Lector, bon lector, Biel Mesquida ens fa un regal, que us presentem d’entrada. Sentiu la seva lectura, la seva veu, la seva paraula, el seu prec. Ens ofereix sencera la prosa poètica ‘Per dir molt fluixet’ en vídeo, que forma part del nou llibre ‘Trèmolo’ (Empúries). I dit això, i escoltat i sentit, tot cau a raig. Perquè la trobada amb Biel Mesquida va ser torrencial. Quan l’escriptor se sent content, enfila una paraula rere una altra, una idea rere una altra, i no s’atura. I és fèrtil i vivaç. Biel Mesquida acaba de publicar ‘Trèmolo’, un llibre de relats, de proses, de veus del jo. N’aplega una cinquantena. I aquestes veus han connectat amb lectors d’una generació més jove, lectors exigents i apassionats, i això ha portat Mesquida a un estadi d’eufòria. De manera que el deixem parlar, que sempre se n’aprèn. I després li fem una petició: que ens comenti alguns dels pòrtics que ha elaborat per a cada prosa. Pòrtics que es poden llegir en horitzontal com si fossin un assaig fragmentat. Donem-li la paraula: «Aquest llibre neix de tres quaderns que he anat treballant en paral·lel: el dels relats del Diari de Mallorca, els del bloc ‘Plagueta de bord’ de VilaWeb i els d’un quadern inèdit que també escric. En aquests tres quaderns, des del 2012, hi vaig treballar sobre un territori molt acotat, que era el ‘jo’. El ‘jo’ com a individu que confessa, com a veu. El 2014 tenia 600 pàgines de material i era el moment de fer-ne una construcció. Vaig treure’n unes 200 pàgines i quan l’original en tenia 400, l’editor Josep Lluch es va oferir a fer-me de ‘éditor’. I ell va deixar el llibre en unes 250 pàgines. Em vaig passar un munt de mesos reescrivint aquestes pàgines, que van acabar en unes 280, que són les que té el llibre. En aquest procés vaig adonar-me que era un llibre de veus, veus de la paraula dita. Són formes breus, OLNIs els anomeno (Objectes Literaris No Identificats). En aquests OLNIs també hi ha la voluntat d’oferir una matèria poètica, que és la que impregna la meva escriptura i la voluntat d’ajustar el contar i el cantar. Perquè la veu sempre té música. Jo explico que vaig de la monofonia a la polifonia i un lector va qualificar el llibre de simfònica de veus. Una altra cosa que m’ha il·luminat: que la música i el sentit de text (de les coses que hi passen) es fessin una sola cosa. Que el lector senti i també escolti. Les veus s’escolten. Jo al lector li deman dues coses: lentitud (necessària per la condensació que tenen aquestes veus) i també li deman que llegeixi en veu alta i a soles. Com si fos un llibre sagrat. La literatura és la força més sagrada, literalment i en tots els sentits.» Biel Mesquida ha inaugurat una nova manera de fer promoció literària: ha fet una ronda per algunes de les llibreries més inquietes del país. Durant deu dies ha presentat ‘Trèmolo’ a la llibreria Saltamartí de Badalona, Dòria de Mataró, la Temerària de Terrassa, la 22 de Girona, la Cultural de Vilafranca i la Calders, amb el restaurant Idò Balear i la gent de Paper de Vidre a Barcelona. I ho ha fet acompanyat de joves que van cap a la maduresa, que han llegit el seu llibre amb intenció, i han gaudit explicant la seva lectura de ‘Trèmolo’: Eduard Escoffet, Esteve Plantada, Jaume C. Pons Alorda, Sebastià Portell, Jordi Nopca, Susanna Rafart. I ens comenta Mesquida excitat: ‘Tots aquests joves estan entusiasmats amb ‘Trèmolo’ i amb la meva escriptura. I el que valoren és la veu pròpia que he aconseguit. I es fan les seves teories: diuen que ‘Trèmolo’ connecta amb ‘L’adolescent de sal’, per exemple. Que aquests lectors connectin amb la meva literatura m’és un estímul total, té molt de sentit i vibra. També m’han dit que mentre que a ‘Acrollam’ em mirava les coses des de dalt, des d’una posició externa, a ‘Trèmolo’ he anat cap a l’interior dels personatges. També em parlen dels paisatges morals o ambientals, que formen part de la matèria que vaig mostrant.’ I en aquest punt, obre un altre camí: ‘La bona literatura és matèria de paisatge, per a mi. Sempre que contam, sempre que escrivim, descrivim. Escriure és descriure. Desfer el llenguatge, tensar-lo, donar i tornar a estirar el llenguatge, fer que vibri, igual que fem amb l’orgue, que vibri i et mostri un poc l’invisible. Vull ser recercador de l’invisible, posar la lent del llenguatge que augmenta els versos que no es conten. Jo som com resos d’antiherois, de gent anònima, sense cap grandesa. Són aquestes històries les que amplific, perquè amb el llenguatge pots mostrar la grandesa d’aquestes veus vives, tot i que desolades. Perquè són vives t’interroguen i t’obliguen quasi a escoltar-les. Poden ser insuportables o atractives, però sempre serà una llengua plena d’hams, que et fan sentir aquest cervell tremolant, l’acció que fan les veus: cervelltremolen.’ I després d’aquesta torrentada d’idees entrellaçades, proposem a Biel Mesquida una mena de joc: a ‘Trèmolo’ cada relat va encapçalat per un paràgraf en cursiva dedicat al fet d’escriure. Biel Mesquida ens mostra allò que per ell és l’ofici d’escriptor des de tots els vessants possibles. Hem triat onze d’aquests fragments assagístics i li demanem que els comenti, que els expliqui, que els ampliï. Heus-ne ací el resultat: 1. Prem sobre la tecla de «lectura». Més que escriure m’agrada compondre. Podria dir fins i tot que la història –que és la darrera cosa que m’interessa del conte– la puc baratar en funció del muntatge. Voldria privilegiar els efectes del muntatge, alguna cosa que és matèria de poesia, en contra del relat. Quan començ a escriure preveig un clima, una atmosfera, una forma. «En aquesta interlocució amb el lector li mostr les meves cartes claríssimes: la història, l’argument, no és el bessó del meu escrit. Faig un muntatge de llenguatges i fuig del que pot representar una contarella tradicional. Hi vaig en contra. Perquè hi ha matèria de poesia: un clima, un espai, una forma. Cerc una forma.» 2. A l’arrel de l’alè, a l’origen de les imatges, a l’aiguavés del cant, hi ha una transacció secreta, una veu que respon a una altra veu. L’estil no és una tècnica, és una visió! «Hi ha una contundència, en aquesta definició: ‘L’estil no és una tècnica, és una visió.’ L’escriptor és un visionari, té uns miradors altíssims i davall terra. L’escriptor és el senyor dels miradors.» 3. El meu ideal poètic i literari és la senzillesa. Vull tornar a les coses essencials, l’aigua i el pa, la sal, un gerro, el color d’una paret esboldregada, unes roses… «Hi ha un cant a la senzillesa. És com declarar una manera d’arribar a la senzillesa: treure greix retòric, palla inservible. Hem de donar la lletra pura. La substància ha de ser essencial. Per això pos coses essencials: el pa, l’aigua, la sal…» 4. L’art del conte suposa esquematitzar un univers en un espai limitat: l’economia dels mitjans s’ha de posar al servei de l’eficàcia dels efectes. La mà n’ha de saber molt de la mecànica rellotgera, de l’exactesa. «M’atribueixen una falsa facilitat. Jo sóc tosc. Em sent com un artesà. I esquematitzar és aquesta feina artesana. I faig servir la metàfora rellotgera, perquè les veus volen fixar el pas del temps, volen fixar el moment perpetu. I la feina meva és que això quedi una mica desenfocat, crear veus com ombres tremoloses. Intent ser com un d’aquells caçadors que caça al vol i no deixa la peça morta. Vull ser caçador que caça enfilat, perquè deixa la peça viva, no pas un caçador d’escopeta, que mata la peça.» 5. No llegim mai un llibre. Ens llegim a través dels llibres per descobrir-nos. El llibre, de vegades ens diu «tu», ens parla, i ens recorda fins a quin punt tenim necessitat dels altres per revelar-nos a nosaltres mateixos. Estrangers de nosaltres mateixos, i si tenim alguna noció de qui som és gràcies a la visió que tenim de l’interior dels ulls dels altres. «El llibre ens llegeix. Les veus ens interpel·len, ens parlen, ens agafen i diuen que l’altre, l’estranger d’un mateix, et pot dir el jo. Només si saps veure aquest jo que parla et podràs conèixer un poc. La literatura ens ajuda a saber qui som, què desitjam, quina moral tenim. Ens ajuda a viure.» 6. En una època d’apoteosi dels fats i dels titamolls, dels lloccomuners i dels panxacontents, la feina de l’escriptor es resumeix en una acció sens fi: ressensibilitzar la llengua, tensar-la, vivificar-la, fer-la enravenar. Per això cal enfonsar-se en el sistema nerviós, en l’emoció, i restar-hi fins al final. La feina consisteix a imprimir al llenguatge parlat una certa deformació, de tal manera que un cop escrit el lector senti que l’escriptor li parla a l’orella. Ho repetesc: ressensibilitzar la llengua, fer que bategui més que no ressoni: una feina inacabable. «Li cont al lector la feina inacabable perquè la llengua morta reviscoli. I això no s’atura mai. És una feina constant. És la feina de l’escriptor: vivificar la llengua, vivificar-se.» 7. Podria ser que les coses de debò i les coses de somni s’haguessin barrejat i no pogués arribar a destriar quines eren les de debò i quines les de somni? Així m’imagín la substància de la literatura. «Un lector em va demanar quin horari feia. Li vaig dir que escric sempre: quan dorm, quan llegesc, quan passeig… A vegades record algunes històries de l’inconscient que em fan escriguera. L’escriptor de veritat no té vacances, escriu sempre.» 8. En aquell temps vaig aprendre que hi havia dues castes d’escriptura: la que un escriu i la que ens escriu. La que ens escriu és perillosa. Anam allà on no volem anar. Miram on no voldríem mirar. El gran esforç per recollir la pols del sentit en el buit de la paraula és un recomençament continu. « Quan jo escric, escric més coses de les que escric. Són com tremolors dobles: el primer l’escric i el segon queda reflectit, és el que m’escriu a mi sense jo ser-ne conscient. És el plus de la llengua, que li dóna aquella infinitud, els ecos, les coses que continuen ressonant, fent forat.» 9. Per produir un bon conte cal, segons Maupassant, concentrar les tres qualitats que fan l’escriptor: la imaginació, l’observació i el color. Amb la imaginació refà el món com vol; amb l’observació ens diu el més enllà de les coses i, finalment, el color és, alhora, estil, troballa, força d’adhesió i aquesta capacitat de penetrar els dedins d’uns éssers dels quals ens mostra els defores. «Maupassant és un dels meus grans mestres. Devia tenir molta facilitat contera, perquè les seves històries són arrabassadores, fèrtils, molt belles. Això que diu és molt analític. La imaginació li permet de crear el seu món i refer-lo. L’observació és importantíssima, perquè és aquest territori de fer un màster de visions, d’allò que no mira ningú, oblidat, convertit en fems, allunyat de les rutines. Allò que es troba davall d’aquesta capa opaca que és la rutina. I aquesta observació permet a l’escriptor d’anar més enllà de les accions més humanes i rutinàries. I el color, per jo, és l’estat de gràcia, la troballa, la capacitat de penetrar dins unes veus que mostren la imatge, la vibració. Entres dins la veu. Caus dins el pou de la veu, que és on la veu es converteix en una polifonia o en una monofonia, depèn. La força de seducció, d’impregnació, són els colors, són en el meu cas les veus que et fan sentir.» 10. Em sent escriptor a totes hores: en la meva relació amb la vida domèstica del món, en els meus afectes més senzills, en els meus problemes i obsessions, en els meus somnis més clars o oblidats, en les mil i una coses que em passen tot el sant dia. I amb tot això tenc el mateix punt de vista que treballaré amb la ploma a la mà. «Torna a ser un cant a l’escriptor de totes hores. La meva vida, les meves estimacions i afectes, preocupacions i desitjos, somnis, tot allò que em passa, té el mateix punt de vista que treballaré amb la ploma a la mà. ‘Trèmolo’ c’est moi.» Final: Voldria escriure un objecte literari no identificat, un OLNI, que fos viu, seductor, bategant i, of course, un fracàs editorial. «Escric perquè tinc un petit nombre de lectors. Tot i que jo sóc sobretot un lector professional i un escriptor amateur. Però si jo sabés que el que escric no valgués res, no escriuria, perquè em du molta feina. I aquest petit nombre de lectors els he volgut ampliar. Sempre m’he obert als lectors. Fa quaranta anys que escric als diaris, per disciplina també. Per això fa tants anys que escric i encara tenc escriguera, per aquest joc entre el lector i jo i jo i l’escriptor. Potser m’hauria agradat tenir una experiència crítica més àmplia. Escriptors com jo encara no han entrat a la universitat com a matèria d’estudi. I això és una vergonya. Perquè un lector que fa una lectura aprofundida de la meva obra em mostra coses, em permet d’aprendre coses i em condiciona i m’estimula en les obres que vindran. La meva escriptura no és tan complicada, tan embullada. Però jo deman un lector viu, cocreador. Si per gust no em llegeixes, no em llegeixis. L’OLNI va per aquí també. Però jo no em trob mai sol al món, em sent agermanat amb aquells que fan coses com les meves: agermanat amb Foix, Rodoreda, Sagan, Pascal Quignard, Cabrera Infante, Mathias Enard… Em trob agermanat amb molts d’escriptors que troben aquesta força de la literatura de les mil formes possibles. Les formes clàssiques les hem de fer de bell nou, les hem de reconstruir. Sempre hi ha aquesta força de ficar el nou dins el vell.»

Summary: Biel Mesquida: ‘La literatura és la força més sagrada, literalment i en tots els sentits’


El consell de ministres espanyol ha aprovat de recórrer al Tribunal Constitucional contra la reprovació del parlament a Felipe VI, segons que ha anunciat la portaveu del govern espanyol, Isabel Celaá. La decisió, l’han presa tot i l’opinió desfavorable del consell d’estat, que s’ha mostrat contrari a aquesta mesura perquè, segons diu, el debat polític ‘no està subjecte a límits materials que impedeixin manifestar opinions contràries a la constitució’. Tanmateix, com que l’opinió del consell d’estat només és consultiva, el govern espanyol ha pogut aprovar la mesura. ‘És un nou intent del Parlament de Catalunya d’obrir un procés unilateral que desemboqui en la proclamació d’una república. Tampoc no entenem que sigui admissible l’intent d’abolició de la monarquia i un atac a la figura del rei’, ha dit Celaá. El parlament va aprovar una proposta de resolució que rebutja i condemna el posicionament de Felipe VI ‘i la seva intervenció en el conflicte català’, a més de la ‘justificació de la violència’ durant el seu discurs del 3 d’octubre després de les càrregues policials del primer d’octubre. El punt es va aprovar amb els vots de JxCat, ERC i els comuns i l’abstenció de la CUP. Els mateixos grups també van aprovar de refermar el compromís amb els valors republicans i ‘optar per l’abolició d’una institució caduca i antidemocràtica com la monarquia’.

Summary: El govern espanyol recorre al TC contra la reprovació a Felipe VI tot i la negativa del consell d’estat


El candidat de Més per Mallorca a la presidència del govern, Miquel Ensenyat, ha assegurat aquest avui que el seu partit impulsarà la creació d’un registre de lobbys de pressió per tal de ‘regular la seva tasca i la seva incidència política’. Ensenyat ha explicat la proposta com un dels eixos essencials de feina en matèria de bon govern i regeneració democràtica per a la formació. Ensenyat s’ha compromès també a impulsar els pressuposts participatius, ‘a donar-los continuïtat i a anar-los augmentat’. ‘En definitiva, si és la ciutadania qui participa en la presa de les decisions i si limitam el poder dels grans interessos que representen els lobbys, tendrem una democràcia més sana al servei del 99% de la població i no de l’1% més poderós’, ha conclòs el candidat. La número dos de la formació al parlament, Fina Santiago ha denunciat que ‘els que hem estat a la primera línia de la feina institucional hem patit moltes pressions perquè aquesta terra no comptàs amb algunes de les polítiques valentes i pioneres que hem desenvolupat’ i ha citat alguns casos com, per exemple, l’actuació els lobbys contra la regulació del lloguer vacacional, l’impost de turisme sostenible, la prohibició dels plàstics d’un sol ús o la venda de vehicles dièsel.

Summary: Més vol fer un registre dels grups de pressió que han amenaçat durant la legislatura


Grífols ha anunciat avui que ha arribat a un acord amb diverses autoritats dels Estats Units per desenvolupar un tractament per combatre directament el coronavirus 2019. A través d’un comunicat, ha dit que treballarà amb l’Autoritat Estatunidenca d’Investigació Biomèdica Avançada (BARDA), l’Agència del Medicament dels Estats Units (FDA) i més organismes federals per recollir plasma de pacients recuperats de la Covid-19 amb l’objectiu de produir immunoglobulines hiperimmunes al virus. L’acord també contempla el desenvolupament dels estudis pre-clínics i clínics necessaris per a determinar l’eficàcia de la teràpia. ‘La companyia posarà a disposició del projecte la xarxa de centres de donació aprovats per l’FDA, examinarà i identificarà els donants i processarà el plasma per produir anticossos hiperimmunes a les instal·lacions especialment dissenyades i aïllades per a malalties infecciones als Estats Units’, ha dit Grífols. A més a més, la multinacional treballa en un assaig clínic a l’estat espanyol amb plasma inactivat per blau de metilè de pacients curats del coronavirus 19. També treballa per desenvolupar un mètode de diagnòstic basat en tecnologia pròpia per a detectar el virus de forma més acurada que els mètodes actuals. Segons Grífols, cada equip dissenyat permetrà d’analitzar més de mil mostres diàries. És possible que els resultats siguin disponibles les setmanes vinents.

Summary: Grífols acorda amb els EUA de desenvolupar un tractament per a combatre específicament el coronavirus 19


La Botiga de VilaWeb estarà oberta aquest dissabte, amb motiu de les vacances de Nadal. Està situada a l’edifici de la redacció, al carrer Ferlandina 43 de Barcelona, on trobareu tot de productes de regal, que van des dels llibres a la gastronomia, des d’objectes com rellotges o tèxtil fins a calendaris o joguines. Tots els productes de la Botiga també els podeu comprar directament per internet des d’aquesta pàgina i us els enviarem a casa. L’horari especial de Nadal és el següent: d’11.00 a 14.00 i de 16.30 a 20.30.

Summary: La Botiga de VilaWeb obre aquest dissabte


La NASA ha tornat a despertar una gran expectació a tot el món per un anunci que farà avui. A les set del vespre, hora nostra, l’agència espacial nord-americana oferirà una conferència de premsa que es podrà seguir en directe i que servirà ‘per a anunciar noves troballes sobre planetes que orbiten estrelles més enllà del nostre sol’, és a dir, sobre exoplanetes. Els responsables i astrònoms que participaran en la conferència de premsa presentaran el resultat d’una investigació que serà publicada a la revista Nature, de la qual no se sap cap detall. Això ha desvetllat un interès enorme més enllà de la comunitat científica i s’han començat a fer tot d’especulacions. Quin pot ser aquest descobriment sobre exoplanetes? És ben probable que tingui a veure amb exoplanetes de característiques semblants a la Terra. D’exoplanetes, se n’han descoberts molts, centenars, la majoria gegants gasosos, com ara Júpiter, però també se n’han detectats molts que són rocosos, no pas gaire diferents de la Terra, Venus o Mart. Una altra cosa és determinar si en aquests planetes hi pot haver vida. Quant a això, la troballa més sorprenent d’aquests últims temps en exoplanetes fou la confirmació de l’existència d’un planeta semblant a la Terra orbitant l’estrella més acostada al nostre sistema solar, Pròxima Centaure. No es descarta que aquest planeta, batejat amb el nom de Pròxima B, pugui tenir vida. L’equip que va fer aquest descobriment és encapçalat per un astrofísic català, Guillem Anglada-Escudé, que en aquesta entrevista recent a VilaWeb parlava de la seva tasca investigadora en exoplanetes i de les possibilitats que hi hagi vida. Podreu seguir en directe ací des de les 19.00 la conferència de premsa: Més informació: Ignasi Ribas: ‘La vida extraterrestre podria ser relativament fàcil de trobar’ (4-9-2016)

Summary: Gran expectació per l’anunci que farà avui la NASA sobre mons que orbiten estrelles llunyanes


VALÈNCIA, 11 (EUROPA PRESS) El fins ara eurodiputat valencià Jordi Sebastià (Compromís) ha deixat el seu escó al parlament Europeu a favor de Florent Marcellesi (Equo), complint així el pacte assolit dins de l’agrupació política Primavera Europea, nom de la coalició amb la qual es van presentar els dos partits a les eleccions europees de 2014. Marcellesi ha acatat la Constitució davant de la Junta Electoral Central baix el jurament de defensar els drets de les persones i el nostre entorn. “Acate la constitució per a defensar els drets de les persones dins dels límits del planeta, respectant la resta d’éssers vius”, ha dit. “És temps de crisi a Europa i Espanya. Davant de l’auge de l’extrema dreta i la mort lenta de la socialdemocràcia, el nostre país i el nostre continent demanden alternatives. En este context, l’ecologia política és més que mai útil i necessària en la construcció d’una visió alternativa, creïble i il·lusionant amb la qual assentar un model just, ecològic i sostenible”, ha afegit el nou eurodiputat.

Summary: Jordi Sebastià (Compromís) deixa de ser eurodiputat i cedix l’escó a Equo en compliment del pacte de Primavera


La consellera de presidència i portaveu del Govern, Neus Munté, s’ha mostrat oberta a debatre amb la CUP sobre la possibilitat d’incorporar un referèndum unilateral d’independència (RUI) en el full de ruta independentista, però no a incloure una partida en el pressupost per finançar-lo. ‘En l’elaboració del pressupost s’han de tenir, de moment, altres prioritats. Això no significa que el full de ruta no pugui ser millorat i ampliat’. En una entrevista a Europa Press, ha assegurat que estan disposats a tenir converses sobre sense límits per a incorporar millores en el full de ruta, però ha demanat ser rigorosos davant de qualsevol canvi perquè tot element que s’incorpori ha de tenir un component democràtic, generar amplis consensos, seguretat jurídica i ser homologable des d’un punt de vista internacional. ‘Se’m fa difícil pensar que el pressupost pugui preveure tots i cadascun dels instruments i elements que van sorgint en el debat polític’, ha sostingut la també vice-presidenta del PDC. Segons Munté, els comptes del 2017 -com, segons la seva opinió, ja feien els que els anticapitalistes van bloquejar per a aquest any-, han de cobrir el compromís adquirit per JxSí i la CUP per avançar cap a la independència però també respondre a les necessitats diàries dels ciutadans. A més del RUI, ha afegit, en una negociació poden posar-se altres elements sobre la taula per part de les entitats sobiranistes, els partits i el mateix Govern: ‘Volem que el full de ruta avanci amb seguretat, amb instruments 100% democràtics. Hem d’analitzar si el RUI compleix aquests requisits i ho podem preveure així com altres propostes que puguin sorgir’. Així, després de preguntar-li pel termini de 18 mesos que preveu el full de ruta, ha reconegut que és una altra de les possibles qüestions a debatre, destacant que és un bon moment per analitzar en què s’ha avançat i què queda per fer, entre altres qüestions. ‘Reduir no es poden reduir, però tampoc cal allargar-lo respecte als terminis inicialment previstos. El que calgui per culminar bé el procés’, ha reclamat. Els riscos del RUI Malgrat assegurar que el referèndum unilateral no seria un nou 9-N, ha concretat que el procés participatiu del 2014 dóna pistes de la complexitat d’implementar-lo, per la qual cosa ha fet una crida a estudiar-lo ‘amb molta cura i discreció’. I ha afegit: ‘Els riscos hi són i els assumim. Alguns poden parlar d’això molt de prop i altres parlen però no els toca tan de prop’.

Summary: Munté s’obre a debatre amb la CUP sobre el RUI però no a finançar-lo en el pressupost


El president Carles Puigdemont s’ha reunit amb els membres de la candidatura guanyadora a la Cambra de Comerç de Barcelona, Eines de País, a Waterloo, segons que ha informat el Consell per la República Catalana a les xarxes socials. Entre els assistents hi havia el futur president de la Cambra, Joan Canadell. El president @KRLS ha rebut a la candidatura guanyadora d’@EinesPaisCambra a Waterloo: “La vostra victòria ens ajudarà a explicar les coses com són. L’economia catalana cada vegada és més oberta i això és una fortalesa perquè no depenem de l’estat espanyol”. pic.twitter.com/XsYqVDjLod — Consell per la República Catalana (@ConsellxRep) June 10, 2019 ‘La vostra victòria ens ajudarà a explicar les coses com són. L’economia catalana cada vegada és més oberta i això és una fortalesa perquè no depenem de l’estat espanyol’, ha afirmat Puigdemont.

Summary: Eines de País es reuneix amb Puigdemont a Waterloo


L’ex-ministre d’Interior espanyol Juan Ignacio Zoido s’ha desvinculat en la seva declaració com a testimoni al Tribunal Suprem espanyol del dispositiu de seguretat dissenyat pels cossos de seguretat estatals per l’1-O. ‘Ni el vaig dissenyar ni vaig valorar els dispositius de seguretat’, ha assegurat i ha remès la responsabilitat a Diego Pérez de los Cobos, com a director de l’operatiu que va ser nomenat ‘coordinador’ dels cossos de seguretat primer per la fiscalia i després pel TSJC. ‘No vaig donar l’odre del que havien de fer’, ha dit. Les decisions de si havien d’intervenir o si s’havien de retirar les prenien ‘els operatius’. Zoido ha declarat després d’Iñigo Urkullu, Gabriel Rufián, Albano-Dante Fachin, Ernest Benach i Ada Colau. Vegeu ací el vídeo de la declaració de Juan Ignacio Zoido: Sobre els Mossos, ha dit que aquell dia ‘no es van veure unitats d’intervenció’, ha lamentat que haurien d’haver posat més efectius i que abans del dia del referèndum ja havien ‘sorgit problemes’ amb la policia catalana. Zoido ha rebutjat parlar ‘d’excessos policials’ i ha qualificat de ‘proporcionada’ l’actuació de la Policia Nacional i la Guàrdia Civil ‘donades les circumstàncies d’aquell dia’. Zoido ha declarat com a testimoni a petició de la defensa de Joaquim Forn i ha seguit la línia que ja van mantenir l’ex-president espanyol Mariano Rajoy i l’ex-vice-presidenta Soraya Sáenz de Santamaría, que també es van desvincular del disseny de l’operatiu policíac. ‘He tingut per costum no entrar ni a dissenyar ni a valorar els dispositius de seguretat, no conec que hi hagi hagut molts ministres que ho fessin si no tenien un coneixement específic’. ‘Ni el vaig dissenyar ni res’, ha assegurat. Segons que ha dit, el total d’efectius enviats a Catalunya uns dies abans de l’1-O van ser uns 6.000 en el seu punt màxim. Davant d’això, Melero ha recordat que hi havia més de 2.000 punts de votació i ha preguntat a Zoido si el que va fer va ser enviar aquests agents ‘als escorxadors’. ‘Jo no vaig donar l’ordre de què havien de fer’, ha assegurat. El ministre s’ha remès als ‘operatius’ com els qui van donar les ordres d’intervenir o retirar-se en cada moment, referint-se Pérez de los Cobos i als altres caps dels cossos policials, inclosos els dels Mossos. Zoido ha afegit que, els mateixos que van decidir intervenir, van decidir deixar d’actuar en un moment determinat del dia i ‘ells sabran perquè ho van fer’. L’advocat de Jordi Cuixart, Benet Salellas, li ha recordat l”A por ellos’ que cridaven els agents de la policia espanyola en sortir cap a Catalunya i Zoido ha dit que no estava d’acord amb aquelles actuacions. Després, li ha demanat si es va expedientar els agents que feien aquells càntics i ho ha negat, perquè segons ell qui ho va cridar són ciutadans. Calendari del judici contra el procés Aquest dijous 28 de febrer estan cridats a declarar: Iñigo Urkullu, Gabriel Rufián, Albano-Dante Fachin, Ernest Benach, Ada Colau, Juan Ignacio Zoido, Xavier Domènech, Josep Ginesta, Francesc Iglesias i Adrià Comella. Si no hi ha temps que declarin tots avui ho hauran de fer demà divendres en una sessió extraordinària en horari de matí. El calendari i les fases del judici Fins ara les sessions ordinàries del judici contra el procés anaven de dimarts a dijous, però a causa de la duració de les declaracions dels acusats Marchena va anunciar que també hi haurà sessió els dilluns 4, 11 i 25 de març. Entre dilluns i dijous de la setmana vinent, fins a un total de trenta-quatre testimonis passaran per davant del tribunal. Entre ells destaquen l’ex-membre de la mesa del parlament per Ciutadans, Jose María Espejo Saavedra; l’ex-secretari d’estat de Seguretat, José Antonio Nieto Ballesteros; Juan Antonio Puigserver, que va assumir la direcció política dels Mossos durant el 155; o els comissaris dels Mossos d’Esquadra Manuel Castellví i Emilio Quevedo. També declarara els propietaris dels hotels de Figueres i Reus on es van allotjar policies espanyols durant els dies previs i posteriors al referèndum; Núria Llorach, presidenta en funcions de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals (CCMA); i Xavier Xirgo, director del diari El Punt Avui.

Summary: Zoido es desentén de la violència policíaca de l’1-O


El director de TV3, Vicent Sanchis, ha negat haver comès un delicte de desobediència per emetre anuncis sobre el referèndum del primer d’octubre del 2017, mentre que el seu homòleg de Catalunya Ràdio, Saül Gordillo, ha al·legat que ell només és responsable dels continguts de la cadena. Tots dos directius han declarat avui en qualitat d’investigats al jutjat número 13 de Barcelona que investiga l’1-O i els imputa un delicte de desobediència per emetre publicitat institucional del referèndum a la televisió i ràdio públiques de Catalunya. A la sortida de la Ciutat de la Justícia, Sanchis ha negat els càrrecs que li imputen i ha dit que, en la seva experiència no ha comès cap mena de desobediència per l’emissió a TV3 dels anuncis sobre el referèndum. ‘Per haver emès anuncis del referèndum la meva experiència em diu que no vaig desobeir’, ha dit Sanchis abans d’afegir: ‘hi havia una sèrie de documents que t’indicaven el que havies i el que no havies de fer i com tot en la vida són interpretables’. Sanchis ha evitat donar detalls sobre la seva declaració però ha assegurat que ‘no ha calgut’ presentar cap mena de documentació per ‘desmuntar’ la tesi de l’acusació. El director de TV3 ha respost a totes les preguntes de la fiscalia i de la seva defensa, però s’ha negat a contestar a l’acusació popular que exerceix el partit d’ultradreta Vox, en considerar que aquesta figura constitueix una ‘anomalia’ en l’ordre jurídica espanyola. Per la seva banda, Gordillo ha al·legat al jutge que el seu càrrec només li dóna competències sobre els continguts de Catalunya Ràdio i que el responsable del departament de màrqueting i publicitat és altra persona que no ha estat citada a declarar. Per aquest motiu, el seu advocat, Carles Monguilod, ha garantit que demanarà el sobreseïment del cas dilluns que ve en considerar que els càrrecs que li imputen afecten l’honorabilitat del directiu. ‘L’organigrama és molt clar i Gordillo és només el director de continguts’, ha afirmat Monguilod per justificar que l’acusació de desobediència ha quedat ‘diluïda’. Gordillo també ha contestat a totes les preguntes de la fiscalia i de la seva defensa, però no ha necessitat respondre a l’acusació popular, ja que aquesta no l’ha interrogat sobre cap qüestió. El director de Catalunya Ràdio ha estat el primer a anar a la Ciutat de la Justícia, a on ha arribat minuts abans de les 16 hores al costat del seu lletrat. Un quart d’hora després ho ha fet Sanchis, acompanyat de la seva advocada, Olga Tubau, i de la directora de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals (CCMA), Núria Llorach, que ja va ser interrogada al mateix jutjat pel seu paper en la difusió dels anuncis institucionals que la Generalitat va llançar per difondre l’1-O. A les portes de l’edifici els esperava el vice-president del Parlament, Josep Costa, que s’ha acostat a la Ciutat de la Justícia per mostrar el seu suport a tots dos directors. També ha estat citada a declarar la directora de l’Autoritat Catalana de la Protecció de Dades, Àngels Barberà, en considerar-se que podria haver comès un delicte de desobediència per no exercir les funcions inherents a càrrec seu sobre determinades denúncies de particulars sobre l’ús indegut de les seves dades personals. Abans de Sanchis, Gordillo i Barberà, també ha declarat en qualitat de testimoni el sotsdirector de difusió estadística de l’Institut d’Estadística de Catalunya (Idescat), Llorenç Birba. Tots ho han fet en el marc de la causa que manté imputades una quarantena de persones pels preparatius del referèndum.

Summary: El director de TV3, Vicent Sanchis, nega desobediència per haver emès anuncis de l’1-O


Ingredients: Pel farcit: 2 llaunes de tonyina amb oli (300 g) 1 pebrot verd 2 cebes mitjanes 4 tomàquets per a ratllar 2 grans d’all 4 pebrots del piquillo 2 ous durs 1 ou sencer sal, oli, pebre negre un gotet de vi blanc Per a fer la pasta: 300 g de farina de força 100 g d’oli 100 g d’aigua tèbia sal, una culleradeta de llevat en pols Elaboració: Pastem tots els ingredients per a fer la pasta i deixem que reposi mitja hora o tres quarts a la nevera tapada. Posem una paella al foc i hi sofregim la ceba, el pebrot, els alls, tot a trossets. Quan la ceba sigui transparent, tirem la copeta de vi blanc. Deixem que el vi s’evapori una mica i hi afegim els tomàquets ratllats. Ho salpebrem. Agafem la pasta de l’empanada i l’estirem amb un corró. La tallarem en dues meitats. Una la posem a sobre d’una safata d’anar al forn. Hi aboquem el sofregit, la tonyina esmicolada, els ous durs a trossos i els pebrots del piquillo a tires. Tapem el farcit amb l’altre tros de pasta. Segellem l’empanada pel voltant, amb els dits mullats d’aigua, fent un voraviu. Al mig de l’empanada, hi fem un forat d’un centímetre, en forma de xemeneia. Pintem amb ou batut tota la pasta i enfornem l’empanada: de 200° a 210°, fins que quedi daurada.

Summary: Recepta: Empanada de tonyina


La Generalitat ha lliurat avui el Premi Justícia al conseller Mundó, responsable del Departament de Justícia fins l’any passat. Mundó, encausat al Suprem per malversació i desobediència, i en llibertat provisional, ha dit que el govern no va cometre cap delicte i ha denunciat que el tribunal ‘força el dret’ fins el punt de no ser just. ‘Sen’s acusa de rebel·lió sense violència i de malversació sense despeses’, ha afirmat. ‘Quan la política entra per la porta del tribunal, la justícia salta per la finestra’, ha lamentat. En un acte al Palau de la Generalitat, Mundó ha recordat que fer un referèndum no és un delicte i ha criticat la injustícia de la presó preventiva que pateixen els nou presos polítics. També ha volgut fer una menció especial al conseller Raül Romeva per haver treballat conjuntament al govern en relació a la llei de reparació jurídica de les víctimes del franquisme. La consellera de Justícia, Ester Capella, ha lliura el guardó a Mundó ‘en reconeixement a la seva tasca al capdavant del Departament de Justícia’. Capella ha fet una crida a protegir la justícia davant de ‘vicis com la ira o la supèrbia’. Capella també ha volgut deixar clar que ‘un país és la seva justícia’, i en aquest sentit ha volgut apel·lar al ‘sentit de justícia’ de tots els governants i representants públics. Capella també ha fet lliurament d’onze medalles i de tres mencions honorífiques a persones o entitats que haurien contribuït a la millora de la justícia a Catalunya. Algunes de les personalitats guanyadores de les medalles han estat Luis del Castillo, Jesús María Sánchez, Magda Oranich, Pascual Ortuño i August Gil Matamala. El mateix Matamala ha parlat en nom de tots els guardonats en un discurs en què ha destacat l’absència de motius de celebració pel que fa a la justícia a l’estat, però sí de preocupació. L’advocat laboralista ha criticat que la justícia sigui cada cop més un ‘espai de confrontació ideològica’ on prevalguin més aquests criteris que els jurídics, i ha situat el judici contra l’1-O com l’expressió ‘que fa més palesa aquesta deriva’.

Summary: Carles Mundó rep el Premi Justícia de la Generalitat i critica que el Suprem ‘forci el dret’


Agents de la Unitat Central Operativa (UCO) s’han personat a les 12.00 hores d’este dilluns a l’Ajuntament de Xàtiva per a recollir documentació sobre contractes municipals amb empreses com Llanera, Franjuán, Inditec, Guerola o Acciona durant l’etapa d’Alfonso Rus (PP) al capdavant del consistori, en el marc de la investigació judicial del ‘cas Taula’. A més de documentació d’estes empreses, han demanat els expedients complets de les obres de la plaça de bous, el centre cultural, el camp de futbol Paquito Coloma i el pàrquing de la plaça La Bassa, segons ha pogut saber Europa Press. Els agents s’han personat en la Secretaria General de l’Ajuntament i han reclamat la presència del secretari i de l’interventor. Les mateixes fonts han precisat que els agents continuen en la vesprada d’este dilluns a les dependències municipals.

Summary: La Guàrdia Civil registra l’Ajuntament de Xàtiva, hi busca contractes promoguts per Rus


Avui el programa ‘Salvados’ de La Sexta emet un cara a cara entre Albert Rivera i Pablo Iglesias, en un programa enregistrat a Barcelona amb la intervenció i moderació de Jordi Évole. D’unes quantes setmanes ençà, Pablo Iglesias ha dedicat bones paraules a Ciutadans i sobretot al seu dirigent, Albert Rivera, a desgrat de la discrepància en algunes qüestions de projecte polític. L’última vegada, avui mateix, en una entrevista a l’edició en espanyol del Huffington Post: ‘Crec que en algunes coses ens podem posar d’acord; perquè no és igual Ciutadans que el PP’, diu Iglesias. Diu que Rivera és el candidat de l’Íbex 35 i que Ciutadans és ‘el Podem dels bancs’, però troba que hi ha coses amb què es podrien posar d’acord. ‘En mesures sobre transparència i contra la corrupció, crec que ens podríem entendre. També en una reforma de la llei electoral a Espanya, contra això de la circumscripció provincial, que és una aberració.’ Diferències en economia: ‘Crec que  és molt a prop de la fundació FAES del PP, però estic disposat a parlar-hi, perquè potser en algunes coses ens podríem arribar a entendre.’ I més: ‘Crec que si Albert Rivera té una virtut és que canvia molt, i això no és necessàriament dolent: es va presentar a les eleccions europees amb l’extrema dreta, i el seu suport mediàtic eren Isabel San Sebastián, Eduardo Inda i Arcadi Espada. Crec que s’ha adonat que això no li serveix i és capaç d’escoltar unes altres coses. Això no és dolent.’ Ara fa uns dies, en una entrevista a 20 Minutos, Iglesias s’expressava en termes semblants sobre Ciutadans: ‘L’acord amb Ciutadans seria fàcil en algunes coses, com ara les mesures de regeneració o de transparència. Si Albert Rivera s’allunya del PP en qüestions econòmiques, ens asseuríem a parlar, però no per a un pacte de legislatura, perquè només formaríem govern si el presidíssim nosaltres.’ I de la trobada amb Rivera al programa ‘Salvados’, en va parlar ara fa una setmana en un altre programa de La Sexta, ‘La Sexta Noche’: ‘Vaig estar amb Albert Rivera enregistrant “Salvados” i em va caure molt bé’:

Summary: La curiosa aproximació de Pablo Iglesias a Albert Rivera


Almenys onze policies han mort en un atemptat amb cotxe bomba atribuït al Partit dels Treballadors del Kurdistan (PKK) en un punt de control policíac a Cizre, al sud-est de Turquia, segons l’agència oficial Anatòlia. A més, segons el ministre de Salut, Recep Akdag, més de 70 persones han resultat ferides, quatre de les quals es troben en estat crític. Fonts de seguretat han indicat a Anatòlia que l’atemptat havia tingut d’objectiu un lloc de control situat a 50 metres d’una caserna de la policia antiavalots a Cizre, una ciutat de la província de Sirnak, fronterera amb l’Irac i Síria. L’explosió ha causat danys greus a l’edifici, com també a més edificis i habitatges pròxims. Les forces de seguretat han llançat ja una operació a la recerca dels autors de l’atac.

Summary: Almenys onze policies morts en un atac del PKK al sud-est de Turquia


El 15 d’octubre del 1940 el president Lluís Companys era afusellat al fossar de Santa Eulàlia del Castell de Montjuïc pel règim franquista. Avui en fa 78 anys. En el seu homenatge, el president de la Generalitat, Quim Torra, ha reclamat al govern espanyol que anul·li els judicis del franquisme i ha criticat que, fins ara, cap executiu espanyol no hagi condemnat públicament l’afusellament de Companys. Així, Torra ha demanat a l’estat espanyol que ‘faci els deures’, ja que -ha dit- ‘no n’hi ha prou amb treure les restes del dictador Francisco Franco del Valle de los Caídos‘. ‘És absolutament necessari eliminar tots els reductes franquistes que queden a l’estat’, ha declarat el president. Amb tot, Torra també ha recordat que la Generalitat està lliurant els certificats d’anul·lació dels judicis franquistes als familiars. Per la seva banda, el president del Parlament, Roger Torrent, posa com a exemple Companys: ‘En el moment que tenim la presidenta del Parlament Carme Forcadell a la presó, que tenim presos polítics i exiliats, hem d’aprendre de la seva lluita pels drets fonamentals, els drets civils i els drets polítics’, ha dit en referència a Companys. El vice-president de la Generalitat i adjunt a la presidència d’ERC, Pere Aragonès, ha assegurat que ‘és només des de la llibertat, des de l’exercici del dret a la lliure determinació dels pobles, podrem aconseguir acords, unions amb plena igualtat amb altres pobles i societats del món’. Aragonès ha reivindicat la figura de Lluís Companys pel seu ‘compromís amb la justícia social, amb la república i amb Catalunya’. El vice-president ha dit que aquests valors ‘són els que van marcar la vida a Companys i són els que ens guien en la nostra acció política’. Aragonès ha assegurat que Catalunya va donar ‘ple sentit als valors de la llibertat, la igualtat i la fraternitat’ de l’1 d’octubre de l’any passat i ha explicat que seguiran donant-los ‘sentit en les decisions del parlament i del govern, en el compromís polític de la ciutadania’. L’homenatge, que ha tingut lloc al Fossar de Santa Eulàlia, ha reunit la majoria de membres del govern, el vice-president primer de la mesa del Parlament, Josep Costa, la batllessa de Barcelona, Ada Colau, i el primer tinent de batlle, Gerardo Pisarello.

Summary: Torra lamenta que cap govern espanyol no hagi condemnat l’afusellament de Companys 78 anys després


No són els genets de l’Apocalipsi de la llengua catalana, com suggereixen tant els detractors que els titllen de pessimistes exagerats com els qui, lloant-los, fan veure que en reprodueixen una radicalitat visceral que ells, en realitat, no prediquen. Allò que diuen és greu i preocupant, però són precisos, realistes i durs. La lingüista Carme Junyent i els filòlegs Josep Murgades i Jordi Badia van radiografiar dijous proppassat a l’Institut d’Estudis Catalans la situació del català per a desmentir els diagnòstics que diuen que va tot bé. I van alertar que, més aviat, la situació fa molt mala espina. ‘El català es troba en perill d’extinció.’ Fa quaranta anys, la revista de llengua i literatura Els Marges va publicar l’editorial ‘Una nació sense estat, un poble sense llengua’, que deu ser, juntament amb el manifest Koiné, l’escrit sobre la qüestió lingüística que ha aixecat més polseguera a Catalunya després de la dictadura. El manifest, nom amb què s’hi ha referit sempre tothom, feia una relació dels actes de repressió franquista contra el català i de la resta de causes que havien conduït la nostra societat del monolingüisme a un bilingüisme, causa, deien, de la situació precària del català. I hi preveien que, sense mesures que ho revertissin, el castellà podia acabar substituint el català. D’aleshores ençà, les mateixes institucions que han de vetllar per la llengua han arraconat el ‘pessimisme’ sociolingüístic, el retrat cruíssim d’aquells primers signants, tal volta perquè si la gent fes cas de l’exposició científica i acurada dels riscs que corre el català, es trobarien obligades a posar-hi remei, en lloc de somriure d’orella a orella i presumir, cofois, que el català viu un moment ben dolç. Per a recordar aquell famós manifest (‘celebrar’ fa de mal dir), Murgades ha escrit un nou editorial: ‘Objecció de llengua’. Hi explica que som els parlants el darrer mur de contenció per a frenar el procés de substitució del català, i per això proposa que, tal com no es presentaven al servei militar aquells joves que ara fa un parell de dècades van aconseguir que deixés de ser obligatori, fem una cosa semblant i no cedim en l’ús del català. Però aquesta vegada el ressò ha estat molt feble, almenys si ho comparem amb el primer. Per això el Col·lectiu Pere Quart va tenir la idea de convidar l’autor d’aquest text, Junyent i Badia perquè en parlessin, en una taula que van moderar Montserrat Franquesa i Antoni Isarch, membres del col·lectiu. Repassem-ne la seqüència. La tongada d’intervencions comença amb la demanda d’una posició inicial sobre el manifest, però és tan evident que tots hi són fonamentalment favorables, que, més aviat, s’encarreguen de compartir-ne el contingut per enriquir-lo. Badia, didàctic, se centra en el deteriorament de la qualitat lingüística. Junyent, contundent, demostra que n’és, de fosc, allò que s’albira i per què. I Murgades, vehement, reparteix a tort i a dret, es defensa de les crítiques i resumeix el manifest. Cap dels tres no té pèls a la llengua, i critiquen allò que creuen que han de criticar. Badia elogia el manifest perquè li ha servit per a ordenar-se les idees de política i de llengua, i no endarrereix ni un segon l’aparició de la polèmica: ‘Avui, quan parlem de política en aquest país, hem d’esmentar la independència.’ Diu que hi ha el risc de ‘guanyar un estat i perdre una nació’ si la política es desentén de la llengua. I dibuixa un mapa: d’una banda, hi ha els qui es pensen que no hi ha conflicte lingüístic. I a l’altra, els qui creuen que ni la independència no ens salvaria. ‘I al mig hi ha una meitat passiva que va fent sense preocupar-se’n gaire.’ Entre aquests, segons que diu, els qui parlen català cometen dos errors. Dos errors que són nocius perquè, estesos i normalitzats, condueixen a l’extinció de la llengua. El primer, canviar de català a castellà en una conversa quan l’interlocutor parla castellà. El segon, fer servir un català ‘esparracat’. És a dir, un català víctima de la degradació, que segons Badia no és pas igual que evolució. Ho aclareix perquè molta gent li diu que els canvis que ell lamenta es deuen a l’evolució natural de la llengua. ‘Una llengua ocupada no evoluciona, canvia perquè és absorbida’, i després enumera interferències del castellà que ens passen desapercebudes. Canvis molt petits però que ‘suplanten els nostres trets propis’. A partir del segle XVI, explica, els castellanismes que adopta el català comencen a superar els que li pertoquen per veïnatge. Junyent és lapidària des de bon començament. Han passat quaranta anys d’ençà del manifest dels Marges ‘i no sé quin element pot impedir-nos de veure que el català és una llengua en risc d’extinció’. Explica la mà de crítiques que van haver de suportar els signants del manifest –’moltes, del PSUC’– i recorda que en un acte que es va fer vint anys més tard per homenatjar-lo, quatre dels signants originals se’n van desdir. Però s’afanya a anar encara més al gra, encarant-se a l’oficialisme que renega de les dades. En al·lusions al IEC, es demana per què no comparteixen la constatació de la gravetat del cas. ‘Les dades són d’ells’ i, ‘des del manifest dels Marges, no hem parat de recular. En termes absoluts, en termes relatius… i en qualitat de llengua, si és que en volem dir així.’ ‘Per què davant d’una cosa que és tan evident ens entestem a dir que la immersió és un model d’èxit’ i tot d’imprecisions que ens allunyen de calibrar bé el problema? Aquest és, segons Junyent, el gran error, que no sap si atribuir més als polítics o als parlants. ‘Ens pot anar molt bé queixar-nos de tot allò que ens fan, i em sap greu dir-ho així, però qui s’està carregant la llengua som nosaltres, amb el nostre comportament lingüístic i amb la nostra indiferència. La responsabilitat la tenim nosaltres.’ I cita Frederic Mistral: ‘Quan un poble és esclavitzat, si conserva la llengua és com si tingués les claus de la presó.’ El torn de Murgades és el més elèctric. Emmarca la memòria del manifest a la decepció que va venir després de la mort del dictador, quan tot de gent va començar a adonar-se que les coses no havien canviat, tampoc en l’esfera lingüística, i va ser llavors que van decidir, als Marges, escriure el manifest. ‘Em van arribar a dir que si  havia guanyat les primeres eleccions’ havia estat perquè molts catalans van prendre consciència a partir del manifest. ‘Va tenir molt ressò i vam ser objecte de crítiques virulentes. Les que han rebut la gent de Koiné no són res en comparació amb les que vam rebre nosaltres: racistes, lerrouxistes… Encara no ens van dir supremacistes perquè el terme no estava de moda.’ L’autor de l’editorial també fa desmentiments. ‘Ens deien que profetitzàvem la desaparició del català. No és cert. Nosaltres no som profetes, només filòlegs. Mai no vam fer prediccions i molt menys numèriques.’ Però el seu diagnòstic també és molt greu. ‘Assistim a la nativització de la llengua castellana a Catalunya. És a dir, una llengua imposada des de dalt, a sang i a foc, ara és la cosa més natural del món perquè un gran gruix de la població catalana és ja espontàniament hispanòfona.’ I per això defensa allò que diu al nou editorial: fer objecció de consciència. Parlar sempre català i canviar només quan ens convingui. ‘Bé que molts dels polítics catalans que abans se’n deia “botiflers” i ara se’n diu “del 155” no tenen cap empatx de passar-se al català quan els convé.’ ‘No demanem pas de renunciar a res, només proposem de servir-nos-en a conveniència. Amb el benentès que la conveniència és, siguem independentistes o unionistes, que continuem fent ús de la llengua secular.’ Això és discriminatori? Sí. Murgades no se n’amaga. Però és que ‘discriminar vol dir destriar, categoritzar, jerarquitzar. L’antònim és integració. I no hi ha integració sense discriminació, i a l’inrevés. Tal com Fuster deia que “tota política que no fem nosaltres serà feta contra nosaltres”, “tota discriminació lingüística que no sigui feta en favor de la llengua del país, serà feta en contra d’aquesta”.’ La discriminació no és injusta, doncs. Ho és la repressió, que vol dir ‘exclusió i proscripció’, i aquí nosaltres no demanem això, demanem discriminació, és a dir integració. I acaba subscrivint Junyent. ‘Com Gramsci, pessimista en l’intel·lecte i optimista en la voluntat. Hem de bregar perquè la llengua no es deteriori com breguem perquè no sigui substituïda.’ No sap si ens en sortirem.’ De moment, els qui no se n’han sortit són els espanyols, després de tres segles d’intentar esborrar-nos.’ Corregir els parlants per evitar el deteriorament Aquí la més ferma és Junyent. Explica que, a diferència de moltes llengües que es troben en via de substitució, aquí tenim la fortuna que la gent vol aprendre el català. I, aprofitant i esmentant la presència entre el públic de Josep Maria Virgili, filòleg i piulaire que s’ha fet cèlebre a Twitter per corregir els seus seguidors amb un català molt genuí, deixa caure: ‘En això, em relaxaria.’ I afegeix: ‘Si quan tenim converses en altres llengües ens van interrompent i ens van corregint contínuament, m’agradaria veure quina cara hi fem. A uns ens semblarà molt bé perquè volem aprendre la llengua, però a uns altres potser ens semblarà que ens obstaculitzen la nostra vida social, que ens fan sentir malament, i llavors diran “Ah, molt bé, si això ens ha de fer sentir malament, ho deixem córrer”.’ La lingüista diu que hem de sobreviure al període que molta gent parli malament la llengua perquè l’acabin parlant bé. L’espinosa qüestió política Ben sovint, les crítiques a la visió pessimista de la llengua suggereixen que els qui la tenen són independentistes fervents que cerquen un context terrífic per a adduir més arguments. Tanmateix, escoltant Badia, Junyent i Murgades es pot veure això no és cert i fins i tot unes certes dinàmiques independentistes són objecte dels dards de tots tres. Junyent diu: ‘Podria fer una predicció moderada: d’aquí a cinquanta anys entrarem en fase irreversible; vint, si fos més contundent.  Ja no sé a qui cal apel·lar. Jo no tinc gens de fe ni en la política lingüística ni en els polítics. Nosaltres som qui ho hem de tenir clar.’ I rebla: ‘La independència es pot aconseguir en qualsevol moment. Si la llengua es perd, ja està.’ Badia vol que cerquem allò que ell anomena sobirania lingüística. Es demana si per a salvar la llengua cal un estat. I es respon que sí. Però, n’hi ha prou amb un estat? No. ‘L’estat ha de lluitar activament i desacomplexada en favor del català.’ I proposa que en el nou estat sigui la llengua nacional, és a dir, de tot allò que és públic, tant de titularitat estatal com de titularitat privada –com ara internet. Tot plegat amb l’objectiu que el català esdevingui la llengua necessària. ‘Però mentre no siguem independents, les administracions hi han de fer més que no hi fan’, afegeix. El qui més recursos hi esmerça és Josep Murgades, que d’entrada ja enllaça amb una opinió que ha expressat sovint Junyent. No cal que el català sigui la llengua oficial. Senzillament, que sigui la del país. ‘Enlloc no consta que l’anglès sigui l’única llengua oficial dels EUA. La constitució és escrita en anglès, i punt.’ En el cas que aconseguíssim un estat no podríem fer als espanyols allò que ells han fet amb nosaltres. I afegeix: ‘Sembla que tothom estigui abduït per la idea de la independència. Nosaltres som filòlegs. I de la mateixa manera que no fem profecies, tampoc no ens dediquem a dictar fórmules polítiques per a la salvació de la pàtria. Lluitem per la llengua, que és el que podem fer. Per la llengua, per la literatura, per la personalitat cultural d’aquest país, que hauria de poder prosperar al marge de si continuem a l’estat espanyol o de si s’aconseguia aquesta hipotètica independència.’ I acaba titllant de messianista la idea de ‘creure que quan tinguem un estat tot seran flors i violes i romaní.’ Vegeu el vídeo de la conferència ací:

Summary: Us vam avisar. La salut del català, quaranta anys després


La plataforma Tanquem Cofrents ha desplegat una pancarta de grans dimensions en un edifici de l’avinguda del Cid de València per a denunciar que ‘les nuclears contribueixen al canvi climàtic’ i defensar que l”única solució’ per a evitar un canvi climàtic ‘catastròfic’ és fer una ‘transició ràpida a un sistema energètic i elèctric en particular basat en l’estalvi i l’eficiència energètica’. La pancarta, amb el text ‘Salvem el clima, Tanquem les nuclears’, vol denunciar, en el context del greu canvi climàtic i de la pròxima cimera del clima COP 25 a Madrid, que les centrals nuclears són una de les causes i no una solució, segons ha explicat la plataforma en un comunicat. ‘Malgrat la campanya de propaganda massiva del “lobby” nuclear sobre la necessitat de l’energia nuclear per a lluitar contra el canvi climàtic, la realitat reflexa tot el contrari’, ha explicat Tanquem Cofrents. Així, ha expressat que ‘encara que és cert que durant el seu funcionament les centrals nuclears emeten poc CO2 si es considera tot el cicle de construcció de les centrals, el seu desmantellament, la fabricació del combustible i la gestió dels residus radioactius que deixa darrere, les emissions de l’electricitat nuclear són considerables, uns 66 gr de CO2/kwh de mitjana’. ‘Una xifra força vegades superior que l’energia generada per renovables, com l’eòlica i la solar’, ha afegit. En aquest context, el col·lectiu ha criticat que ‘el “lobby” nuclear sap des de fa temps que les nuclears no tenen futur, ja que a la seva enorme perillositat i el rebuig social que produeix s’uneixen uns costos cada vegada majors, que no li permeten competir amb les energies renovables, que no sols són ja més barates, sinó que continuen baixant de preu’. Per això, ha denunciat que ‘les empreses nuclears s’han convençut que la seva única via de supervivència és presentar-se com a solució al canvi climàtic i obtenir així subvencions que els permetin seguir en funcionament’. ‘Així ho han aconseguit ja en diversos estats dels EUA, i estan en plena campanya de pressió perquè la Unió Europea inclogui a la nuclear entre les tecnologies de generació elèctrica que tindran reduccions fiscals pel seu paper en la lluita contra el canvi climàtic’, han dit. ‘Única solució’ La plataforma Tanquem Cofrents ha pretès amb aquesta acció ‘denunciar aquesta campanya de màrqueting del “lobby” nuclear’ i ‘instar a la ciutadania i els governs que no es deixin enganyar’. ‘Tot el que s’inverteixi en nuclears no sols no evitarà el canvi climàtic, sinó que contribuirà a produir-lo’, han expressat. En aquest sentit, han manifestat que l”única solució’ per a ‘evitar un canvi climàtic catastròfic’ és fer una ‘transició ràpida a un sistema energètic i elèctric en particular basat en l’estalvi i l’eficiència energètica, la generació distribuïda i les energies renovables’. Aquest sistema, ha explicat, ‘a més de més net, seria més segur, barat i democràtic’, alguna cosa que ‘és important destacar’ perquè ‘les nuclears esgrimeixen com a argument per a demanar subvencions la defensa dels llocs de treball, que en aquest nou sistema generarien molts més llocs de treball que en l’actual’. Finalment, la plataforma ha defensat que ‘aquesta transició es pot fer, i de manera ràpida, com avalen diferents estudis d’universitats i institucions’ i ‘només depèn de la voluntat política dels governs de dur-la a terme’.

Summary: Tanquem Cofrents desplega una pancarta a València per a denunciar que ‘les nuclears contribueixen al canvi climàtic’


La Casa Blanca ha confirmat aquest dimecres l’inici de la retirada militar de Síria i el començament d’una ‘nova fase’ de la campanya, després que el president dels Estats Units, Donald Trump, hagi donat per ‘derrota’ el grup Estat Islàmic. ‘Hem derrotat ISIS a Síria, la meva única raó per estar aquí durant la Presidència Trump’, ha dit el mateix president en el seu compte de Twitter, sense entrar en més detalls. Després de les informacions publicades en diversos mitjans que donaven per fet l’inici de la retirada dels 2.000 militars nord-americans, la portaveu de la Casa Blanca, Sarah Sanders, ha tret un comunicat en el qual confirma el que ja tots donaven per segur després del críptic tuit de Trump. Així mateix, Sanders ha destacat que ‘els Estats Units ha derrotat el califat territorial’ d’Estat Islàmic i, si bé ha advertit que les ‘victòries’ no impliquen el final de la coalició antiterrorista, sí que suposen un punt d’inflexió. ‘Hem començat a portar a casa tropes dels Estats Units mentre passem a la següent fase’, ha explicat. Sobre els terminis, fonts del Govern han explicat que tot el personal diplomàtic abandonarà Síria en un termini de 24 hores i han assenyalat que la retirada dels efectius militars encara durarà entre 60 i 100 dies. El replegament complet no es produirà fins que s’hagi completat l’última operació contra els gihadistes, informa l’agència Reuters. Valoracions El moviment, no obstant això, no acontenta tothom a Washington i entre els qui ho han criticat destaca el senador republicà Lindsey Graham, habitual defensor del president. Per Graham, seria ‘un error’ treure les tropes i, en canvi, suposaria una ‘gran victòria’ per a Estat Islàmic i els governs de Síria, Iran i Rússia amb ‘conseqüències devastadores’. La portaveu del Ministeri d’Exteriors rus, Maria Zajarova, precisament ha criticat aquest dimecres en roda de premsa el desplegament militar dels Estats Units a Síria. ‘De ser un factor en la lluita contra el terrorisme, la il·legal presència nord-americana a Síria s’ha convertit en un perillós obstacle per a una solució’, ha advertit.

Summary: Trump comença la retirada de les tropes americanes de Síria


David Roncero, el metge que va detectar el primer cas del brot a Igualada que va fer confinar tota la conca d’Òdena ja fa més d’una setmana, ha publicat una carta a La Vanguardia en què diu que ha observat errors en les conferències de premsa oficials. El primer, que l’origen del brot ‘es va atribuir erròniament’ a una infermera que treballava a l’hospital d’Igualada. En canvi, diu Roncero, la situació més probable és que la dona s’infectés dins el mateix centre, perquè no havia fet cap viatge recentment. Ahir, la consellera de Salut, Alba Vergés, i el secretari de Salut Pública, Joan Guix, van explicar en una conferència de premsa que el brot es va estendre el 28 de febrer en un dinar amb vuitanta assistents, en què van participar membres d’una família en concret, i en què hi havia molts professionals de l’Hospital d’Igualada. ‘Després es desenvolupa per dues vies. Una dins el centre i una altra d’exterior’, va afirmar Guix. Poc després, la infermera i la seva família van emetre un comunicat publicat pel diari La Veu de l’Anoia negant haver-hi participat i que aleshores fos diagnosticada de la Covid-19. D’una altra banda, el mateix diari ha publicat que no és cert que el dinar fos de vuitanta persones, sinó de cinquanta-tres. Roncero, el metge que la va diagnosticar, ha avalat d’aquesta manera la versió de la infermera i ha afegit crítiques a la gestió del Departament tant a Igualada en concret i com el Principat en general. ‘D’ençà de l’inici del brot, molts treballadors de l’UCI reclamàvem la possibilitat de fer la PCR a pacients’ amb símptomes sospitosos, però van ser ‘sempre denegades per epidemiologia’. I afegeix que aquest és, probablement, l’origen del brot: un pacient ingressat amb coronavirus 2019 sense haver-ne estat diagnosticat. Roncero afegeix a la carta que ‘hi ha decisions que s’haurien de prendre sense dilació, que depenen de polítics i d’alts tècnics sanitaris, que no es prenen i que causaran un nombre elevat de morts’. Subratlla especialment la necessitat d’establir un criteri per a ‘limitar els tractaments en un moment en què el sistema es col·lapsa i no es podran atendre tots els malalts’. Les dades, diu, les gestiona el Departament de Salut. ‘Si no acotem ara quins pacients són candidats a respiració assistida, la mortalitat augmentarà’, assegura. I demana als polítics que assumeixin les ‘decisions desagradables’ que els professionals han de prendre ‘cada dia’.

Summary: El metge que va detectar el brot d’Igualada critica durament la gestió de Salut


El Ministeri de Sanitat espanyol aprovarà una ordre ministerial per recuperar a partir del primer trimestre del 2019 el dret a la reproducció assistida per a lesbianes i dones soles al sistema públic de Sanitat. Es tracta de revocar una ordre signada per la ministra Ana Mato que va excloure-les del sistema adduint motius d’estalvi pressupostari, malgrat que Catalunya en van fer cas omís i va mantenir la prestació. La proposta de la ministra Carmen Montón és modificar la cartera de serveis per a ‘recuperar un servei que ja va ser-hi i que va desaparèixer el 2014’ per a permetre la prestació de reproducció assistida a aquestes dos grups. La portaveu del govern espanyol, Isabel Celaá, ha recordat que ‘des del 2014, aquestes dones no es podien incorporar a la sanitat pública per aconseguir aquest tractament’.

Summary: El govern espanyol recupera el dret a la reproducció assistida a la sanitat pública per a lesbianes i dones sense parella


El col·lectiu de juristes, politòlegs i professionals Constituïm va elaborar l’any passat una proposta de constitució per a la República Catalana que ara ha editat en diverses llengües. Aquesta edició serà presentada dijous a les set del vespre a l’Espai VilaWeb (c/Ferlandina, 43 baixos, de Barcelona) amb la participació de tres dels redactors del text: Sergi Miquel (emprenedor), Toni Fitó (advocat) i Jordi Domingo (advocat i potaveu). Domingo explicava així el sentit de la presentació de dijous, que serà oberta al públic: ‘El projecte de constitució de la República Catalana que va elaborar Constituïm el vam presentar al maig de 2016 al Parlament de Catalunya. Més de tres mil cinc-centes persones van intervenir en la seva redacció i també van aportar conceptes i dades que pensem que poden ser útils als polítics quan es redacte la constitució. Hi explicarem quins són els grans eixos de treball que han sortit d’aquest projecte.’ Més informació, en aquesta entrevista: Jordi Domingo: ‘A Espanya és més barat assassinar que no pas “atemptar contra la unitat de la pàtria”‘

Summary: Constituïm presenta la seva proposta de constitució per la República a l’Espai VilaWeb


El conseller de Territori i Sostenibilitat, Damià Calvet, ha anunciat que la Generalitat i l’estat espanyol havien arribat a un ‘acord interpretatiu’ per a la retirada del recurs d’inconstitucionalitat a les lleis d’habitatge aprovades pel Parlament de Catalunya, la 24/2015 i la 4/2016, aquesta darrera sorgida després del recurs de la primera. Són la llei d’emergència en habitatge i la llei de pobresa energètica. Calvet es plany que l’executiu espanyol no hagi retirat tot el recurs del recurs, tal com havia promès el govern del PSOE, però celebra tornar a establir la mediació amb grans tenidors i famílies afectades per a recuperar el reallotjament obligatori de gent amb risc de ser desnonada i la capacitat d’expropiar habitatges de grans tenidors que siguin desocupats de fa més de dos anys. El conseller espera que l’acord sigui plenament efectiu la primera quinzena de novembre. Calvet ha explicat que ara, en primer lloc, han d’aprovar l’acord els membres de la subcomissió bilateral. A continuació s’ha de publicar al BOE i al DOGC i finalment el consell de ministres ha d’aprovar el desistiment al recurs. El conseller ha deixat clar que la Generalitat no havia renunciat a res i que no s’hi havia tocat ‘ni una coma’, perquè la llei és una iniciativa popular i va ser aprovada per unanimitat pel Parlament de Catalunya. ‘No és una qüestió de sobirania, sinó de justícia social’, ha afegit. Els articles en què el govern espanyol manté el recurs són els articles1 i 2 i la disposició transitòria primera de la llei 24/2015, que fan referència a les subrogacions d’hipoteques i dacions en pagament.

Summary: La Generalitat i l’estat espanyol arriben a un acord parcial per a retirar el recurs contra les lleis d’habitatge al TC


La Taula per la Democràcia, que agrupa un centenar d’associacions, sindicats i entitats, entre les quals l’ANC i Òmnium Cultural, ha convocat una manifestació per a exigir l’alliberament dels seus presidents, Jordi Sànchez i Jordi Cuixart. El lema de la mobilització és ‘En defensa dels drets i les llibertats’. La marxa comença a les cinc de la tarda a la cruïlla del passeig de Gràcia amb el carrer Aragó, just el punt on el passat Onze de Setembre s’unien els quatre braços de la creu que van formar centenars de milers de manifestants a favor del referèndum del primer d’octubre i de la independència. La capçalera anirà fins a la cruïlla amb la Gran Via, on s’enumeraran totes les entitats de la Taula per la Democràcia i es llegirà un manifest. Per acabar, la cantautora Maria del Mar Bonet farà una actuació i s’entonaran ‘Els segadors’. L’empresonament de Sànchez i Cuixart dilluns, acusats de delicte de sedició per les mobilitzacions del 20 de setembre contra el cop d’estat contra la Generalitat, ha indignat bona part de la societat catalana. Als repics d’atuells i les mobilitzacions espontànies de dilluns al vespre, s’hi va sumar la concentració de dimarts amb espelmes a la Diagonal i a diversos pobles i ciutats de Catalunya. La marxa d’aquest dissabte pretén ser, novament, multitudinària i una demostració de força i suport a Sànchez i Cuixart. A més, poques hores abans, el govern espanyol haurà anunciat les mesures que aplicarà amb l’article 155 de la constitució espanyola contra l’autogovern de Catalunya, amb la finalitat de controlar els Mossos d’Esquadra, els mitjans de comunicació públics i convocar eleccions autonòmiques per al gener. Tots els consellers del govern, encapçalats pel vice-president, Oriol Junqueras, assistiran a la manifestació. Per part dels partits polítics, han confirmat la seva presència Neus Munté, Marta Pascal, David Bonvehí i Lluís Corominas (PDECat); Marta Rovira i Gabriel Rufián (ERC); Gabriela Serra i Carles Riera (CUP); Xavier Domènech, Joan Josep Nuet, Jèssica Albiach i David Cid (Catalunya en Comú); i Albano Dante-Fachin (Podem). També ha anunciat que hi assistiria l’ex-president Artur Mas.

Summary: ‘En defensa dels drets i les llibertats’: manifestació a Barcelona per l’alliberament de Sànchez i Cuixart


Avui es viurà a Andorra una d’aquelles jornades qualificades d’històriques: la visita oficial d’Emmanuel Macron, president de França i copríncep d’Andorra. D’ençà de De Gaulle, tots els presidents de la república francesa han visitat el principat. Macron n’és cap d’estat, juntament –i de manera indivisa– amb el copríncep episcopal, el bisbe d’Urgell, càrrec que actualment deté l’arquebisbe Joan-Enric Vives. Macron ja era esperat la legislatura passada, però va haver d’ajornar la visita de tan atapeïda que tenia l’agenda. I encara aquesta visita d’avui és més curta que no la que va fer el seu predecessor, François Hollande, el juny del 2014. Hollande va programar dos dies d’actes, mentre que Macron concentra els d’actes en un sol dia. Visitarà les set parròquies andorranes, una tradició que no tots els presidents han respectat. Per exemple, Nicolas Sarzoky. Els carrers del principat són engalanats i arreu hi ha banderes tricolors. Caldrà veure si es repeteix la calorosa acollida que la població va oferir a Hollande fa cinc anys i que tant va agrair ell, aleshores amb la popularitat sota mínims. A l’entrada de cada un dels set comuns es preveu que s’hi apleguin ciutadans per a saludar-lo, especialment residents francesos. Per ajudar-hi, el govern ja fa uns quants dies que va publicar el decret de tancament obligatori de comerços i de l’administració. La visita, òbviament, és qüestió d’estat. Tot plegat, enmig d’un enorme dispositiu policíac: 150 agents de policia garantiran la seguretat del copríncep durant l’estada. A més, l’acompanyaran una vintena d’agents francesos. Els dies previs s’ha segellat el clavegueram i s’han rastrejat les zones que trepitjarà el president per a prevenir atemptats. Andorra la Vella concentra els actes institucionals La Casa de la Valla, a punt per a rebre la visita d’Emmanuel Macron El pes de l’estada de Macron serà a la capital, Andorra la Vella, amb una de les imatges de la jornada, que necessita anys per a repetir-se: la recepció de les síndiques i la reunió amb el copríncep episcopal davant la Casa de la Vall, l’antiga seu del Consell General. Ambdós caps d’estat es reuniran uns quants minuts al despatx que la síndica general té a l’antic parlament. Tot seguit Macron presidirà una sessió solemne davant el govern i els vint-i-vuit consellers generals. D’ací enfilarà cap a la casa museu d’Areny-Plandolit, a Ordino, on dinarà amb el cap de govern i els presidents del grup parlamentari. Un dels pocs moments en què els polítics podran tractar amb Macron dels afers que els neguitegen i dels quals esperen convèncer el president francès. Macron ja va sopar amb ells ahir, en l’àpat privat que va presidir davant les principals autoritats polítiques del país al luxós l’hotel de Soldeu on s’ha allotjat. Va arribar a Andorra per carretera, i no amb helicòpter com havia fet Hollande. De segur que va poder comprovar l’estat de la carretera RN-22, que enllaça el principat amb Foix. Aquests darrers anys ha estat tancada els mesos d’hivern i és motiu de queixa per part dels comerciants del Pas de la Casa. Precisament, la millora de les comunicacions amb l’estat francès i l’impuls del comerç bilateral és una de les prioritats del govern i possiblement avui se’n farà esment. Emmanuel Macron ,al costat de la síndica Suñé, durant el sopar amb autoritats. Foto: DA Reforçar el coprincipat i aprofitar el lideratge europeu Amb la visita de Macron, el govern que encapçala Xavier Espot espera enviar dos missatges clars: la voluntat d’enfortir les relacions amb França –institucionals, econòmiques i socials– i el suport incondicional a la institució del coprincipat, qüestionada aquests darrers anys dins d’Andorra i a fora. Sobretot per l’oposició del copríncep episcopal a la despenalització de l’avortament en els supòsits de violació, malformació del fetus o risc per a la mare. ‘La visita significa la continuïtat del coprincipat. És el moment més tangible que existeix el copríncep francès, que dins el paper de la institució protegeix les relacions internacionals d’Andorra i els seus interessos’, diu Carles Ensenyat, president del grup parlamentari de Demòcrates per Andorra (DA), principal força parlamentària. Reequilibra també el seu pes amb el del copríncep episcopal, que té moltíssima més presència al principat. Certament, el Palau Episcopal de la Seu d’Urgell és molt més a prop que el Palau de l’Elisi. D’una manera semblant s’expressen els socis de coalició, els Liberals d’Andorra. El president del grup parlamentari, Ferran Costa, coincideix en la importància de mantenir el model d’estat: ‘Volem que Macron pugui constatar de primera mà, en directe, quin és el sentiment de la ciutadania andorrana. I es doni valor a la figura del copríncep francès.’ Es destaca la voluntat de fer possible el contacte del cap d’estat amb els ciutadans. De fet, l’acte central de la visita serà el discurs que Macron pronunciarà a la tarda a la plaça del Poble d’Andorra la Vella. El discurs del copríncep francès acostuma a ser un suport als principals reptes que encara el govern andorrà en cada moment o una estirada d’orelles, com va fer Sarkozy el 2010 per la manca de cooperació bancària. Els operaris preparaven ahir l’espai on Macron farà el discurs a la ciutadania I és aquí on s’espera que brilli l’europeisme macronià i reiteri el suport de França a la negociació que Andorra manté del 2015 ençà amb la Unió Europea per a assolir un acord d’associació. Hom li demana, sobretot, que defensi les particularitats d’Andorra en una negociació que podria posar comprometre el sistema de quotes migratòries vigent al país. Tothom és conscient que el lideratge que exerceix avui dia al continent pot beneficar el país. Precisament Ciutadans Compromesos, el tercer partit que integra la coalició de govern, seguirà molt de prop què digui el president de França sobre Europa. ‘Macron és un europeista com a president de la república però també és copríncep d’Andorra. La conjugació en una sola persona d’aquestes dues figures hauria de contribuir a l’encaix que respecti les particularitats del nostre país i que abanderi els valors d’Europa’, diu Carles Naudi, el president del grup parlamentari. A banda les qüestions esmentades, el fet que el president francès viatgi amb part del seu equip podria servir per a agilitar dossiers bilaterals. També podria parlar-se d’una segona visita de Macron, el 2020: la cimera iberoamericana es farà ací i el govern voldria que tant ell com Vives, en tant que caps d’estat, fessin la recepció oficial a la resta de dirigents iberoamericans. Una operació per reforçar la imatge del coprincipat. Decepció de l’oposició i pressió per l’avortament La visita del copríncep francès, tanmateix, no ha deixat tothom content. Per bé que celebra la visita i la importància que té, el grup parlamentari de Tercera Via va demanar de reunir-se uns minuts amb Macron, petició que difícilment serà atesa. ‘Crec que és important que el copríncep, com a autoritat andorrana que és, expliqui a Europa què és Andorra. Fer entendre la realitat per assolir unes bones relacions amb Europa’, reivindica el seu dirigent de la formació, Josep Pintat, molt escèptic quant a la negociació amb Brussel·les. El Partit Socialdemòcrata (PS) també lamenta que no s’hagi volgut possibilitar cap reunió del president francès amb els grups parlamentaris. Els socialdemòcrates consideren que hauria estat una ocasió ‘extraordinària’ per a parlar de la situació del preu del lloguer, la reducció dels anys per a accedir a la nacionalitat, el matrimoni homosexual i la despenalització de l’avortament. ‘DA n’ha fet gairebé una obsessió, d’aïllar el copríncep i donar-li només la seva visió. Perquè al final només hi tindran accés ells per mitjà de les síndiques, els cònsols, el cap de govern…’, lamenta el cap de l’oposició, Pere López. Denuncia que s’hagi volgut deixat fora de l’agenda les qüestions socials. Precisament, la despenalització de l’avortament també plana sobre la visita. El col·lectiu feminista Stop Violències! ha enviat una carta a Macron en què li demana que es pronunciï sobre aquesta qüestió durant la visita. Afirmen que el copríncep episcopal ja s’hi ha pronunciat ‘mitjançant la por i el xantatge.’ DA considera que es confon el paper del cap d’estat, perquè no es pot pronunciar sobre afers del govern. Sigui com sigui, l’arquebisbe d’Urgell ha deixat entendre més d’una vegada –de manera més o menys explícita– que si es legalitzés la interrupció voluntària de l’embaràs plegaria. El coprincipat és indivís i, per tant, també hauria de renunciar-hi el copríncep francès. Voldria dir dir adeu a una institució amb més de set segles d’història i renunciar als privilegis que dóna l’aixopluc del president d’una potència mundial.

Summary: Macron visita Andorra per afermar el coprincipat i impulsar la negociació amb la UE


La junta de tractament dels Lledoners ha acordat l’aplicació de l’article 100.2 a Raül Romeva i Oriol Junqueras. Podran sortir tres dies la setmana durant sis hores per treballar, sempre entre setmana, segons que ha informat la Secretaria de Mesures Penals, Reinserció i Atenció a la Víctima, del Departament de Justícia. Mitjançant l’aplicació d’aquest article, ja han obtingut permisos altres presos polítics, com ara Jordi Cuixart, Jordi Sànchez, Quim Forn, Carme Forcadell i Dolors Bassa. Alguns ho han fet per treballar, altres per fer voluntariat i altres per tenir cura de familiars d’edat avançada. Jordi Turull i Josep Rull encara no s’han acollit als permisos que preveu l’article 100.2 del reglament penitenciari. Fins ara, la fiscalia ha recorregut contra l’aplicació del 100.2 als presos polítics, però és un article d’aplicació immediata. El jutge de vigilància penitenciària haurà de dir si ratifica la decisió o l’anul·la, i en tot cas, tant la defensa com la fiscalia podrien recórrer contra el veredicte de l’Audiència de Barcelona.

Summary: Junqueras i Romeva obtenen permisos de sortida dels Lledoners per a treballar


L’endemà mateix de la derrota del bloc del 155 en les eleccions al Parlament de Catalunya i de la nova victòria de l’independentisme, Jorge Morgas ha anunciat que dimitia de cap de gabinet de Mariano Rajoy a la presidència del govern espanyol. Segons l’agència Europa Press, ha dit que ‘deixava la primera línia política’ per fer ‘un canvi professional important’, i que ocuparia el càrrec d’ambaixador d’Espanya a l’ONU, a Nova York. Ha afegit que havia pres la decisió feia un any. Però el cas és que ho anuncia l’endemà de la derrota estrepitosa de Rajoy, oimés tenint en compte que el PP ha estat l’últim partit del parlament, amb tres diputats, darrere la CUP, amb la qual haurà de compartir espai i temps al grup mixt. Des de l’any 2011, quan Rajoy va arribar a la presidència del govern espanyol, Moragas n’ha estat la mà dreta, i un dels estrategs més destacats de la Moncloa en l’ofensiva contra l’independentisme català. Foren polèmics, per exemple, els missatges de mòbil que l’any 2012 va bescanviar amb l’ex-amant de Jordi Pujol Ferrusola, en què l’encoratjava a ‘salvar Espanya’ tot esbombant els draps bruts del fill gran de l’ex-president. El director d’El Español, Pedro J. Ramírez, l’assenyalava aquest mes de setembre passat com un dels responsables de moure els fils dels mitjans i de la policia per intentar presentar els atemptats de l’agost a Barcelona i Cambrils de manera ‘que fessin mal al separatisme’. A Madrid ja admeten obertament que el Govern de Rajoy ‘mou fils’ a mitjans i policia per atacar als Mossos aprofitant l’atemptat del 17A. pic.twitter.com/kTqA1keJAd — Фридрих (Federico)🎗 (@AquestFrederic) 5 de setembre de 2017 La vinculació amb l’operació Catalunya El nom de Moragas és un dels que va aparèixer en la comissió parlamentària sobre l’operació Catalunya contra l’independentisme català. En van parlar els periodistes de Público que hi van comparèixer, Patrícia López i Carlos Enrique Bayo. Bayo digué que Moragas havia propiciat el dinar de la Camarga: ‘Allà potser va arrencar tot, però s’havia anat acumulant informació sobre la família Pujol i autoritats i partits catalans. És clar que s’havia anat fent.’ El diputat Roger Torrent li demanava: ‘En concret, quin paper hi té Moragas, que és el cap de gabinet del president del govern i secretari d’aquest organisme? Moragas és la ròtula que fa confluir tots els interessos o hi ha ningú més?’ I Bayo explicava: ‘Quan Jorge Moragas presenta Victoria Álvarez a Alícia Sánchez-Camacho i s’organitzen els enregistraments de la Camarga es fa amb la voluntat de fer-ho servir.  L’operació contra partits i polítics comença la primavera del 2012, quan també s’activen tots els mecanismes de filtració de dossiers. Després, es veu força clar a l’hemeroteca tot el que es va fent. També es veu clar que tot va començar el 2010. Tot això no es pot muntar en tan poc temps.’

Summary: Moragas, mà dreta de Rajoy, plega després del fracàs del 155 a les urnes


Ja fa anys que els col·lectius feministes parlen de fer una vaga de dones el 8 de març per a reivindicar el treball femení i lluitar contra l’escletxa salarial, que avui dia encara és del 23%. Aquesta vegada, la proposta ha reeixit i sindicats com ara CGT, CNT, USTEC, SEPC CCOO, UGT, COS i la Intersindical CSC han convocat una vaga de dones impulsada per les bases del moviment feminista i secundada per treballadores de diferents àmbits com ara la cultura, l’educació (tant l’alumnat com el professorat), la Taula del Tercer Sector o el periodisme. Tanmateix, no és una vaga com qualsevol altra: a banda de l’ocupació, mobilitzarà l’ensenyament, la cura de familiars i el consum, àmbits en què la discriminació de les dones també és flagrant. Tot amb l’objectiu de denunciar, a més de l’escletxa salarial, la feminització de la pobresa, el fet que les feines més mal regulades i remunerades recaiguin en les dones i la doble jornada laboral –entre la feina fora de casa i la de casa– que moltes es troben obligades a fer. Una publicación compartida de TRES VOLTES REBEL (@tres.voltes.rebel) el Feb 22, 2018 at 12:45 PST Un dia complet de vaga o només dues hores? Alguns sindicats, com ara UGT o CCOO, han proposat de fer una vaga de només dues hores per torn (d’11.30 a 13.30 i de 16.00 a 18.00, tret d’alguns oficis), que equivalen al temps que les dones treballen cada dia gratuïtament si es té en compte la diferència salarial mitjana respecte dels homes. A banda el valor simbòlic, aquesta decisió respon a una qüestió pràctica: ‘No volem fer vagues a mitges, volem convocar-les i guanyar-les’, explica Alba García, secretària de dones, diversitat i polítiques LGTBI de CCOO a Catalunya. ‘És la primera vegada que els sindicats de classe organitzen una vaga feminista i, per tant, hem de ser conscients que no paralitzarem el país si la fem sense garanties. Si comencem fent només dues hores i continuem treballant en la conscienciació, al cap d’un temps se’n podrà fer una de més gran que forci els polítics a actuar.’ La majoria de sindicats, però, defensen la vaga de vint-i-quatre hores. ‘És important que la vaga sigui d’un dia complet perquè les dones tenim horaris molt diversos i seria difícil de quadrar les dues hores per torn’, diu Ester Rocabayera, representant de la Intersindical CSC a la UPF. ‘Perquè sigui efectiva i posi contra les cordes les empreses, ha de ser una vaga contundent’. L’empresa pot prendre mesures contra les treballadores que facin vaga? Com que la vaga és convocada pels sindicats, és completament legal i registrada, com qualsevol altra. Evidentment, tindrà repercussions en el sou segons les hores de vaga que es facin, però les empreses no poden acomiadar ni aplicar cap mesura disciplinària a les treballadores pel fet de participar-hi ni poden exigir-los que avisin amb antelació. Aturada del consum Pot semblar que el consum no té cap relació amb la discriminació de les dones, però va estretament vinculat amb les feines de casa, i per això és un dels àmbits que es tindran en compte el 8 de març. Les dones són les responsables majoritàries del consum quotidià: de comprar el menjar i els productes de neteja. Es calcula que el 61,47% dels desplaçaments per a acomplir aquestes tasques el fan les dones. Per tant, aturar el consum és una altra manera de reivindicar aquesta feina invisible. Els col·lectius feministes, doncs, insten a comprar només allò que és necessari durant el 8 de març o, si pot ser, no comprar res. Es vol que afecti especialment els productes que tenen la taxa rosa: els que són més cars en la versió femenina o que, malgrat ser de primera necessitat, no tenen la reducció de l’IVA, com ara les compreses o els tampons. Per què una vaga d’estudiants? Sindicats del món de l’ensenyament, com SEPC o USTEC, també s’han adherit a la convocatòria. Per què? De quina manera són discriminades les dones en aquest àmbit? L’escola, pel poder transformador que té, és on la lluita per la igualtat hauria d’adquirir més força. La transmissió de valors que la fomentin per part del professorat i l’esforç per fer visibles les aportacions de les dones al coneixement són dos factors clau per a impulsar el feminisme des dels centres educatius. Ensenyar a les nenes que poden tenir les mateixes oportunitats laborals que els nens i que no hi ha cap ofici a què no puguin aspirar és un altre objectiu encara més important de l’ensenyament. Però aquestes fites encara no s’han complert o s’han complert parcialment. Malgrat la introducció de la dona en el món universitari i laboral aquestes darreres dècades, moltes carreres continuen masculinitzades i la presència de les dones en els llibres de text és minúscula: tan sols el 7,5% dels referents científics i culturals d’aquests llibres són dones. La vaga femenina d’estudiants pretén posar sobre la taula aquestes mancances. Així doncs, les dones són encoratjades a no assistir a classe el 8 de març. En cap cas aquesta decisió hauria de tenir conseqüències a les seves qualificacions (ni a l’ensenyament secundari ni en l’àmbit universitari). ‘Si hi ha un examen previst aquell dia, cal canviar-lo o donar l’opció a les estudiants de fer-lo un altre dia’, explica Teresa Esteve, membre del secretariat de dones d’USTEC. #PenjaElDavantal: les mestresses de casa també s’aturen? Els col·lectius feministes i els sindicats també animen les dones a desentendre’s de les feines de casa i de les relacionades amb la cura dels familiars el 8 de març. Però com es fa una vaga en aquest àmbit? Tant com sigui possible, deixant totes aquestes tasques als familiars propers, però això no sempre es pot fer ni totes les dones tenen facilitats per a fer-ho. Per aquest motiu, s’ha impulsat la campanya #Penjaeldavantal, que convida totes les dones a penjar a la porta, balcó o finestra algun element identificador, com ara el davantal, un bolquer o una cassola. Un gest simbòlic per fer ben visible aquesta feina no remunerada i sovint menystinguda que ja s’està duent a terme a algunes localitats com Ontinyent. La Vaga feminista del 8M és de cures i laboral també per a les treballadores domèstiques i dones que cuiden de familiars. Si per motius econòmics o circumstancials, no pots fer vaga, penja un devantal al teu balcó de forma simbòlica. #8M #VagaFeminista Il·lustració: @amapolamart pic.twitter.com/XFbO1u64U8 — #VagaFeminista (@vagafeminista8M) 28 de febrer de 2018 Organitzant la #VagaFeminista8M A Gandia tindrem un Espai de Cures. pic.twitter.com/LkPYMbStOS — 8MPV (@vagafeministapv) 1 de març de 2018 També es convida les dones a sortir al carrer, organitzar actes de protesta amb més dones i dur enganxat un cartell que digui ‘Serveis mínims – Vaga Feminista 8-M’. També s’insta a fer piulets amb l’etiqueta #8MJoFaigVaga i penjar una foto amb la persona de qui es té cura, en cas que no s’hi pugui renunciar. Les mobilitzacions La vaga feminista inclou tot de manifestacions que culminaran la jornada. Pel que fa al desplaçament cap a les mobilitzacions, cal tenir en compte que el metro i el bus de l’Àrea Metropolitana de Barcelona tindran serveis mínims del 50% en hores puntes, i Rodalies i Regionals, del 33% tot el dia. Al País Valencià, MetroValencia, TRAM Alacant i Ferrocarrils de la Generalitat oferiran serveix mínims del 25%. A les Illes, el transport públic tindrà els serveis equivalents als d’un diumenge o un festiu. Barcelona: a les 18.30 a Passeig de Gràcia amb Diagonal. A les 12.00 es farà un piquet central a la plaça de Catalunya. Badalona: a les 18.00 a la plaça de la Vil·la. Tarragona: a les 19.00 a la plaça Imperial Tarraco. Lleida: a les 18.00 a la plaça de Ricard Vinyes. Castelló: a les 13.00 a la plaça de Maria Agustina. València: a les 18.00 als Jardins del Parterre. Girona: a les 19.00 a la plaça del vi. Al matí (10.30 a l’Hosital Trueta) també es farà una manifestació, es llegirà un manifest i es farà cadena humana des de la plaça del Vi fins a la plaça de Sant Domènec. Figueres: a les 20.00 a la Placeta Baixa de la Rambla. Fraga: a les 20.00 a la plaça d’Espanya. Manresa: a les 20.00 a la plaça Benplantada. Mataró: a les 11.00 a la plaça de Miquel Biada. Perpinyà: a les 17.30 a la plaça Aragó. Sabadell: a les 12.00 a la plaça de la Creu. Terrassa: a les 20.00 al Vapor Ventalló. Tortosa: a les 18.00 a la plaça de Barcelona. Alacant: a les 19.00 davant les escales del Mercat Central. Palma de Mallorca: a les 19.00 a la plaça d’Espanya. Eivissa: a les 19.00 a Vara de Rei. Elx: a les 19.30 a la plaça de l’Aparadora.  Atenció: VIII edició de Se va a Armar la Gorda, jornades de feminisme autònom al voltant del #8demarç, a Barcelona.#8M#LaNitEsNostra#Vagafeministahttps://t.co/fHRnMm4fN0 — La Gorda #8Març (@se_va_armar) 28 de febrer de 2018 #VagaFeminista #VagaGeneralFeminista #Terrassa #SantCugat #Barberà #Sabadell #Cerdanyola pic.twitter.com/19JGUYFwK8 — #EduquemSensePor✏ j☆! (@josgnzlz) 2 de març de 2018 Els CDR de Lleida donem suport a la #vagafeminista del 8 de març. Aturem-ho tot! Participa en les accions programades al llarg del dia, i a les 18h totes a la manifestació: omplim la ciutat i la vida de feminisme! pic.twitter.com/Ef9ZrqW3tO — CDRs de Lleida (@CDRsLleida) 2 de març de 2018 El 8M #VagaFeminista #VagadeTotes . A #Girona dinar popular (13h), després taller artteràpia (15h) per dones, bolleres i trans, i a la tarda veniu a la mani (19h plaça del Vi). Per un 8 de març feminista i combatiu 💪🏿 pic.twitter.com/y1ibFuIbYp — EndavantNordOriental (@endavant_nord) 28 de febrer de 2018 Periodistes/no periodistes, us convoquem el #8MHuelgaFeminista #8MaLaHuelga als Jardins de #MontserratRoig a les 12.00. Lectura de manifest + performance. #lesperiodistesensaturem Perquè la igualtat als mitjans és cosa de totes.https://t.co/uP9lxev2RN — Queralt Castillo Cerezuela (@QC_Cerezuela) 6 de març de 2018 8 de març #VagaFeminista Ens aturem per canviar-ho TOT! Cançó per escalfar motors: https://t.co/cXgl4c5EXG + cartell de les convocatòries de #Barcelona: pic.twitter.com/HHXYrEI5T5 — nuni seva (@nuniseva) 6 de març de 2018 El dia 8M pugem totes juntes a Barcelona! #VagaFeminista #8MVagaFeminista pic.twitter.com/jQjIaLRYgx — Vaga Feminista Calella (@VagafemiCalella) 5 de març de 2018 I si sóc home, què? Tot i ser una vaga de dones que serveix per a reivindicar els drets de les dones i per fer palesa la seva feina, els homes també poden donar-hi suport. Tenint en compte que és previst que les dones facin una aturada, els homes que vulguin defensar la vaga poden cobrir les seves companyes en l’entorn laboral i estudiantil, tenir cura dels familiars i assistir a les mobilitzacions. Legalment, els homes poden fer vaga, i sindicats com CCOO i UGT els hi encoratgen, mentre que l’Intersindical CSC recomanarà als seus afiliats d’oferir-se a cobrir els serveis mínims o fer vaga per a dedicar-se a les feines de casa. Tanmateix, els col·lectius feministes alerten que si els homes també la fan perd tot el sentit, que és de comprovar com es paralitza el món quan les dones s’aturen. Per un treball digne, #8M #Vagafeminista Su les dones parem, el món s’atura pic.twitter.com/7MHoSZbbGi — 8MPV (@vagafeministapv) 25 de febrer de 2018 Una vaga per a la història Serà la primera vaga feminista de vint-i-quatre hores, malgrat que hi ha antecedents en països com ara Islàndia, on el 1975 una vaga de dones va paralitzar el país. L’any passat, una iniciativa semblant per a protestar contra la violència masclista va tenir un gran èxit a l’Argentina, i aquella convocatòria, juntament amb la Women’s March dels Estats Units i la manifestació multitudinària contra la prohibició de l’avortament a Polònia, han donat molta força a aquesta nova protesta feminista a escala internacional. Més de cent cinquanta països s’uneixen a aquest #WeStrike sota un lema que posa sobre la taula totes les formes de violència cap a la dona: ‘Si les nostres vides no valen, produïu sense nosaltres.’

Summary: #EnsAturem: tot allò que cal saber sobre la vaga feminista del 8-M