jutge Andrés en minoria. De la doctrina de la violència ambiental de Marchena, va parlar-ne l’advocat Gonzalo Boye a l’acte de presentació del seu llibre la setmana passada. En resposta a una pregunta del públic sobre la possible por de Marchena de perdre el prestigi a Europa, Boye va dir: ‘Marchena juga a casa. I la sentència farà servir jurisprudència seva. Per exemple, la doctrina de la violència ambiental. Això és seu, de la sentència de ‘Aturem el parlament’.  Tots dos casos són a Estrasburg. I a ell tant li fa.’ Els processats pel cas ‘Aturem el parlament’, durant el judici a l’Audiència espanyola. Certament, la sentència del Suprem sobre el cas d’Aturem el parlament descriu un ambient de tensió que, segons els quatre magistrats, pretenia d’impedir l’acció parlamentària dels diputats. Es parla en termes similars a les declaracions del judici contra el procés: ‘clima coactiu’, ‘atmosfera intimidatòria’, ‘acte intimidatori’, ‘atmosfera de coacció’, ‘acció intimidatòria’, ‘violència i intimidació’, ‘fustigació’ i, fins i tot, ‘entorn tumultuari’. Aquest llenguatge permet de connectar la protesta amb la violència, la intimidació i la coacció per bastir la condemna. També es remarca que va haver-hi insults, empentes, llançament d’objectes i escopinades, entre altres accions dels manifestants. Les coincidències lingüístiques amb les declaracions dels policies com a testimonis són evidents. No obstant això, Xavier Melero, advocat de Joaquim Forn i Meritxell Borràs, assegurava en aquesta entrevista a VilaWeb que la sentència de Marchena del cas ‘Aturem el parlament’: ‘Va a favor nostre,  amb la violència ambiental descrita per Marchena, ara per l’1-O ens trobarem davant un fet evident de desordres públics. Ni de rebel·lió ni de sedició.’ El llenguatge d’aquella sentència casa amb les declaracions dels guàrdies civils i dels policies espanyols al Suprem en el judici contra el procés. La descripció d’un clima de violència a Catalunya la tardor del 2017 pot encaixar com un guant amb la possible sentència condemnatòria del tribunal, seguint la doctrina de la violència ambiental de Marchena. Tanmateix, el dubte és com encaixar aquest clima amb una sentència per rebel·lió, sedició o conspiració. De justificacions i literatura, se n’hi pot afegir, tal com va fer Pablo Llarena durant la seva instrucció. Un exemple: segons la sentència de ‘Aturem el parlament’, la mobilització era un ‘atac a les arrels mateixes del sistema democràtic’ i feia fins i tot una referència encoberta a l’incendi del Reichtag, presumptament provocat pels nazis per a reprimir els comunistes i derogar les garanties democràtiques de la constitució de Weimar: ‘La història europea ofereix exemples eloqüents en què la destrucció del règim democràtic i la bogeria totalitària va començar amb un acte violent contra l’òrgan legislatiu.’ Dins la sala, el jutge Andrés va discrepar de la sentència contra els vuit condemnats pel cas ‘Aturem el parlament’. En el seu vot particular, destacava que, efectivament, va haver-hi actes violents que podien ser constitutius de delicte en aquella protesta, però que no s’havia pogut provar que els vuit processats hi tinguessin cap relació. En aquest sentit, ratificava la sentència absolutòria que havia dictat l’Audiència espanyola i esgrimia que no compartia l’aplicació del delicte contra les institucions de l’estat que havien fet els altres quatre magistrats. En el cas de ‘Aturem el parlament’, els col·lectius vinculats al 15-M havien convocat la concentració al voltant del parc de la Ciutadella el 15 de juny de 2011 per evitar que la cambra aprovés el pressupost de la Generalitat, que preveia una dràstica retallada social. Diversos diputats van ser insultats i increpats quan provaven d’arribar al parlament mentre els Mossos s’enfrontaven amb els manifestants. Alguns diputats van entrar escortats per la policia, en una Ciutadella blindada en furgons o, directament, van aterrar en helicòpter, com l’ex-president de la Generalitat Artur Mas i l’ex-presidenta del parlament Núria De Gispert. En aquell cas, la Generalitat i el Parlament de Catalunya –que havien recorregut contra l’absolució de l’Audiència espanyola juntament amb la fiscalia i l’organització ultra Manos Limpias– van rebre amb certa satisfacció la condemna contra els vuit manifestants del cas ‘Aturem el parlament’. L’ex-portaveu del govern i actual advocat de la defensa Francesc Homs va arribar a dir que la sentència del Suprem casava amb el ‘sentiment majoritari del poble de Catalunya’. I l’ex-dirigent de CiU i actual pres polític Jordi Turull va ser una de les veus més bel·ligerants contra aquella protesta. En canvi, Gonzalo Boye es trobava entre les defenses dels processats. Univers Llarena Tot aquest univers semàntic es pot sentir recurrentment en el judici contra el procés, en les declaracions de guàrdies civils i agents de la policia espanyola. No és res nou. La instrucció i les interlocutòries de Pablo Llarena són plagades d’aquest llenguatge de clima gairebé prebèl·lic per a bastir la rebel·lió i justificar les presons provisionals que han patit els presos polítics. En unes altres paraules, la violència armada rebaixada a l’insult, l’escopinada, la destrossa de dos vehicles de la Guàrdia Civil i les protestes contra els escorcolls, les detencions i la repressió de l’1-O, entre altres accions. De les tesis de Llarena, en beuen els escrits d’acusació de la fiscalia espanyola, l’advocacia de l’estat i Vox. Marchena ha dit durant el judici que el tribunal no es fixarà en la instrucció, sinó en la prova practicada. Però la jurisprudència de Marchena mateix ja fixa la doctrina de la violència ambiental com un possible pretext per a justificar una condemna contra els dotze dirigents independentistes i criminalitzar la protesta.

Summary: La doctrina de la violència ambiental, la carta de Marchena per a condemnar-los


El conseller de Territori i Sostenibilitat, Damià Calvet, ha anunciat des de Juncosa (les Garrigues) un principi d’acord amb el Ministeri de Foment espanyol pel desdoblament de l’N-240 entre Montblanc i Lleida i alliberar el peatge de l’AP-2 per als camions. Calvet ha dit que aquesta mesura comporta acabar amb les bonificacions i el desviament de camions entre el Pla de Santa Maria i les Borges Blanques. Calvet ha explicat que s’està negociant amb Foment i que espera que aquesta mesura sigui una realitat a la tardor. Amb aquest desdoblament s’aconseguirà eliminar el pas de camions per un punt negre de l’N-240 amb alta concentració d’accidents com és Juncosa. Amb el desdoblament de l’N-240 entre el Pla de Santa Maria fins a Montblanc havia registrat un augment de fins a 1000 camions diaris des de Montblanc fins a Lleida, segons el conseller. El conseller ha dit que aquest desdoblament requereix acords de govern, de concessionàries i del Servei Català de Trànsit. Calvet ha remarcat que no es tracta d’una mesura definitiva i ha insistit que ‘el que és essencial és que es continua treballant en la millora de l’N-240’. En aquest sentit, ha recordat que hi ha un seguit de rotondes pendents d’execució a l’altura de Juneda i ha dit que amb la seva construcció es facilitarà la seguretat en aquesta carretera. La Generalitat ha impulsat un conjunt de mesures als corredors N-II/AP-7, N-340/AP-7 i N-240/AP-2, per millorar la seguretat i la fluïdesa del trànsit, alhora que optimitzar i fer més eficient la xarxa viària. En aquest marc, el 2013, es va implantar la restricció de vehicles pesants a l’N-II a les comarques gironines i des del setembre passat, a l’N-340 i a l’N-240, a les comarques del Camp de Tarragona, les Terres de l’Ebre i les comarques de Lleida. Aquests desviaments han millorat les xifres pel que fa a accidentalitat, sobretot en accidents de caràcter greu. Centenari de la Cooperativa agrícola Sant Isidre de Juncosa El conseller Calvet ha participat en la celebració del centenari de la Cooperativa agrícola Sant Isidre de Juncosa, a les Garrigues, des d’on ha destacat el paper de les cooperatives en el manteniment de l’activitat dels territoris. Calvet ha dit que el govern vol un país ‘viu i ple d’activitat’ i aquesta cooperativa hi ha contribuït amb els seus 100 anys d’activitat.A questa cooperativa té uns 150 socis productors. Durant els darrers anys ha construït un molí nou i els seus olis han obtingut premis internacionals al Japó, Xina o els Estats Units. Ara estan treballant en la construcció d’un centre receptor de fruits secs.

Summary: Principi d’acord per al desviament de vehicles pesants a l’N-240 entre Montblanc i Lleida


Fins a quin punt es pot preveure que un futur possible significarà realment un viure sostenible per a tots? Qui són aquests tots i què significa sostenible? Quines utopies i distopies digitals o maneres d’ordre i desordre se’ns estan presentant ja a nosaltres –és més a qui ens referim amb aquest nosaltres?– i quines volem evitar? Significa, tal vegada, una visió d’acord amb la qual estarem millor informats si estem digitalment formatats o «in-formats», una meta que hem de desitjar si volem actuar responsablement en un futur digital? Significa imaginar un futur digital, dissenyar un món en el qual els moviments de tota mena estiguen regulats per algorismes? Però no consisteix el futur en el fet que sempre se’ns presenta com un conjunt de possibilitats que s’obrin en el moment mateix en què algunes d’elles es tornen realitat? Sovint pensem que tots els nostres plans són bons solament si podem calcular per endavant totes les possibilitats recorrent, en l’era digital, a algorismes i big data amb l’esperança d’escapar a l’obertura de l’acció humana sotmesa a l’imprevisible (Capurro, 2014). Viure en l’era digital El futur digital ja ha trobat el seu segell conceptual quan parlem de vida «intel·ligent» (“smart”). No solament tindrem llars, ciutats i tota mena d’objectes smart, és a dir, digitalment connectats, sinó que també serem nosaltres mateixos smart superant la intel·ligència humana, producte de l’evolució biològica i cultural. «Ser digital o no ser» és l’alternativa que, recordant Hamlet, hauríem de tenir en compte quan es tracta d’imaginar un futur en el qual la diferència entre la realitat i el món digital, com una perspectiva possible de viure, es percep com a confusa o ha estat cancel·lada. Però tot futur, amb les seues formes possibles d’èxit i fracàs, només es mostra en el present en forma vaga. No podem apoderar-nos-en, sinó només permetre que es manifeste des de si mateix en comptes de projectar-lo des de la nostra subjectivitat i la nostra voluntat de poder. Per a obrir-nos a futurs possibles que es mostren i oculten, necessitem dues coses: pensament i temps. Tots dos són escassos. Només sobre la base d’un pensament lliure, és a dir, obert a futurs que advenen i són vistos com a possibilitats, podem desemmascarar algunes de les formes negatives de futurs digitals i especialment aquella en la qual imaginem el digital com a forma d’un futur únic, unívoc i últim (Morozov, 2013). Pensar futurs digitals consisteix a resistir les obsessions d’un ordre digital previst amb ambicions absolutes. Aquest tipus de «pre-visió» és una gnosi digital, és a dir, un substitut del dogmatisme religiós. Sobre l’equitat On, per a qui, en quina mesura i a quin preu té sentit la vida digital? Quins són els límits de la digitalització en la vida privada i política? Què és bo com una possibilitat per a la comunitat en conjunt i què ho és per a mi o per a nosaltres? Què hauríem de promoure o prohibir de manera taxativa per llei i què no? Com podem iniciar una reflexió crítica duradora, acadèmica i quotidiana, sobre el bon viure en futurs digitals? Quina funció tenen els mitjans de comunicació en la promoció d’aquesta reflexió? Avui utilitzem l’expressió fair, especialment en el context de l’esport. El seu ús antic, però, ens informa sobre altres contextos que es refereixen a les feriae, festes o vacances llatines, i per tant a un context regulador de llibertat, bellesa i pau. Les aplicacions esportives només han existit des de mitjan segle XIX. En termes de possibles formes ben ordenades de futurs digitals, podem usar el terme fairness, en aquest sentit més ampli, que està en relació amb el terme llatí integritas. Aquest, al seu torn, és d’origen grec, o més precisament aristotèlic, i es refereix al desenvolupament i preservació d’una totalitat (holon) (Aristòtil, 1924). Com sabem per la història recent, prenent com a exemple les companyies d’automòbils, la integritat d’aquestes empreses és bastant fràgil malgrat proclamar el contrari. Per a protegir un conjunt de la decadència i del desordre és necessària una atenció continuada per part de tots els seus elements no solament en relació a un ens concret, sinó a les seues relacions amb altres ens a nivell local o global. Pensar la integritat d’un tot significa també analitzar les diverses maneres d’ocultació o encobriment del que pot ser. Així, una manera de bloquejar futurs vivibles d’una societat pot consistir a defensar el lema non plus ultra (“no més enllà) d’un determinat ordre digital o no-digital com alguna cosa suposadament incanviable. La societat de la desinformació L’anomenada «societat de la informació» és, de manera cada vegada més alarmant, una societat de la desinformació; és a dir, de formes de vida públiques i privades amb impacte tant en la vida digital i no digital, com a nivell local i global (Castells i Himanen, 2014; Froehlich, 2017). La res publica, és a dir, la ciutadania i el seu govern, hauria de crear llocs digitals públics semblants als espais públics reals, assegurant-se que hi haja alternatives públiques on els ciutadans no paguen amb les seues dades, sinó amb els seus impostos, i no estiguen subjectes als interessos implícits o explícits dels gegants privats digitals. Llig l’article complet en la web de Mètode Rafael Capurro. Doctor en Filosofia. Fundador de l’International Center for Information Ethics (ICIE) de Karlsruhe (Alemanya) i professor emèrit de Ciència de la Informació i Ètica de la Informació en la StuttgartMedia University (Alemanya). Les seues línies de recerca se centren en l’hermenèutica, l’ètica de la informació, els fonaments de la ciència de la informació i en l’angelètica (teoria dels missatges). Ha publicat diversos llibres en aquestes àrees, l’últim dels quals Homo digitalis (Heidelberg, 2017). rafael@capurro.de Què és Mètode?

Summary: Futurs digitals


El govern filipí i els rebels maoistes han signat aquest divendres un alto el foc indefinit en el marc dels esforços per acabar amb un conflicte que es prolonga des de fa gairebé cinc dècades i que ha deixat uns 40.000 morts. ‘Hi ha un pla clar per accelerar les negociacions de pau’, ha declarat Jose Maria Sison, el fundador del Partit Comunista, que viu exiliat a Països Baixos, a Reuters. Segons ha dit, l’acord d’alto el foc inclou un calendari de converses sobre reformes polítiques, econòmiques i constitucionals. A més, les converses aplanen el camí cap a una amnistia dels presos polítics. Les dues parts tornaran a reunir-se un altre cop a Oslo el pròxim 8 d’octubre. Segons havia explicat prèviament el Ministeri d’Exteriors de Noruega, país amfitrió de les converses, la declaració suposa la prolongació de l’alto el foc unilateral declarat per les dues parts el cap de setmana passat. La declaració conjunta, segons Noruega, ‘marca la represa de les negociacions formals entre el nou govern de les Filipines i el Front Nacional Democràtic de les Filipines (NDFP)’. Noruega ha actuat com a facilitador del procés de pau des del 2001, si bé les converses s’han estat celebrant de manera intermitent des de 1986. El nou president filipí, Rodrigo Duterte, ha dit que vol acabar amb les guerres de guerrilla tant amb els rebels comunistes com amb els musulmans, ja que han estat llastant l’economia del país. El Nou Exèrcit del Poble (NPA), el braç armat del partit comunista integrat per uns 3.000 homes, opera sobretot a l’est i el sud de les Filipines.

Summary: El govern filipí i els rebels maoistes acorden un alto el foc indefinit


Una cinquantenad’activistes ha forçat l’entrada i ha entrat al Banc Expropiat del barri de Gràcia de Barcelona. Darrera una pancarta amb el lema ‘El banc no està en venda’, el grup d’activistes s’ha aplegat al lateral del ‘Banc Expropiat’ –a la cantonada de la Travessera de Gràcia amb Mare de Déu dels Desemparats- i ha començat aforçar l’entrada. En aquest vídeo es pot sentir la serra radial que haurien utilitzat per retirar les planxes metàl·liques que tapiaven el local. De moment no ha arribat cap patrulla policíaca al lloc dels fets. #bancexpropiat #gracia @tv3cat @diariARA pic.twitter.com/x32CDxQ1Ao — Marc Comas López (@marccomaslo) November 27, 2016 El @Banc_Expropiat ha estat recuperat! #ViladeGràcia pic.twitter.com/vbjVMSptcu — Gràcia Viva (@Graciaviva) November 27, 2016 ‘Avui hem tornat a entrar al Banc. Ho hem fet perquè el Banc Expropiat és un espai ple de vida i el projecte segueix viu. Perquè no podem permetre que el local generi un benefici econòmic al propietari Manuel Bravo Solano, un especulador de cap a peus. Considerem que el Banc -com tots els espais alliberats- és de qui l’utilitza i no de qui en treu un profit econòmic a costa de la misèria dels altres. La historia d’aquest local és un dels exemples més explícits del procès de gentrificació que viu la Vila de Gràcia i que les veïnes patim dia a dia’, expliquen des del col·lectiu en un comunicat difós a través de les xarxes socials. Els activistes recorden que, des del primer desallotjament, es van mobilitzar durant dues setmanes per tornar-hi a entrar, van ‘reokupar-lo’ de nou dos cops i al llarg dels darrers mesos han organitzat ‘gairebé cada dia de la setmana un punt d’informació a la cantonada del Banc’. ‘Des de l’agost hem traslladat les activitats a la Sucursal però avui ha arribat el moment de recuperar un espai que pertany al barri desde fa 5 anys. La solidaritat, l’autogestió i el suport mutu són el nostre camí per construir la Gràcia que volem”, afegeixen. El Banc Expropiat va ser desallotjat en tres ocasions el passat mes de juny –amb greus aldarulls durant dies-. A l’agost el col·lectiu va anunciar, amb un comunicat, que havia ocupat un nou espai al barri de Gràcia -la Sucursal- perquè el ‘projecte’ necessitava ‘un punt físic’ de reunió per a continuar ‘construint-nos’. Tanmateix, el col·lectiu assegurava llavors que es tractava d’un lloc provisional i no abandonava la idea de recuperar el seu local original: l’antiga oficina de Catalunya Caixa de la travessera de Gràcia.

Summary: Un grup de persones entra de nou al Banc Expropiat


Les Corts Valencianes han commemorat avui el Vint-i-cinc d’Abril, amb la mirada posada en un futur després de les eleccions del diumenge que estigui marcat pel treball ‘des de la paraula, el bon parlamentarisme, el consens i l’autogovern i defenent els drets dels més desfavorits’, en paraules del seu president, Enric Morera. Així ho ha afirmat en l’acte institucional en el qual s’ha entregat la Distinció Francesc de Vinatea a la Sindicatura de Comptes amb motiu del 600 aniversari de qui va ser el seu precursor, el Mestre Racional, encarregat del control dels comptes allà pel segle XV. Han acudit el president de la Generalitat, Ximo Puig, al costat dels consellers socialistes Vicent Soler (Hisenda), Gabriela Bravo (Justícia) i María José Salvador (Habitatge), així com Elena Cebrián (Medi ambient) per part de Compromís. Preguntat per les absències de la resta de consellers de la coalició, Puig i Morera han restat importància a aquesta qüestió en un context electoral com l’actual en el qual les agendes estan plenes. Morera ha recordat el significat del Vint-i-cinc d’Abril, efemèride que commemora la derrota en la batalla d’Almansa i la pèrdua dels furs, i ha posat en valor a Les Corts com a institució que representa al poble valencià i ha de ser ‘abanderada de l’orgull de ser i sentir-nos valencians’. ‘El nostre orgull és saber que som un poble amb molta història, amb molt recorregut i que les institucions actuals, adaptades als nous temps i als nous ordenaments jurídics i polítics, són les hereves d’aquelles institucions que en aquella època eren totalment modernes i avançades’. Enguany la commemoració és ‘una miqueta atípica’ a tres dies de les eleccions valencianes i ha aprofitat aquest final de legislatura per a fer balanç de la novena legislatura: ‘Si una paraula pot definir-la és la pluralitat, una pluralitat expressada en les urnes i traslladada a l’hemicicle’. Així, ha posat en valor aquests quatre anys de ‘treball, debats, discussions i també de consensos i concòrdia’ que s’ha traduït en 84 declaracions institucionals i més de 1.500 resolucions aprovades, a més d’aconseguir finalment la llum verda a la reforma de l’Estatut. Entre les qüestions pendents, ha destacat la recuperació efectiva del dret civil. Es tracta, precisament, d’una discriminació que té el seu origen en els Decrets de Nova Planta que van seguir al 25 d’abril de 1707. Després de reclamar un esforç per a acostar Les Corts a les poblacions més allunyades de València, reivindicar una inversió tecnològica per a millorar el senyal de televisió i agrair el treball del personal de la casa, Morera ha demanat disculpes si en algun moment no ha estat ‘a l’altura’ i ha donat les gràcies per l’honor i orgull d’haver sigut president. També ha tingut paraules de reconeixement cap a la Sindicatura de Comptes, hereva del Mestre Racional que en aquell Regne de València ‘pròsper i políticament organitzat’ es va crear per a controlar l’ús dels diners públics. Un treball ‘poc conegut i agraït’ Per la seva banda, el Síndic de Comptes, Vicent Cucarella, ha agraït la distinció com a forma de ‘realçar’ a una institució, que és ‘encara poc coneguda socialment’ i que exerceix un treball ‘poc agraït’. Ha remarcat que exerceixen de manera totalment independent el control extern de l’activitat del sector públic i ho fa de manera ‘rigorosa i imparcial’ des dels principis ètics ‘d’integritat, objectivitat i diligència’. Entre els seus àmbits d’especial interès que figuren en el seu pla d’acció 2018-2022, s’ha referit a la vigilància del compliment de la legalitat, la transparència i la lluita contra la corrupció, riscos en la contractació pública i en les ajudes, així com posar el focus en els problemes derivats de l’infrafinançament, la lluita contra el canvi climàtic i l’impacte en l’economia o la protecció de dades i les ciberamenaces en l’administració electrònica. Així, Cucarella ha explicat que en els pròxims temps els esforços de fiscalització se centraran en la transparència, la contractació, els serveis públics fonamentals, la ciberseguretat, la sostenibilitat mediambiental i augmentaran també les auditories operatives.

Summary: Les Corts commemoren un Vint-i-cinc d’Abril marcat per la campanya electoral


Un jove universitari que va patir una lesió cerebral després de patir una caiguda durant les protestes d’Hong Kong ha mort avui, segons ha informat el diari ‘South China Morning Post ‘. Chow Tsz Lok, un estudiant de 22 anys de la Universitat de Ciència i Tecnologia d’Hong Kong, va caure de la tercera a la segona planta d’un pàrquing a la ciutat de Tseung Kwan O, mentre la policia dispersava als manifestants amb gas lacrimogen. Lok ha estat en coma d’ençà de dilluns a l’Hospital Queen Elizabeth. L’estudiant ha estat sotmès a dues operacions, però les fonts citades pel diari han afirmat que no han ajudat a reduir el dany. La condició del jove va empitjorar ahir a la nit abans de patir una aturada cardíaca. L’hospital ha confirmat la mort de Lok a les 8.09 (hora local). El president de la Universitat de Ciència i Tecnologia de Hong Kong, Wei Shyy, va afirmar que condemnaria la violència policial si es descobria que es van violar les pautes durant l’enfrontament amb els manifestants la nit en la qual Lok va resultar ferit. Sempre es pot guanyar: sis lliçons imprescindibles d’Hong Kong

Summary: Un manifestant d’Hong Kong s’ha mort arran d’una caiguda durant les protestes


Els eurodiputats Carles Puigdemont i Toni Comín han revelat tots els correus electrònics que han enviat al president del Parlament Europeu, Antonio Tajani, al secretari general de l’eurocambra, Klaus Welle, i al president de la comissió d’afers legals de la cambra, Pavel Svoboda. ‘Negar-se a respondre no estalviarà una resposta de les autoritats judicials europees davant d’una greu violació de drets fonamentals que posa en risc els fonaments de la democràcia europea’, diuen en una nota de premsa. Guia de la manifestació del 2 de juliol a Estrasburg Expliquen que des del 14 de juny, data en què el BOE els va proclamar eurodiputats, han enviat quatre cartes a Tajani per a reivindicar els seus drets i immunitats i comunicant les irregularitats comeses per l’estat espanyol. Denuncien que la llista d’eurodiputats proclamats no s’ha fet arribar a l’eurocambra, com diu la normativa, i que s’ha substituït per una llista dels eurodiputats als quals se’ls va permetre jurar la constitució espanyola, un tràmit que col·lisiona amb el dret europeu. ‘Contràriament al que és el seu deure, el President del Parlament Europeu defuig la seva responsabilitat i actua com a president de part, a les ordres de certs partits polítics que li donen suport, i no pas com a president de tots els eurodiputats’, critiquen. L’advocat Simon Bekaert, de l’equip jurídic internacional, ha assegurat que hi ha ‘certes persones que manen a l’eurocambra que no estan actuant d’acord amb la llei europea’. Segons ell, tenen coneixement que hi ha forces del Parlament Europeu i la seva administració que ‘estan intentant impedir’ que tant Puigdemont com Comín ocupin els seus escons el 2 de juliol. Acudir o no a alguna instància internacional i l’estratègia legal, insisteix, dependrà ‘de com reaccioni o no reaccioni el Parlament Europeu’ a les missives enviades els darrers dies. En tot cas, assegura que si arriba el punt en què han d’acudir al tribunal de Luxemburg demanaran una ‘resolució ràpida’ perquè ‘és molt el que està en joc’. ‘No es tracta ja de Catalunya, de la independència, sinó un afer més gran: la legitimitat del Parlament Europeu com a institució i que hi ha gent intentant impedir els eurodiputats electes prendre el seu escó’, denuncia. Heus ací els correus i cartes de Puigdemont i Comín sense resposta.

Summary: Puigdemont i Comín publiquen tots els correus sense resposta de Tajani per les irregularitats de l’estat espanyol


L’Assemblea general extraordinària del FC Andorra ha decidit d’aprovar la compra del club pel grup Kosmos, propietat de Gerard Piqué, jugador del FC Barcelona. L’aprovació es va prendre ahir per unanimitat –només una abstenció i 206 vots a favor, molts d’ells delegats–, en una reunió on no hi havia cap representant de Kosmos. Encara falten moltes passes burocràtiques, però ahirva ja començar a entrenar el nou cos tècnic liderat per l’ex-jugador del FC Barcelona, Gabri García de la Torre i que tindrà com segon entrenador, l’ex-porter de l’equip blaugrana, Albert Jorquera. Kosmos liderarà el projecte a través d’una societat anònima esportiva emparada en la nova Llei de l’Esport andorrana i que encara no ha estat publicada en el BOPA (butlletí oficial del Principat d’Andorra). Quan es publiqui hauran de passar quinze dies abans no entri en vigor. Un cop es pugui formalitzar la compra, la societat anònima esportiva estarà liderada pel jove empresari andorrà, Francesc Destreé. La intenció de l’empresa de Piqué, explicada durant l’Assemblea General Extraordinària, serà aportar 300.000 euros anuals i liquidar el deute del club de 313.000 euros, i que podria arribar a ascendir a 600.000, ja que té dues causes judicials pendents. El futur que dibuixa l’acord Una de les clàusules del contracte preveu que el grup inversor no porti el club a un altre estat i que tingui com més jugadors andorrans, millors. També es vol recuperar l’equip base -ara està dirigida per la Federació Andorrana de Futbol- i crear un segon equip. L’objectiu del primer equip és ascendir a Tercera Divisió. Ara és a Segona catalana. ‘Volem una solució per al club i ens agrada perquè es tracta d’un projecte de país. Serà una societat andorrana amb diferents inversors i entre ells està Kosmos’, va dir Destreé. És previst que el club i Kosmos facin una conferència de premsa després de festes per explicar amb més detalls l’objectiu d’aquesta compra.

Summary: Gerard Piqué compra el FC Andorra


El líder de Podem, Pablo Iglesias, ha expressat avui al president del govern espanyol, Mariano Rajoy, el seu suport a la celebració d’un referèndum a Catalunya i al reconeixement de Catalunya com a ‘nació’, i ha rebutjat explícitament el ‘búnquer’ que pretenen formar PP, PSOE i Ciutadans per donar una resposta coordinada al procés sobiranista a Catalunya. Iglesias ha acusat el PP d’haver posat en perill la unitat d’Espanya actuant com una ‘fàbrica d’independentistes’, i ha plantejat un acord de país d’acord amb cinc garanties constitucionals que van des d’una reforma de la llei electoral i de la Justícia, al blindatge dels drets socials i al respecte al dret dels ciutadans a votar sobre el seu futur. Segons ha apuntat, davant els ‘fronts antisecessió‘, Podem ‘allarga la mà’ i pot esdevenir una ‘via de diàleg’ entre Catalunya i Espanya. ‘No és temps de fronts ni trinxeres, cal un nou acord constitucional’, ha afirmat. Rajoy i Iglesias s’han reunit a La Moncloa durant una hora i, segons ha explicat Iglesias, no s’han posat d’acord ‘en gairebé res’ del que han parlat. ‘He vingut a dir a Rajoy que considero que Catalunya és un repte per a Espanya però no l’únic, i no es pot parlar de Catalunya sense parlar d’Espanya’, ha dit Iglesias, que ha assegurat que ‘cal reconstruir un projecte d’Espanya que reconegui la diversitat i la pluriculturalitat‘. En roda de premsa a La Moncloa, Iglesias ha criticat durament ‘l’immobilisme’ del PP i l’estratègia del ‘búnquer’ que, al seu entendre, formen amb PSOE i C’s. Una ‘gran coalició’ que ‘no ajuda’. ‘No estem en temps de búnquers, sinó de bastir ponts i de diàleg’, ha dit. Segons ell, en un moment en què la convivència està trencada els pobles d’Espanya ‘estan cridats a fer un nou acord per una nova etapa’. ‘No hi ha hagut coincidència’ ni tan sols en el rebuig a la declaració de ruptura del parlament perquè tots dos han discutit de coses diferents. ‘Tenim un búnquer que no vol dialogar i nosaltres que estem disposats a dialogar amb tothom i que tenim un projecte per a Espanya i un projecte per a Catalunya’, ha sentenciat. També ha expressat el seu suport al dret a decidir. ‘Catalunya té dret a expressar-se votant i cal buscar un encaix constitucional perquè Catalunya sigui reconeguda com una nació dins d’Espanya’, ha dit, perquè ‘la diversitat és la força de la unitat’. ‘Espanya és més forta quan reconeix que és diversa, plurinacional, que té diferents identitats que formen part d’una grandesa que té per ser diferents’, ha reblat.

Summary: Iglesias transmet a Rajoy el seu rebuig al ‘búnquer’ immobilista i aposta per un referèndum a Catalunya


El Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) ha admès a tràmit la petició de recusació presentada pel president de la Generalitat, Quim Torra, contra el president d’aquest tribunal, Jesús María Barrientos, i la magistrada Mercedes Armas, dos dels tres magistrats que havien de jutjar-lo per presumpta desobediència. Segons una provisió del TSJC, la sala civil i penal accepta l’incident de recusació i ordena que, fins que no s’hagi resolt, Barrientos i Armas s’apartin de la causa. Així mateix, el tribunal suspèn la tramitació de la causa fins que no s’hagi resolt aquest incident de recusació, diu l’escrit. Segons que han explicat a VilaWeb fonts de la defensa, a partir d’ara la fiscalia i Vox tenen tres dies per a decidir si s’adhereixen a la recusació o no. L’endemà els dos recusats podrn presentar un informe de defensa i el magistrat instructor ho traslladarà a les altres parts. Un cop s’hagin pronunciat totes les parts, el jutge instructor tindrà dues opcions: inadmetre el tràmit o bé admetre’l. En aquest segons escenari l’expedient s’envia a tres magistrats del TSJC perquè resolguin si hi ha o no motiu de recusació. També pot ocórrer una altra cosa, i és que els dos magistrats, Barrientos i Armas, acceptin abstenir-se. Si s’admetés la recusació, haurien de designar un altre magistrat, però segurament serà en una altra data, perquè és difícil de trobar un altre jutge amb una agenda lliure pocs dies abans de la vista. Torra els va recusar per falta d’imparcialitat Torra va sol·licitar dilluns de recusar al president del TSJC per la seva ‘absoluta falta d’imparcialitat’ en el judici contra ell per presumpta desobediència en negar-se a retirar símbols en solidaritat amb presos polítics i exiliats d’edificis públics. En l’escrit, Torra va considerar que Barrientos ‘s’ha pronunciat pública i publicadament sobre aspectes que són essencials dins del que serà el debat fàctic i jurídic del present procediment’, i cita algunes de les seves manifestacions públiques. Entre elles, haver mostrat ‘preocupació’ per la situació de la política catalana i del procés sobiranista, i, segons assegura l’escrit, que s’hagi mostrat contrari als llaços grocs i que hagi defensat i avalat l’ordre de retirar-los d’edificis públics. Per a Torra, les declaracions de Barrientos demostren que té ‘una postura política diametralment oposada’ a ell, i l’expressa com a opinió sobre fets nuclears d’aquest procediment judicial, segons l’escrit consultat per Europa Press. ‘Ha rebutjat amb especial contundència totes les tesis sobre l’exhibició de símbols que tenen a veure amb la solidaritat i suport als presos polítics així com de banderes estelades, que serà precisament l’objecte del judici oral’, abunda el text. Així, assenyala que Barrientos s’ha pronunciat sobre els polítics presos, la suposada neutralitat dels espais públics, sobre llaços grocs, sobre la resolució de la Junta electoral espanyola i ‘la ideologia i posicionament polític de Torra, per la qual cosa és difícil imaginar una falta d’imparcialitat major’. El TSJC respon a Torra que està citat a les 9.30 hores El lletrat de l’administració de justícia de la Sala Civil i Penal del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) ha respost a la defensa Torra, que la citació del 25 i 26 de setembre és a les 9.30 hores a la primera planta del Palau de Justícia. La defensa del president havia presentat un escrit reclamant l’horari i el lloc del judici per desobediència contra Torra, perquè no hi constaven en la resolució que fixava la data de la vista.

Summary: El TSJC accepta a tràmit la recusació de Barrientos i Armas del judici a Torra i els n’aparta temporalment


L’Agència Tributària espanyola ha donat instruccions internes als treballadors perquè en aquesta campanya de recaptació no usin el català com a primera llengua quan rebin una trucada del contribuent. Concretament, l’ens del Ministeri d’Hisenda espanyol avisa en un comunicat que ‘només oferirem una llengua cooficial que no sigui el castellà si el contribuent insisteix a utilitzar aquesta opció’. D’entrada, afegeix la nota, ‘no l’oferirem mai’. La instrucció s’ha sabut gràcies a la denúncia d’un funcionari que la va rebre per la intranet de l’Agència Tributària i la Plataforma per la Llengua l’ha feta pública. L’any 2017 aquesta organització ja va denunciar que s’havia eliminat l’opció de ser atès en català en la línia d’atenció telefònica per a la campanya de la renda. Quan s’oferia l’opció de ser atès en català no es respectava. Dos anys més tard, la discriminació lingüística va encara més enllà: els treballadors de l’Agència Tributària han rebut ordres de no oferir mai el català en l’opció d’atendre en un idioma cooficial. La Plataforma, en diverses telefonades de comprovació, ha constatat que els operadors de la campanya de la renda han deixat clar que ‘no era possible derivar la telefonada a un departament que atengués en valencià’.

Summary: L’Agència Tributària adverteix els funcionaris de la renda que ‘no ofereixin mai atenció en català’ al contribuent


MADRID, 2 (EUROPA PRESS) El Defensor del Poble Europeu ha iniciat una investigació després d’haver rebut cinc queixes contra la Comissió Europea per l’Acord entre la Unió Europea i Turquia sobre refugiats. Dues de les protestes provenien de particulars i tres d’Organitzacions No Governamentals: El Comitè Espanyol d’Ajuda a Refugiats (CEAR), l’associació Women’s Link Worldwide i l’Associació Espanyola de Joves Advocats. Women’s Link Worldwide va presentar la queixa el passat 22 de juny per denunciar la falta d’una anàlisi de l’impacte que l’acord entre la comunitat i Turquia té sobre dones, nenes i nens que busquen refugi i que, segons la seva opinió, ‘suposa una violació del marc normatiu de la Unió Europea, així com dels seus principis i valors’. En l’escrit del Defensor del Poble Europeu, a què ha tingut accés Europa Press, al·lega que ‘la Comissió Europea no va portar a terme una avaluació de l’impacte que l’acord tindria sobre els Drets Humans, tot i les reclamacions del Consell d’Europa, les Nacions Unides i les ONG’. ‘Amb l’admissió d’aquesta queixa, la Defensora del Poble reconeix que existeixen arguments suficients per verificar si la Comissió Europea ha incorregut en una mala pràctica i que aquesta actuació pot violar el marc legal de la Unió Europea’, afirma la presidenta de Women’s Link, Viviana Waisman. Segons adverteix Women’s Link, l’Acord UE-Turquia està deixant dones, nenes i nens en unes condicions ‘extremadament precàries’ d’allotjament, alimentació, lavabo, il·luminació i seguretat. ‘Les dones embarassades no estan rebent tractament mèdic adequat i tampoc hi ha assistència mèdica per a nadons nounats i nens petits, que es troben exposats a múltiples malalties’, alerta. Aquestes condicions, segons afegeix l’organització, col·loquen a dones, nenes i nens en risc de patir violència i abusos sexuals, i els fa encara més vulnerables a les xarxes de trànsit i a les xarxes de tràfic d’éssers humans amb finalitats d’explotació sexual. A més, denuncia que la falta de personal, de traductors, d’advocats i advocades i l’escàs termini que hi ha per recórrer i apel·lar impedeix que el procediment d’asil es realitzi de manera individualitzada i es pugui aplicar una perspectiva de gènere i de drets de la infància.

Summary: El Defensor del Poble Europeu investiga l’acord entre la Unió Europea i Turquia sobre els refugiats


Avui a les set del vespre Cesk Freixas presentarà el seu nou disc, Proposta (DMusical, 2017), a l’Espai VilaWeb. Conversarà amb Lluís Llach i hi tocarà algunes de les seves noves cançons en format acústic. Proposta és el sisè disc d’aquest músic de Sant Pere de Riudebitlles, una obra que presenta noves maneres d’entendre les relacions de poder, amb un to reivindicatiu. A diferència del disc anterior, Protesta, ara les lletres de Freixas destil·len una crítica de caràcter constructiu, positiu i reflexiu. El treball s’estrenarà el dia 7 d’abril a l’Auditori de Girona. Freixas va començar la carrera musical l’any 2004 i ja ha fet sis discs i dos llibres i ha guanyat nou premis Enderrock. Més informació: Cesk Freixas: ‘La independència ens dóna la capacitat de començar de zero’ (entrevista arran del llançament del nou disc, 19-3-2017). Proposta a la Botiga de VilaWeb.

Summary: Cesk Freixas presenta amb Lluís Llach el seu nou disc a l’Espai VilaWeb


La Marga Esteve desitja d’ençà de fa dies que ‘s’acabi aquesta bogeria’. És la directora d’Infermeria de l’Hospital de la Santa Creu i Sant Pau de Barcelona. Per ella no hi ha confinament i gairebé ni compta les hores que dedica a la feina: ‘El volum de feina és tan gran que estàs connectat permanentment. Però estem molt ben organitzats i els professionals ho donen tot. I més. Tot plegat és una lliçó de vida’, ens diu, en una conversa telefònica. Fa dies que els hospitals catalans i d’arreu afronten una realitat dura: que els malalts terminals de coronavirus 2019 s’han de morir tots sols, allunyats de l’escalf dels familiars, per evitar el contagi. Però aquest hospital ha trobat la manera de posar remei a aquesta situació. Quan observen que un pacient es troba en fase terminal, permeten que almenys un familiar, protegit amb totes les mesures necessàries, es confini amb ell fins al final. Poden passar hores o dies, però s’evita la solitud en un moment com aquest. Hem parlat amb la responsable d’infermeria de l’hospital perquè ens expliqui com ho fan. —A l’Hospital de Sant Pau heu començat un pla perquè els terminals de coronavirus no es morin sols. Com ho feu? —A qualsevol malalt greu que està en el procés final de la vida li donem l’opció que un familiar seu es confini amb ell dins l’habitació. Això vol dir que està amb el pacient tot el dia. I a aquest familiar li fem el dinar, el sopar i té dret a tot el que necessiti fins que el seu familiar es mor. És com si el familiar també estigués ingressat. —Quants dies hi poden estar amb el malalt? —Depèn. Un dia, dos o tres, fins que s’acabi morint. I en alguns casos quatre dies o cinc. Van totalment protegits amb el material. I almenys poden tenir-hi un contacte proper. —Tot això a l’UCI? —No. Això en el que li diem les unitats, on hi ha els aïllaments. Hi ha els malalts que ja saps que es moriran i són al procés final de la vida. Confinem el familiar i que pugui estar-hi fins que es mori. A l’UCI hi tenim l’entrada restringida, excepte per als malalts terminals: hi pot entrar una persona i estar amb ella una estona. Per una altra banda, tenim tres unitats negatives de Covid-19, que també n’hi ha, perquè, és clar, l’hospital ha de continuar amb una dinàmica normalitzada de gent que s’opera. I aquests els tenim aïllats i hi permetem l’entrada d’un familiar al dia. —Com es va decidir de començar aquest pla? En molts altres hospitals no es fa i la gent està condemnada a morir tota sola. —Perquè ens preocupava molt precisament això, que la gent es morís tota sola. És molt trist. Llavors vam pensar que si la família hi estava disposada, posaríem a disposició un llit i que un familiar pogués estar amb el malalt fins al final. La gent ho agraeix molt. Tot i això, penseu que tenim molta gent aïllada tota sola. Que no necessàriament s’ha de morir, en absolut. Però saps la duresa d’estar dia rere dia tot sol, trobant-te malament, i a sobre sense ningú? —I per a aquests, què teniu pensat? —Mirem de de trobar sistemes de connexió amb la família. Ho hem de resoldre com sigui. Els tècnics informàtics intenten de resoldre-ho amb les pantalles que tenim a les habitacions, situades al costat del llit amb un braç articulat. Són pantalles que els metges i infermers utilitzem per a consultar l’historial del malalt. La idea és que ho puguem connectar amb el telèfon del malalt i que puguin veure’s amb els familiars. És que si no, l’únic contacte que tenen és el de les infermeres i els auxiliars. No en tenen cap més. Però bé, com que aquests se’n sortiran, no ens preocupen tant com els malalts terminals. —És cert que metges i infermers estan relativament acostumats a veure morir pacients, però aquesta situació és nova. Què canvia, pel que fa a la duresa? —Canvia tot. La pressió, la incertesa, no saber com evoluciona encara la malaltia, la gran quantitat de contagi que arriba a haver-hi… Els primers dies van ser especialment durs perquè no sabies a què t’enfrontaves. Ara penso que els professionals ens hi hem adaptat. Tots sabem que vivim una situació de molt risc i ens protegim. Les mesures estan molt més establertes i organitzades i per això, segurament, el personal està una mica més tranquil. Així i tot, hi ha un suport psicològic a disposició dels treballadors. —Què preocupa més? —Anar a casa. La gent té nens petits o gent gran a casa i això angoixa molt per la por d’encomanar el virus. Per això hem trobat aquest servei de suport. Algú amb qui puguem comentar els dubtes. I a banda, la pressió, que és molt alta. Però ens hi anem adaptant; a mesura que passen els dies ens hi anem acostumant. —Quin punt de consciència tenen els malalts terminals? —Hi ha de tot. N’hi ha que estan inconscients perquè els han intubat, i hi ha gent que està més tranquil·la i esperant que li arribi el moment. El dol també el treballem molt. És important que s’accepti que això s’acaba. Es treballa parlant molt amb ells. Demanem: ‘Tens por de morir-te?’. És important de parlar clar, perquè si no… Hi ha gent que no en vol saber res i ja ho veus. Però n’hi ha que et demanen: ‘Això és el final?’ I tu els has de dir que sí… És important d’acompanyar-los en aquesta fase. Hem de poder parlar perquè si no sembla un tema tabú. La part emocional és la més dura de totes… —Ara mateix teniu tot el material que necessiteu? —No ens ha faltat mai material. Però passa que se n’ha de fer un bon ús. A vegades quan la gent es posa nerviosa en fa servir més que no cal. També hem hagut de fer un procés d’aprenentatge, informar-nos per a què cal cada cosa. No perquè et canviïs més et protegeixes més… Els professionals tenim allò que necessitem, ara, sense tenir-ne de sobres.

Summary: Marga Esteve: ‘Hi ha persones que et demanen: “Això és el final?” I els has de dir que sí’


El portaveu de Compromís en el congrés espanyol, Joan Baldoví, ha comparat avui el fallit magatzem de gas instal·lat enfront de les costes de Vinaròs (Baix Maestrat) amb el projecte d’ampliació de l’Autoritat Portuària de València (APV) adjudicat al grup navilier MSC. Després que el ministre de Foment espanyol, José Luis Ábalos, assegurés aquest 9 d’Octubre que el govern espanyol farà el que hagi de fer des del punt de vista legal, Baldoví ha criticat que ‘Ábalos vulga fer un trage a mesura a una gran empresa en un espai que hauria de ser de tots els valencians i valencianes’. ‘Els valencians estem escarmentats de les infraestructures que es fan de pressa i malament’, ha subratllat en un comunicat, destacant que el ministre rebutgi una nova declaració d’impacte ambiental (DIA) prèvia a l’ampliació – per a substituir la vigent del 2007 pels canvis en el projecte – perquè ‘podria tardar anys’. En aquest context, Baldoví ha urgit al fet que ‘Ábalos i el PSOE recapaciten i tornen a les seves posicions del 2007, quan es van posicionar contra aquest mateix projecte’. Però, sobretot, que ‘finalment s’imposi el sentit comú en un projecte que necessàriament ha de complir unes mínimes garanties legals i mediambientals’.

Summary: Baldoví: ‘El PSOE no ha après res de Castor si vol ampliar el port de València’


Les eleccions municipals de diumenge van deixar, o més ben dit, van mantenir, un panorama fragmentat a la ciutat de Barcelona, amb sis partits representats al consistori i cap no va superar els deu regidors. Cap pacte de dos partits no arriba a la majoria absoluta. Per tant, les opcions del nou batlle o batllessa són governar en minoria, com van fer Ada Colau i Xavier Trias, o cercar aliances per a arribar a la majoria i tenir un govern estable. En aquest punt es troba ara la gran lluita pel control de Barcelona. Si la nit de les eleccions la victòria de Maragall era reconeguda per Ada Colau i les negociacions gairebé semblaven un tràmit abans d’arribar a la batllia, amb el pas dels dies la situació s’ha capgirat. Sobretot gràcies a un nom, Manuel Valls. Que Ada Colau pogués arribar a ser batllessa amb els vots ‘gratuïts’ de Manuel Valls, que diu que ho fa per evitar que hi hagi un batlle independentista, era una situació poc imaginable abans de les eleccions. ‘Hi ha oligopolis i alguns poders fàctics que no estaven ni estan contents amb nosaltres i han anat a cercar un candidat a França perquè no en trobaven aquí’, deia Colau de Valls en una entrevista a Público. I l’ex-primer ministre francès, durant la campanya, havia dit i redit que la batllessa havia facilitat l’assalt independentista a Barcelona. Ambdós candidats s’havien descartat mútuament. Ada Colau (durant la campanya): "Con Rivera NO y con Valls tampoco". pic.twitter.com/j72jBvRCup — Miquel Strubell fill 🎗 (@miquelstrubell) May 28, 2019 Manuel Valls (23/05/19): "Voleu fer fora Colau? Voteu Valls". pic.twitter.com/cM7xRe4i5h — Miquel Strubell fill 🎗 (@miquelstrubell) May 29, 2019 Però dilluns al matí, mentre les tertúlies de ràdio i televisió analitzaven els resultats de la nit abans, l’entorn dels comuns va moure’s per anunciar que no cediria tan fàcilment i Colau no estava disposada a perdre la batllia. Això sí, calia recórrer als vots de Valls, que abans de les eleccions Barcelona en Comú situava als antípodes del seu projecte de ciutat. Entre els qui fan circular aquesta teoria amb més força hi ha Raimundo Viejo, ex-diputat d’En Comú Podem. I també, des d’un primer moment, Joaquim Coll, fundador de Societat Civil Catalana. Per xarxes, des de l’entorn dels comuns, circula la idea de fer alcalde al sociòleg Joan Subirats, num. 2 de @AdaColau amb els vots @socialistes_cat i de @manuelvalls en primera votació. Difícil però potser no impossible. — Joaquim Coll (@joaquimcoll) May 27, 2019 Creo que la interpretación más convincente es que hay una mayoría en Barcelona progresista, de 18 concejalías, que no quiere una alcaldía procesista. Y en ese punto, ni que sea solo ese, concuerdan con Valls. Algo que justificaría su abstención y/o apoyo de investidura 4/8 — Raimundo Viejo Viñas (@_mundus) May 27, 2019 Sectors de Barcelona en Comú argumenten que la diferència de cinc mil vots amb Maragall no pot malmetre el projecte de ciutat que va començar fa quatre anys, i que Manuel Valls no és sinó un mal menor per continuar-lo. Aquesta justificació troba aliats en l’entorn mediàtic i polític, que de dilluns ençà s’han multiplicat per avalar aquesta via. Primer va ser Miquel Iceta, que va dir estar disposat a fer mans i mànigues per evitar que l’independentisme governés; després Colau, que no va negar la via Valls i va assegurar que no excloïa ‘cap persona’; i finalment el candidat de Ciutadans, ahir, que va tancar el cercle i va assegurar que donaria suport a un candidat no independentista, que no hi posaria ‘cap condició’. El suport mediàtic Sigui com sigui, molts analistes aplaudeixen el gest de Valls ‘per haver ensenyat a Rivera que a vegades cal arriscar-se al servei de la fonamental: ni Vox ni un batlle que tingui com a primer missatge postelectoral que Barcelona és independentista’, com escrivia Antonio Franco a El Periódico. També a La Vanguardia, el director adjunt, Enric Juliana, assenyalava ahir en un article que l’oferiment de Valls a Colau és una bona jugada per a allunyar-se de la línia de Ciutadans: ‘Valls, que sap llegir la política europea, ha decidit d’emancipar-se de Rivera, que acabarà lligat a Vox a Madrid. El seu moviment encaixa amb l’esquema de Timmermans: “Una majoria europea que vagi de Macron a Tsipras’. De Macron a Ada Colau.” O Julia Otero, que també ho aprova. Pues @manuelvalls e @ierrejon están dando una lección de lo que debiera ser la política. Harían bien otros en tomar nota. — Julia Otero (@julia_otero) May 30, 2019 I una ex-dirigent d’ICV, Eulàlia Vintró, que ahir va escriure un article on demanava a Colau de no deixar passar l’oferiment de Valls. ‘Colau i els comuns tenen la responsabilitat de no trair els seus votants i això implica mirar de dur a terme el seu programa, continuar moltes de les actuacions iniciades . No haurien de consentir que la independència hi passi per sobre i l’anul·li.’ La via Valls també ha estat aplaudida a la xarxa per personatges de renom. El director cinematogràfic Juan Antonio Bayona va publicar un piulet en què deia que no entendria que Colau no recollís ‘el suport sense condicions de Valls per a continuar la seva tasca a l’ajuntament’. Aquest piulet va tenir un ressò molt ampli i fins i tot Jordi Évole va aplaudir el gest: ‘Tal com estan les coses, és molt valent publicar una piulada com aquesta, ara que el que s’estila és callar pel que et pugui caure.’ Tal y como están las cosas, es muy valiente publicar un tuit como este, cuando lo que se lleva es callarse por la que te pueda caer. https://t.co/b5UpyxTlAN — Jordi Évole (@jordievole) May 29, 2019 Manuel Valls intenta reciclar-se a Barcelona després d’haver fracassat a França

Summary: La via Valls o com emblanquir el passat de l’ex-primer ministre francès