La delegada del govern davant la Unió Europea (UE), Meritxell Serret, considera que Brussel·les no és ‘coherent’ quan insta al diàleg per resoldre el conflicte a Hong Kong i no aplica aquesta ‘solució pacífica i democràtica’ a Catalunya per aturar la repressió. En una entrevista a l’ACN, assenyala que la repressió ‘no pot continuar’ i demana ajuda a la UE per a trobar una solució política a la qüestió catalana. Del nou paper de Josep Borrell com a cap de la diplomàcia europea espera neutralitat i que no actuï segons les seves ‘opinions personals’ respecte de Catalunya. També li exigeix respecte vers l’activitat de la Generalitat. Sobre l’euroordre que Espanya podria emetre després de la sentència del judici contra el procés, diu que ja es preparen per a ‘fer tot allò que correspongui per a defensar-se’ i apunta que no l’impedirà de continuar treballant com a delegada tant com calgui. Per Serret, és important que hi hagi reaccions internacionals a la sentència, per forçar una ‘tornada a la via de la política i del diàleg’. ‘Cada vegada són més els conscients que el conflicte català ja no és un afer intern, sinó europeu’, diu la delegada, que esmenta, entre més, el cas dels senadors i diputats francesos que han signat manifests en favor d’una solució política a Catalunya. Si hi haurà un canvi en el discurs de Brussel·les sobre la situació a Catalunya, diu Serret, no es pot anticipar, però considera que, depenent de la manera com es resolgui el conflicte català i depenent de quina sigui l’actitud de les institucions europees, el projecte europeu i la democràcia europea en sortiran més beneficiats o més tocats. La tercera euroordre: ‘Continuarem defensant que no hi ha base per a les acusacions’ En cas que s’hagi de defensar d’una tercera euroordre, assenyala que no l’impedirà de continuar treballant tant com calgui com a delegada. ‘No afecta en cap sentit, tinc el càrrec perquè sóc una ciutadana lliure a Bèlgica’, diu, evocant la presumpció d’innocència per argumentar que podrà desenvolupar plenament la seva feina mentre duri el procés. Sobre la possibilitat de tornar a Catalunya si condemnen els dirigents independentistes a penes baixes de presó que poguessin ser equivalents al seu cas, Serret insisteix que continuarà defensant que no hi ha base per a les acusacions. ‘No ens mourem d’aquí. Sempre reivindicarem que es respecti primer la presumpció d’innocència i, en cas de sentència condemnatòria, continuarem defensant que no hi ha base’, remarca. Creu que la reforma del sistema d’euroordres proposada per Ciutadans és contrària a enfortir el projecte europeu. ‘Volen que es protegeixin més les decisions dels estats.’ Ella, en canvi, s’estima més una UE ‘cada vegada més forta i conscient que cal avançar en el projecte de construcció europea en tots els àmbits’. Satisfeta perquè la delegació estigui ‘plenament activa’ Després d’un any i mig al capdavant de la delegació, se sent satisfeta que ja estigui ‘plenament activa’ i ‘més present encara a totes les instàncies europees’ després de la ‘paràlisi’ del 155. ‘Hi ha una bona rebuda tant per part de les diferents unitats com per part de gent de la Comissió Europea’, explica la delegada, que considera que la seva situació com a exiliada no ha estat un problema per a la seva tasca. ‘Tothom sempre m’ha tractat amb el màxim respecte’, diu, alhora que lamenta que es mantingui el blocatge de les altes instàncies de la CE al govern. ‘En la interlocució amb les altres delegacions o amb gent de la CE, anem per feina, parlem sobre els projectes i les línies que tenim sobre la taula a cada moment i, evidentment, si ho demanen, expliquem quina és la situació a Catalunya amb tanta imparcialitat com es pot’, afirma Serret, que diu que, considerant la seva situació, és difícil de ser totalment imparcial. ‘El debat sobre exili o presó no porta enlloc’ També respon a Toni Comín, que recentment va afirmar en una entrevista a l’ACN que ‘la solució políticament responsable’ era l’exili. Creu que aquest és un ‘debat que no porta enlloc’. ‘L’exili i la presó són l’expressió de la repressió’, apunta Serret, que creu que són dues opcions que actuen ‘de manera complementària’. ‘A l’exili som l’altaveu de la barbàrie de la presó; per tant, és amb la voluntat de lluitar conjuntament contra la repressió que hem d’afrontar tant l’exili com la presó’, diu Serret, que defensa que no s’han de contraposar de manera excloent les dues opcions. ‘Som junts en la mateixa batalla’, insisteix. Quant a les discrepàncies entre ERC i JxCat, confia que hi haurà un acostament per a assolir unitat d’acció després de la sentència i per a les eleccions del 10-N. ‘ERC ha deixat clar que estaria disposada a establir uns punts mínims programàtics per a trobar uns punts de confluència per a aquestes eleccions’, apunta Serret, que creu evident que hi haurà llistes separades a les eleccions espanyoles perquè la CUP ‘ja ha donat per fet que es presentarà per lliure’.

Summary: Serret: ‘Demanem a la UE que sigui coherent, que allò que proclama per a Hong Kong ho apliqui a Catalunya’


La manifestació de dissabte a la Via Laietana de Barcelona contra la violència policíaca va acabar amb càrregues contra els manifestants. Després d’haver-los expulsat de la plaça d’Urquinaona, la brigada mòbil dels Mossos d’Esquadra va empènyer-los cap a la plaça de Catalunya, on va fer uns quants carrusels. També va dirigir-se passeig de Gràcia amunt, tot i que en cap moment no s’havia tallat el trànsit al centre de la ciutat. Un cop dispersats els manifestants, les furgonetes de la Brimo van continuar circulant pel centre i van ocasionar moments de tensió amb ciutadans que no tenien res a veure amb les protestes. Diversos vídeos van captar, per exemple, el cas d’una agressió als comensals d’un restaurant que eren en una terrassa.  Creix la indignació amb la Brimo arran de les imatges de l’atac a un restaurant ahir Tanmateix, no fou l’únic incident que la Brimo va protagonitzar aquella nit amb persones que eren en restaurants a l’aire lliure. Elisenda Rosàs relata a VilaWeb que aquella nit era amb uns amics a la terrassa d’una taverna del passeig de Sant Joan, on hi havia més gent, entre la qual, turistes ‘gens sospitosos de venir de cap manifestació’. Pocs minuts abans de les onze, diverses furgonetes de la Brimo van enfilar el passeig cap al carrer de Verdaguer, des de la plaça de Tetuan. Quan van passar per davant la terrassa, la gent va començar a xiular-les i un noi que era assegut en una terrassa del costat va aixecar-se i, des de la vorera, els va cridar: ‘Fora, fora!’ Una de les furgonetes es va aturar. ‘Tothom estava perplex. Van sortir-ne tres o quatre mossos traient les porres. Durant uns segons, vam pensar que li pegarien’, explica. S’hi van encarar verbalment i un altre testimoni diu que van espentar-lo. Durant mig minut, els agents van quedar-se entre les taules ‘de manera intimidatòria’, diu Rosàs, enmig dels crits de la gent que els increpava i els deia que se n’anessin. Els instants finals de l’episodi van ser enregistrats en vídeo: Com es veu en les imatges, els agents van acabar anant-se’n. ‘Els turistes no se’n sabien avenir, i quan els agents se’n van anar, va haver-hi una mena de resignació general, la sensació que a partir d’ara seria així. Que les coses començaven a canviar una mica’, descriu Rosàs, qui sentencia: ‘Va ser un abús de poder i una intenció d’intimidació total.’

Summary: La intimidació de la Brimo als clients d’una terrassa de Barcelona dissabte


La rectora de la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), Margarita Arboix, ha advertit que les finances de la universitat es troben en una situació ‘límit i insostenible’. La UAB tancarà l’exercici del 2018 amb un dèficit de 3,2 milions d’euros, malgrat haver seguit ‘escrupolosament una política d’equilibri pressupostari’, ha dit Arboix en una compareixença pública. La rectora ha carregat contra el model de finançament públic del sistema universitari català, que utilitza el del 2011, i ha recordat que quan es va aplicar va suposar un ajustament de 60 milions d’euros —de 360 a 300 milions anuals— al pressupost de la UAB. Ha reclamat més recursos, per exemple, per al manteniment d’edificis i infraestructures del campus, amb un càlcul aproximat de vuit milions d’euros anuals i no els dos que rep actualment, així com partides per renovar docents. Dels prop de 1.500 professors permanents, hi ha 32 menors de 40 anys, a més de cobrir baixes per jubilació amb personal permanent. Arboix ha demanat ‘uns pressupostos que es trobin en els nivells de l’OCDE, que estan al voltant del 2 o 2,2%, mentre que el d’aquí està al voltant de l’1,5%’. Ha comparat la inversió pública en les universitats amb la d’altres comunitats autònomes com Andalusia que reserva 1.300 milions d’euros i Madrid 920, quan a Catalunya en són 750. La rectora, que avui ha presentat aquest diagnòstic en una sessió extraordinària del Claustre, ha instat la Generalitat que adopti ‘les mesures necessàries per dur a terme una millora immediata i sostinguda’ del finançament públic i que s’habilitin els mecanismes econòmics que reverteixin la situació econòmica. Així mateix, ha interpel·lat el parlament perquè ‘arbitri les normes adequades’ perquè el govern compleixi les mesures que permetin a les universitats públiques complir les obligacions que marquen les lleis i que la societat necessita. Arboix ha subratllat que la situació és extensible a la resta de centres públics de Catalunya i ho ha atribuït al model ‘caduc i ineficient’, i ha recalcat el paper generador i de transferència de coneixement que suposen per al desenvolupament social, tecnològic i econòmic de Catalunya.

Summary: La rectora de la UAB avisa que la universitat es troba en una situació ‘límit i insostenible’


La plantilla del FC Barcelona celebrarà aquesta tarda la vint-i-cinquena lliga i la trentena copa de la història blau-grana amb els afeccionats. A les 18h els jugadors sortiran en un autobús descobert del World Trade Center per fer un recorregut de vora una hora i mitja. Passaran per la plaça de Drassanes, l’avinguda del Paral·lel, la ronda de Sant Pau, el carrer Comte d’Urgell i l’avinguda de Sarrià, on el trajecte acabarà davant la plaça del doctor Ignasi Barraquer. Al llarg del recorregut hi haurà punts d’animació amb banderes, confeti, música ambient i pantalles: a l’inici de l’avinguda del Paral·lel, a la ronda de Sant Pau amb l’avinguda del Paral·lel, al carrer del Comte d’Urgell amb l’avinguda de Roma i a l’avinguda de Sarrià amb l’avinguda de Josep Tarradellas. Tot el recorregut de la rua es podrà seguir als programes especials d’Esport3 i de BarçaTV. A més de celebrar el doblet, la rua serà també un homenatge al capità Andrés Iniesta, que deixa el club a final de temporada. És per això que l’autocar també durà el lema ‘infinit Iniesta’. ⏳ Falten cinc hores per a l’inici de la rua dels campions. Tota la informació 👉 https://t.co/y6s5xZw0I0 👈 #7heChamp10ns pic.twitter.com/nzepRrDJTG — FC Barcelona 🏆🏆 (@FCBarcelona_cat) 30 d’abril de 2018

Summary: Així serà la rua que el Barça farà avui a tarda per a celebrar el doblet


Des que es va saber que el primer ministre d’Islàndia, Sigmundur David Gunnlaugsson, era un dels nombrosos implicats en el cas dels ‘papers de Panamà’, milers de persones han protesta dia rere dia a la capital del país, Reykjavík. Tot i que Gunnlaugsson va presentar la dimissió dimarts i va demanar la dissolució del parlament perquè es convoquin noves eleccions, els manifestants s’han continuat concentrant diàriament per a protestar contra la corrupció i les males pràctiques d’alguns polítics, ensenyant-los públicament targetes vermelles: 6th day of protest in #Iceland over #panamapapers pic.twitter.com/OheugbbsMC — Sigridur Tulinius (@sigridurtul) April 9, 2016 Avui mateix, milers de persones (5.500 segons les autoritats, 14.000 segons els organitzadors) s’han tornat a concentrar a la capital, en una protesta que arriba al sisè dia. 6th day of protests in #Iceland. Only 10 min in and already a huge crowd. This one could be big #cashljós – @Urdur pic.twitter.com/ONjCB1oqnN — Gissur Simonarson CN (@GissiSim) April 9, 2016 Day 5 of protest in #Iceland over #Panamapapers pic.twitter.com/iv8shjGUo5 @alvawordsmith — Sigridur Tulinius (@sigridurtul) April 8, 2016

Summary: Islàndia treu targetes vermelles als polítics pels ‘papers de Panamà’


Si voleu rebre al vostre correu aquest report diari de VilaWeb sobre el coronavirus 2019, cada vespre a les 22.00, apunteu-vos-hi ací. Per tenir la informació actualitzada al moment, consulteu sempre el Directe de VilaWeb. En dies com els que vivim, és més necessari que mai defensar un periodisme independent i sense por de ser crític amb el poder. Si voleu donar suport al model de VilaWeb, feu-vos-en subscriptors. Què ha passat avui? La gestió centralitzadora de Pedro Sánchez de la crisi del coronavirus 2019 és cada vegada més qüestionada. Fins avui, Pablo Casado havia moderat les crítiques contra el president espanyol i havia fet amb el seu govern, però ara ja s’ha obert a confinar territoris, tal com va demanar ahir el president de Múrcia, un dels barons del PP. Casado ho ha dit amb la boca petita, però és un canvi de to important. El president del PP pot acabar donant suport a les tesis dels presidents Torra i Armengol, que fa deu dies que van demanar el confinament de Catalunya –encara sense autoritzar– i de les Illes –concedit–, imprescindible per a reduir els contagis i les morts. La presència i les tasques dels militars als carrers, molt marcada pels espectacles protagonitzats als ports i aeroports en unes tasques de desinfecció ràpides i amb molta presència de mitjans de comunicació, també és qüestionada. Mentrestant, el ministre Ábalos ha anunciat restriccions en el trànsit aeri, sense decretar encara el tancament dels aeroports malgrat l’evidència, com mostra aquest impressionant gràfic interactiu, de la influència determinant dels avions en l’expansió global del virus. Les crítiques contra la gestió de Sánchez no tan sols arriben del PP i des de l’independentisme. El president Puig no ha dubtat a criticar la centralització dels recursos sanitaris a Madrid i les mesures del govern espanyol, que considera ‘insuficients’, i ha enviat dos avions a la Xina –és previst que demà aterrin a València– perquè proveeixin els hospitals del País Valencià. Al gest de Puig, que contrasta amb l’actitud que manté el PSC, cal afegir la pressió que va exercir la presidenta Armengol pel confinament de les Illes. Al Principat, el Departament de Salut ha hagut d’aclarir una compra de material sanitari mitjançant l’empresa Basic Devices que va aturar-se per perill d’estafa. Tanmateix, finalment l’empresa ha aportat prou garanties i el govern ha mantingut el contracte signat la setmana passada. Mentre la Xina ha afluixat el confinament marcial de Wuhan, Itàlia sembla haver arribat al pic de casos i morts. Els 6.557 casos registrats i 793 defuncions d’abans-d’ahir, van passar a 5.560 i 651 morts ahir i a 4.789 casos i 601 morts avui, una reducció de prop de 2.000 casos en tres dies. Les jornades vinents veurem si es consolida i la part pitjor ja ha passat. El descens d’Itàlia contrasta amb l’augment de l’estat espanyol, i la diferència ara és mínima: 4.789 casos Itàlia i 4.321 a l’estat espanyol. L’estat espanyol es prepara per al pic. La Generalitat de Catalunya assegura que ha doblat la capacitat de les UCI i ha començat a fer impressions de respiradors en 3-D, mentre que avui la Comunitat de Madrid ja es troba saturada, amb uns quants hospitals a punt del col·lapse i ha hagut d’habilitar el Palau de Gel de Madrid com a dipòsit de cossos. A més, l’exèrcit espanyol ha trobat avis morts en residències. A Andorra, s’ha aprovat una llei tramitada amb urgència per a regular els estats d’alarma i emergència, a més d’un conjunt de mesures econòmiques per a afrontar la crisi. Les dades d’avui al país són preocupants. Al Principat els casos confirmats han fet un salt del 33%, amb 1.939 més i 94 mort. Al País Valencià hi ha hagut 25 morts aquestes últimes 24 hores, a més d’un a Catalunya Nord i un a les Illes. Al conjunt dels Països Catalans, s’han superat els deu mil casos confirmats (10.389) i hi ha 448 morts. Mentrestant, a Marsella un grup dirigit pel professor Didier Raoult ha provat un tractament amb malalts de la Covid-19 per a mirar de guarir la malaltia. És un dels assaigs que han començat aquestes darreres setmanes, juntament amb la cursa per a descobrir el vaccí del coronavirus 2019. Per una altra banda, l’FMI ha advertit que la recessió econòmica de la crisi serà igual o pitjor que la del 2008. L’editorial de Vicent Partal ‘La defensa de la sanitat pot ser la palanca per a canviar les nostres societats‘ La píndola de Jordi Goula sobre l’economia: ‘Ens fa més por l’economia que el virus’ Aquesta tarda hem sabut els principals resultats de la segona onada de l’enquesta Funcas sobre el Coronavirus, que recull l’opinió dels cinc primers dies feiners de l’estat d’alarma a Espanya. M’ha semblat interessant de comentar-los, encara que es refereixin a tot l’estat espanyol. És obvi que durant aquesta primera setmana, els ciutadans hem anat adaptant els comportaments i actituds respecte dels tres grans fronts de la crisi: el sanitari, l’econòmic i el social. Només em referiré a l’econòmic. Si teniu interès en tots, els podeu trobar a la web de Funcas. Sense dubte, allò que m’ha sorprès més és que, fent servir la mateixa escala de mesura (de l’1 al 10) que per a esbrinar el grau de preocupació pel contagi, quan als entrevistats els demanen quant els preocupa la situació econòmica de l’estat espanyol, els resultats mostren una preocupació superior en el cas de l’economia (9,1 enfront de 8,9). A l’editorial d’avui, Vicent Partal es refereix a unes paraules d’ahir del president Torra: ‘És la vida o l’economia’. Vet aquí la clau de volta del problema a què s’enfronten avui els estats. I observeu que ni els ciutadans no ho tenen gaire clar… Per una altra banda, l’impacte en l’ocupació és molt gran. Sobre aquest punt, a Funcas apliquen un sistema interessant. Calculen que el percentatge de desocupats que han declarat que no eren a l’atur abans de l’esclat de la crisi ha anat creixent a mesura que passaven els dies. Mireu. Dilluns passat, aquests nous desocupats representaven el 21% del total i divendres ja eren el 50%. El creixement de la desocupació és molt més ràpid que no el dels contagis… Quant a la gent amb feina, només una cinquena part (22%) afirmava divendres passat ‘continuar treballant amb normalitat al seu lloc de feina habitual’. Gairebé un terç (32%) deia que teletreballava, percentatge que entre els universitaris arribava al 52%. I vet aquí un fet curiós. A començament de setmana, entorn d’un 10% deia que era a casa ocupat, però sense teletreballar i divendres pràcticament ningú no es trobava en aquesta situació, cosa que sembla apuntar que aquesta estranya circumstància s’ha resolt amb l’aplicació de noves condicions de treball. Malauradament, l’enquesta no n’esmenta cap. Finalment, els percentatges d’entrevistats que van afirmar ser objecte d’un ERTO (6%) o haver tancat el negoci (5%) també van anar augmentant durant la setmana… i continuaran creixent. Cal agrair enquestes d’aquesta mena, per ajudar-nos a situar en el context en què ens movem aquests dies, d’enorme confusió… també en el terreny econòmic. La redacció de VilaWeb us recomana avui aquests articles i enllaços: – VilaWeb: Llibreries obertes en temps de coronavirus – BBC: Com les empreses es traslladen a oficines secretes enmig de la Covid-19 (en anglès) – The Atlantic: La idea de Dinamarca que podria ajudar el món a evitar una Gran Depressió (en anglès) – Clarín: Codogno, la zona zero d’Europa comença reviure (en castellà) – Le Parisien: Cloroquina: com es faran els assaigs clínics (en francès) – New York Times: La calor pot alentirel coronavirus, però no aturar-lo (en anglès) – Le Figaro: Per a alguns, és millor estar confinat tot sol que no mal acompanyat (en francès) – STAT: Què pot ensenyar Singapur als Estats Units sobre la resposta a la Covid-19 (en anglès) – Wired: Com els fotoperiodistes documenten la crisi del coronavirus (en anglès) Quines han estat les notícies més destacades sobre la crisi que us hem ofert avui? – L’FMI avisa que la recessió pel coronavirus serà igual o pitjor que la de la crisi del 2008 – Un impressionant gràfic interactiu explica el paper clau dels avions en la crisi del coronavirus – El govern assegura que ha doblat els llits d’UCI del Principat – Aprovada per unanimitat la llei andorrana dels estats d’alarma i d’emergència – Oriol Mitjà mostra que la taxa de reproducció del coronavirus ja baixa, però que no n’hi ha prou – Un tractament fet a Marsella crea esperances de guariment de la Covid-19 però també crítiques – Avui comença a Catalunya la producció de respiradors amb impressió 3-D – Set consells per a passar el confinament amb els fills – Fabra i Cotino, ingressats a l’UCI per la Covid-19 – Carmen Calvo, ingressada per una infecció respiratòria, pendent de saber si té la Covid-19 – La Xina afluixa el confinament marcial de Wuhan després de dos mesos – Madrid habilitarà el Palau de Gel com a dipòsit de cadàvers per al coronavirus – El coronavirus, a punt de fer descarrilar els Jocs Olímpics de Tòquio Quin és el recompte actual d’afectats i morts? A tot el món, les darreres xifres són de 372.698 casos confirmats i 16.314 morts. Del total de casos, 101.383 ja es consideren guarits, segons dades de Worldometer. Els estats més afectats són: —La Xina, amb 81.093 casos i 3.270 morts. —Itàlia, amb 63.927 casos i 6.077 morts. —Els Estats Units d’Amèrica, amb 41.569 casos i 504 morts. —L’estat espanyol, amb 33.089 casos i 2.207 morts. —Alemanya, amb 29.056 casos i 118 morts. A l’estat francès hi ha 19.856 casos i 860 morts. Als Països Catalans hi ha 10.389 casos i 448 morts. —Al Principat, 7.864 casos i 339 morts (1.939 casos i 94 morts més que no ahir). —Al País Valencià, 1.901 casos i 94 morts (297 casos i 25 morts més que no ahir). —A les Illes, 400 casos i 10 morts (69 casos i 1 morts més que no ahir). —A Catalunya Nord, 93 casos i 5 morts (15 casos i 1 morts més que no ahir). —A Andorra, 131 casos (19 casos més que no ahir). *No hi ha dades separades sobre la Franja de Ponent i el Carxe. Els enllaços i les dades a tenir sempre a mà: –  L’evolució del coronavirus a tot el món: quants casos n’hi ha? – Tots els rumors sobre el coronavirus que no us heu de creure – Per què és impossible de saber ara quina és la mortalitat real del coronavirus? – Coronavirus: per què rentar-se les mans amb sabó és tan eficaç? – Quin efecte pot tenir en les embarassades i els seus nadons? – Coronavirus: com podem netejar el telèfon mòbil? – Consells per als qui hagin d’aïllar-se pel coronavirus i per als familiars – Gossos i gats poden contreure o transmetre la Covid-19? – ‘Coronavirus’ o ‘Covid-19’? Com n’hem de dir? – Vegeu la informació de la Generalitat Valenciana – Vegeu la informació de la Generalitat de Catalunya – Vegeu la informació del Govern de les Illes Balears – Vegeu la informació del Govern d’Andorra – Vegeu la informació de l’estat espanyol – Vegeu la informació de l’estat francès – Vegeu la informació de l’Organització Mundial de la Salut (OMS)

Summary: Report diari sobre el coronavirus: la centralització de Sánchez s’esquerda i creixen les crítiques contra la seva gestió


Tomàs Alcoverro era, fins al gener, el corresponsal que feia més temps que estava a l’Orient Mitjà. La revolució islàmica de l’Iran, la guerra del Golf Pèrsic, el conflicte entre l’Iran i l’Irac, els enfrontaments entre Israel i Palestina, l’atac dels Estats Units a l’Irac, les primaveres àrabs i la guerra de Síria són alguns dels fets històrics que ha explicat en les seves cròniques a les pàgines de La Vanguardia. Ara s’ha jubilat i ha escrit el seu cinquè llibre, ¿Por qué Damasco? (Editorial Diéresis). Ha rebut nombrosos premis de periodisme per la seva trajectòria. Viu a cavall entre Barcelona i Beirut, on es va comprar un pis per poder quedar-s’hi i explicar la guerra. Ha estat escèptic amb les primaveres àrabs, es mostra crític amb el discurs de la solidaritat i de l’acolliment dels refugiats sirians i explica amb un punt de nostàlgia com ha canviat l’Orient Mitjà d’ençà que hi va arribar, el 1970. —Per què Damasc? —És la feina que he fet aquests últims anys, des de les primaveres àrabs fins a la guerra de Síria. Crec que són els anys més importants de l’època moderna de l’Orient Mitjà. El títol, què us sembla? —Intrigant. —La pregunta no té resposta. Explico com ha quedat l’Orient Mitjà i la seva gent després de les primaveres àrabs. —Us heu mostrat escèptic amb les primaveres àrabs. —No sols escèptic, sinó que em semblava una mica complicat. Però el coneixement que en tinc és parcial i fragmentat. No considero que pugui explicar gairebé res. Aquells que creuen que entenen l’Orient Mitjà és perquè els l’han explicat malament. —Us vau comprar un pis a Beirut amb la guerra començada. —Quan vaig arribar a Beirut ja hi havia dues parts. A l’est, hi vivien els cristians, i a l’oest, els musulmans sunnites. Després es van constituir els xiïtes, que encara no havien tingut la força que els va donar la revolució de Khomeini el 1979. Aquestes zones cada vegada són més consolidades i homogeneïtzades. L’excepció és el barri de Hamra, on em vaig comprar el pis. Hi ha una certa barreja de tarannà i de llibertat de costums, però això es va acabant. El món de les diversitats es va enfonsar fa molt de temps. Només en queda a Beirut. —Ara que l’exèrcit sirià ha conquerit Alep, el final del conflicte és més a prop? —No. La guerra continuarà. I a Alep, vés a saber. El front tampoc no està definit, n’hi ha diversos i en canvi constant. És evident que el govern de Síria ha guanyat i que els rebels han perdut, però no podem saber fins a quin punt. —Síria és un banc de proves de l’equilibri de poder de les potències internacionals? —Sí, es pot veure així. Sense Rússia, ni l’Iran ni els xiïtes de l’Hesbol·là, l’exèrcit de Síria no hauria pogut conquerir Alep. L’exèrcit sirià té un problema de falta de mà d’obra perquè els milicians fa sis anys que hi són i estan esgotats. Entre els refugiats hi ha una bona quantitat de nois que s’escapen per no haver d’anar a l’exèrcit. —Com la veieu, la qüestió dels refugiats? —Malament. Em sembla que és totalment manipulada. Els polítics europeus han trobat un gran tema per a la seva propaganda. No veig gaire clar tot això de la solidaritat. Hi ha una cosa molt demagògica. Dir que vinguin però no amb quins recursos comptaran. Obrir les portes de bat a bat, però després hi haurà recursos per a poder mantenir aquesta gent? Se’ls podrà donar una atenció mínima? O potser només es diu perquè hem de ser humanitaris? És una cosa molt manipulada, en sembla podrida i em fa fàstic. Tothom vol fer-se la fotografia amb els refugiats sirians. Tothom se n’aprofita. Com aquells de les ONG que van a fer-se fotografies a l’Àfrica. —Què proposeu? —Jo estic d’acord amb el que diu el govern de Damasc. No hi haurà solució fins que no s’armin i ja no es donin més diners als rebels. Si s’acabés la guerra, això es podria, si no resoldre, aturar. Vull aclarir una cosa: Síria és un país de vint-i-dos milions d’habitants i la majoria de sirians són a Síria. Hi ha un fet del qual no es parla gaire, que són els desplaçats interiors. Són uns cinc o sis milions. Fotografia: Editorial Diéresis —Us vau entrevistar amb Baixar al-Assad no fa pas gaire. —Em va costar molt de temps. Al final ho vaig aconseguir mitjançant algunes pressions i unes quantes caramboles, i uns parlamentaris de Brussel·les també m’hi van ajudar. —Va ser una trobada tensa? —No, em va sorprendre. Em va rebre en un palau petit on sol veure’s amb visitants. És una persona molt atenta, parla amb molta claredat i una mica com tu vols que parli. Els àrabs occidentalitzats saben la manera de vendre’s i d’explicar-se. Té un discurs per a l’interior i un altre per a l’exterior. És un home tranquil i segur, crec que es pensa que és providencial. Li vaig preguntar si creia que a l’Orient Mitjà, després de tantes guerres, la política és ‘o em maten o et mato’. I em va dir que sí. —Estat Islàmic va perdent terreny. —Van perdent territori, però no en veig clar el final. Anem de sorpresa en sorpresa. Ningú no havia imaginat les primaveres àrabs. Ningú no havia imaginat que acabessin com han acabat. Ningú no havia imaginat que el govern d’al-Assad durés tant de temps. Els grups islàmics són finançats des del 1980 per l’Aràbia Saudita. Cada dia hi ha més totalitarisme. En aquest moment, Estat Islàmic és la flor més exquisida perquè té un territori. Amb el temps el deixarà de tenir, però a quin preu? Al preu d’haver de matar molta gent. A Mossul hi ha encara un milió de persones. En aquestes guerres, la població fa de carn de canó. A la llarga, tinc molta por que els quedarà la gran arma ideològica del terror. Serà una arma molt difícil de guanyar. —El laïcisme i la igualtat han estat els grans perjudicats? —Van de caiguda. No es parla d’això, és un tema tabú. El laïcisme cada vegada és més dèbil. A Egipte, quan hi va haver el cop d’estat del general al-Sisi, hi ha haver una escabetxada de la Confraria dels Germans Musulmans. Abans, molta gent que duia barba se l’havia afaitada. En general, hi ha la voluntat de no desentonar per una necessitat de sobreviure. —Com ha canviat el periodisme des de la vostra arribada a l’Orient Mitjà? —Al principi, la transmissió de les cròniques amb el tèlex i les línies eren molt insegures. De tant en tant, s’encallava i això m’ha causat moltes frustracions durant la meva vida. Ara és més fàcil, però la gent explica el món tancada des de casa. Francament, sóc incapaç de dir què és el periodisme. He viscut una època més o menys reposada, ara la tecnologia ho ha trasbalsat tot. Us en poso un exemple. El moment clau de la guerra del Líban va ser la sortida del Iàssir Arafat (líder palestí) de Beirut. Aquesta crònica no va arribar mai a Barcelona perquè els tèlexs van deixar de funcionar a les quatre de la tarda! —No es podia fer per telèfon? —Era molt difícil. —Vau viure en una ciutat en guerra durant quinze anys. —T’hi has d’adaptar. La guerra de Beirut era urbana, perillosa per les guerrilles, però no hi havia bombardejos. Malgrat tot, no va faltar mai res ni hi va haver penúries alimentàries. Quan es començava a fer fosc, se sabia que els tirotejos augmentarien. Hi havia unes certes regles que solien complir-se. A les quatre de la tarda, tothom es tancava a casa. Si vivies a un àtic, valia més baixar uns quants pisos. Si es combatia prop de casa teva, era millor allunyar-se de les finestres. Al principi, els libanesos comptaven els dies de la guerra com un combat de boxa, creien que duraria poc. I va durar quinze anys. —Com van reaccionar els habitants de Beirut? —Les relacions humanes es van estrènyer. Quan la gent té por es necessita més. Quan es va acabar la guerra, hi havia gent que tenia nostàlgia. —Quines dificultats destacaríeu d’informar sobre una guerra? —Saber qui és qui és molt difícil. I qui va contra qui. —Costa no identificar-se més amb un bàndol que amb un altre? —Si tu vius en un lloc amb aquella gent, és inevitable. Jo m’havia identificat amb la gent de meu barri. —En aquesta guerra, quin era el principal risc? —El descontrol i la gran anarquia que hi havia als carrers. L’exèrcit del Líban no va entrar en la guerra. Hi havia un estat, una autoritat i una policia. Però no feien res. Tot això et donava un art per a sobreviure. I també havies de vigilar on estaves, com ara a Síria. A Alep hi ha un 80% de la ciutat que està bé i un 20% que està destruïda. —Els contrastos de la guerra. —Sí. A Beirut era igual. Els cinemes del meu barri funcionaven. Érem a un quilòmetre del front, i això ja feia la vida molt diferent. És molt difícil de descriure, de transmetre i d’entendre aquest contrast. —Ara us heu jubilat, però us en torneu a Beirut. —Estic jubilat des del gener, però continuaré escrivint alguns articles al diari. Vull continuar-hi anant i fer-hi tant com pugui.

Summary: Alcoverro: ‘Hi ha una cosa molt demagògica amb tot això de la solidaritat amb els refugiats’


Els primers torns de paraula de la moció de censura han estat un conjunt de retrets entre el poraveu del PSOE, José Luís Ábalos, encarregat de defensar la presentació del text, i el president del govern, Mariano Rajoy, que podria estar vivint les últimes hores en el càrrec. El dirigent socialista ha justificat la moció de manera íntegra amb la sentència del cas Gürtel, i li ha demanat la dimissió: ‘Ha enfonsat la dignitat de la seu que ocupa, no ha tingut ni la decència política de dimitir’. Segons Ábalos, el PP ‘no ha fet res en aquests anys’ i ‘no ha demanat perdó’ i per tant, amb la sentència a la mà, creu que les ‘sospites són certeses’ i ara cal fer fora el PP de la Moncloa. Ábalos ha criticat el govern espanyol per qüestionar la sentència i no respectar la independència judicial. ‘Portem tres sentències de Gürtel i totes en la mateixa direcció’, ha manifestat. També s’ha dirigit a la resta de partits per tal de buscar el seu sí. ‘Què fareu, col·laborar amb la impunitat, ho encobrireu i compartireu l’assumpció de responsabilitats?’, s’ha preguntat Ábalos ha dit que es tracta de la ‘moció de la dignitat’ per deixar clara la reprovació de la cambra a les pràctiques del PP. Per això, entén el PSOE, no pot ser una moció instrumental per convocar eleccions, tal i com proposa Ciutadans. ‘Es tracta de deixar clar la reprovació a tot un sistema, primer això i després eleccions, sinó serà impunitat’, ha manifestat davant l’hemicicle. El secretari d’Organització diu que la sentència de la Gürtel ha acreditat que ‘el PP és Gürtel i Gürtel el PP’ i que ha generat una lògica indignació en la ciutadania i ha ‘deteriorat la imatge d’Espanya’. Tabéa criticat el PP per qüestionar les decisions dels jutges i ha dit que això no és un ‘bon exemple’ per a Europa. ‘Interpretació lliure i manipulada’ Segons Mariano Rajoy, els arguments de la moció de censura es basen en una ‘interpretació lliure, interessada i manipulada d’una sentència judicial’ que a més ‘no és ferma, ni unànime’. Pel president espanyol, la moció del PSOE diu el contrari de la sentència, on ‘no hi ha cap línia que contingui una condemna penal al PP o al govern espanyol’. En aquests sentit el president espanyol ha destacat que la sentència no condemna cap membre en actiu del PP ni estableix ‘cap responsabilitat penal’ del PP, sinó ‘només civil’ per uns fets que van tenir lloc ‘en dos ajuntaments fa 15 anys’, fet que implica que el partit no tenia cap coneixement dels fets delictius. Per aquest motiu ha emplaçat els socialistes a retirar la moció de censura i ha recordat als socialistes que ells també tenen han tingut persones condemnades per corrupció a les seves files. ‘Es posaran una moció de censura a vostès mateixos quan arribi la sentència dels ERE?’ ha preguntat abans de recordar el suposat cas de la caixa B del PSPV. ‘Estan en condicions d’assegurar que vostès s’han presentat a les eleccions sense cap mena de finançament il·legal?’.

Summary: El primer ‘round’ de la moció de censura acaba amb un encreuament de retrets entre PP i PSOE


Com es va interessar per la investigació i, especialment, per la neuroanatomia comparada? Vaig estudiar medicina just després de la Segona Guerra Mundial. Durant la guerra i l’ocupació alemanya, moltes universitats holandeses van tancar, i això va ocasionar una enorme afluència d’estudiants a la universitat després de la guerra. A causa de la limitada capacitat dels centres hospitalaris per a acollir estudiants, calia esperar al voltant d’un any entre el final de la formació teòrica i l’inici de les pràctiques clíniques. En aquell moment, vaig decidir explorar l’Institut Central per a Investigació del Cervell . Hi passava per davant cada dia camí del departament d’Anatomia, però la porta sempre era tancada i tenia un aire misteriós. Un dia vaig decidir cridar i va passar que només hi havia dues persones treballant, un tècnic i un administratiu. El director del centre havia estat el mundialment conegut professor C. U. Ariëns Kappers, que havia mort sis anys abans, el 1946. Després de la seua mort, l’Institut va quedar en un estat de letargia. Els dos «supervivents» van ser extremadament amables i em van mostrar l’Institut, incloent-hi la immensa col·lecció de cervells i la biblioteca del professor, de qui em van parlar amb el màxim respecte. Em vaig quedar profundament impressionat. Com a estudiant de medicina, en aquell moment estava més o menys familiaritzat amb el cervell humà, però llavors vaig tenir l’oportunitat d’observar el de tota mena de vertebrats. Gradualment em vaig adonar que tots aquells cervells, per diferents que foren en grandària i forma, compartien un pla estructural bàsic. Aquell va ser el començament del meu interès en la investigació en neuroanatomia comparada. Actualment no és comú trobar metges amb un interès i un coneixement tan ampli sobre evolució del cervell. Quins van ser els seus primers passos en aquest camp? Quan vaig acabar els estudis de medicina, vaig aconseguir un contracte en l’Institut i vaig començar a treballar en la tesi doctoral. El fisiòleg Jaap Segaar estava estudiant el substrat neural del comportament reproductor de l’espinós de tres puntes, un petit peix teleosti. El mascle d’aquesta espècie té un comportament reproductor molt interessant: construeix un niu on la femella diposita els ous que ell fertilitza, i després de fer-lo cuida i defensa el niu. Segaar va descobrir que quan s’elimina el telencèfal, el peix comença a construir el niu cavant un clot, però no sap com continuar. Com a fisiòleg, Segaar no coneixia l’estructura microscòpica del cervell i em va demanar ajuda. Aquest es va convertir en el tema de la meua tesi doctoral. Vaig descobrir que el desenvolupament del prosencèfal (cervell anterior) de l’espinós i altres peixos teleostis és molt diferent del de la resta de vertebrats i aquesta diferència afecta considerablement la interpretació de la seua organització. A més d’estudiar medicina, vaig seguir uns quants cursos de zoologia. Aquest doble interès, com a metge i com a biòleg, m’ha acompanyat al llarg de tota la meua carrera; unes vegades em centre completament en un problema biològic i d’altres en un de mèdic. Per això m’autodenomine bicomponential . Què li diria a un jove estudiant interessat en els estudis comparats? Quan em vaig iniciar en la neuroanatomia comparada, molta gent em va dir pretenent donar-me un bon consell: «Però Rudolf, què estàs fent? Tens una esposa i dues xiquetes menudes. Has de pensar en el teu futur i el que fas és una bogeria. La neuroanatomia comparada no té futur, perquè ja està tot fet i tot sabut.» Tres anys després, vaig fer una estada d’un any com a postdoc als EUA. Tan sols havia fet la tesi doctoral i vaig anar al congrés de la Societat Americana d’Anatomia; allí set directors de departament em van oferir feina, però vaig decidir tornar a Holanda. En aquell moment, els estudis comparats eren un boom als EUA. La ciència és tremendament susceptible a la moda. En un moment donat, una disciplina és moda i més tard deixa de ser-ho i ningú pot dir amb certesa per què. Per tant, és molt difícil aconsellar els joves que facen una cosa o una altra. El meu consell és: fes el que t’agrada i espera el millor. Vostè va escriure un llibre de text de neuroanatomia humana que s’ha convertit en una referència imprescindible en les facultats de medicina d’arreu el món (s’ha traduït fins i tot al xinès i al japonès). Una cosa que fa a aquest llibre especial és que inclou nombroses dades d’investigació del cervell de diferents animals, incloent-n’hi de no mamífers. Què aporten els estudis comparats a la comprensió del cervell humà? Explicar neuroanatomia humana o escriure un llibre sobre el tema per a metges és sempre un compromís. El cervell humà és tan ultracomplex que és indispensable disposar de figures d’alta qualitat, per això apareix l’artista Christiaan van Huijzen com a coautor del llibre. El cervell és el producte de dos processos altament interrelacionats: ontogènia i evolució. El coneixement d’aquests processos i la seua interdependència és conditio sine qua non per a la comprensió del cervell humà, però el temps en les classes o l’espai en els llibres per a tractar aquests temes és limitat. He ensenyat neuroanatomia humana durant 25 anys i fins al final de la meua carrera he bregat amb el problema d’explicar el cervell de manera que els estudiants no es limiten a memoritzar. Pots saber que això està ací i allò està allà, però «entendre» és extremadament difícil. Les classes i llibres sobre la matèria també han d’incloure el significat funcional i les implicacions clíniques de les estructures descrites. Per tant, aquest és el dilema, explicar com és el cervell, incloure informació suficient sobre aspectes funcionals i clínics i, a més, donar una idea de la seua ontogènesi i evolució. Llig l’entrevista sencera a la web de Mètode. Loreta Medina. Catedràtica Serra Húnter del departament de Medicina Experimental de la Universitat de Lleida. Ester Desfilis. Professora Serra Húnter del departament de Medicina Experimental de la Universitat de Lleida. Què és Mètode?

Summary: Rudolf Nieuwenhuys: ‘La ciència és tremendament susceptible a la moda’


El secretari general de la Crida Nacional per la República, Antoni Morral, defensa que una ‘desobediència civil planificada, organitzada i massiva és una opció a tenir molt en compte’ per a respondre a les possibles condemnes al judici contra el procés. En una entrevista a l’agència Efe, Morral denuncia que la sentència del Tribunal Suprem espanyol vindrà d’un judici polític contra ‘l’exercici de sobirania que van fer més de dos milions de persones l’1 d’octubre’ de 2017, i defensa que l’únic veredicte just seria l’absolució dels dirigents del procés que han estat jutjats. Si finalment hi ha condemnes, segons Morral, la resposta de la societat catalana ‘no pot ser una manifestació més’, sinó que ‘ha de ser alguna cosa més’. En aquest sentit, insisteix en la desobediència civil, la qual haurà de ‘gestionar-se de manera coordinada perquè sigui efectiva’. ‘Es tracta de guanyar, cal mirar que totes les accions siguin com més efectives millor’, reflexiona. Morral, que és diputat de JxCat, s’ha mostrat d’acord amb la idea que hi ha d’haver una ‘mobilització constant i permanent’, encara que els detalls s’acabaran de concretar de manera ‘consensuada’ entre les diferents forces sobiranistes. ‘Caldrà buscar el consens, aquí hem de ser-hi tots.’ Morral explica que ‘hi ha converses en aquest sentit’ per a preparar una ‘resposta unitària i de país’ a la qual se sentin cridats sectors ‘molt més enllà’ de l’independentisme. Sigui com sigui, diu, la resposta a la sentència ‘ha d’estar a l’altura d’aquest judici polític’ al Suprem i ha de ser ‘massiva, contundent, de rebuig, per clamar justícia’. Més enllà de la resposta al carrer, Morral recalca que la reacció de les institucions catalanes a una eventual sentència condemnatòria haurà de tenir ‘un suport social important’, perquè, si no, serà ‘molt vulnerable’. I argumenta: ‘Exigir a les institucions que facin coses que no tenen el suport social al carrer és molt arriscat perquè podem perdre també el poder autonòmic que tenim en aquests moments.’ Per això, demana de no fer passos en fals després de la sentència, que abans que res cal gestionar la situació ‘de la millor manera per a no perdre’. Morral posa èmfasi en el fet que la societat civil és qui ha d’exhibir la màxima ‘fortalesa’, perquè ‘aquesta és la identitat i l’ADN de la revolta catalana’. ‘Hi ha d’haver una majoria social convençuda que ha de sortir al carrer i respondre de manera contundent a una sentència condemnatòria’, insisteix. Sobre la Diada de l’Onze de Setembre, Morral opina que enguany hi ha ‘molts més motius’ per a ‘sortir massivament’ a reivindicar al carrer les reclamacions sobiranistes, en vigílies que es conegui la sentència del judici contra el procés, ‘malgrat que costi trobar estratègies compartides’. ‘Aquest Onze de Setembre ens hauria de convidar a tots a manifestar-nos amb contundència, clamant llibertat, justícia i autodeterminació’.

Summary: La Crida proposa ‘desobediència civil organitzada i massiva’ si hi ha condemnes


El vuitè festival de narració oral Munt de Mots comença avui a la Sala Luz de Gas. El programa d’actes s’allargarà fins dissabte i ocuparà diversos espais culturals de Barcelona. El lema d’enguany, ‘Contes per construir un país’, té una certa relació amb l’actualitat catalana. ‘L’objectiu de la política és fer un món millor, però primer cal imaginar-lo i la narració oral és una bona eina’, explica Rubén Martínez, director del festival. ‘A través dels contes es construeixen noves realitats.’ Malgrat que el mot conte remet automàticament a la infantesa, la narració oral per a adults és un art mil·lenari i per això la majoria d’activitats van adreçades a tots els públics. És el cas de les conferències que es duran a terme a la Biblioteca Vila de Gràcia, que tractaran sobre temes tan diversos com la tradició oral africana o els conflictes en l’adolescència. Una de les propostes més esperades és la marató de contes infantils, que enguany es farà dissabte a partir de les onze del matí a la Biblioteca Francesca Bonnemaison. ‘Els nens mantenen l’atenció durant les tres hores i potser s’hi quedarien més estona i tot’, diu Martínez. Els assistents a aquest acte poden col·laborar amb el Banc d’Aliments, que recollirà productes a l’entrada. Entre les activitats adreçades a la mainada, el festival també impulsa la iniciativa Contes als hospitals: paraules sanes. Diversos narradors s’adrecen a les plantes infantils de centres com el de la Santa Creu, Sant Joan de Déu o el Clínic per tal d’acostar la narració oral als qui no poden anar al festival. ‘És una experiència molt gratificant. Els narradors només necessiten el cos i la veu, i per això aquestes activitats es poden dur a terme en hospitals sense cap problema’, assegura el director de Munt de Mots. Els contes no tenen límits, ni tan sols pel que fa a la llengua. En la sessió Cuentae Linguae, els narradors convidats expliquen els relats en l’idioma del seu país d’origen. L’objectiu és d’arribar a captar l’essència d’una història a través del llenguatge no verbal. A més a més, el festival procura construir espais per a la comunicació de tu a tu en una societat en què cada vegada es troba més reduïda. ‘Avui dia, els nostres amics són fotos de Facebook o grups de WhatsApp, i no pas veus, abraçades ni cossos’, diu Rubén Martínez. L’acte inaugural es farà aquest vespre de 20.00 a 22.00 a la sala Luz de Gas, amb entrada lliure. S’hi podran veure actuacions com la del cubà Aldo Méndez i la cantant catalana Meritxell Naranjo. Podeu consultar tota la programació del festival ací.

Summary: Barcelona es converteix en el país dels contes


El programa de La Setmana de la UNESCO 2017, batejada enguany sota el lema “La UNESCO, un anhel de pau ferm i constant”, tornarà a demostrar el compromís de la Xarxa Civil UNESCO a Catalunya amb els ideals, principis i objectius de la UNESCO. Entre el 11 i 18 de novembre, estan previstes entre conferències, tallers, sessions informatives i ofertes culturals sobre les temàtiques més variades: desenvolupament sostenible, economia solidària, patrimoni cultural immaterial o els reptes de la robòtica, entre altres. La setantena d’activitats previstes, una xifra notablement superior a l’edició de l’any passat, demostra la vitalitat de moviment UNESCO a Catalunya. En aquest marc, la seu dels Amics de la UNESCO a Barcelona (Carrer Mallorca, 207) albergarà la tradicional Trobada de Tardor de la Federació Catalana d’Associacions i Clubs UNESCO (FCACU), durant la qual es farà el lliurament dels 8è premis Fem Cultura amb els colors de la UNESCO. La cita, dissabte 11 de novembre (10:00h), servirà per reflexionar sobre els projectes de la FCACU en els cinc àmbits que l’entitat té definits com a prioritaris: educació, cultura i patrimoni, cooperació i solidaritat, ciència i medi ambient, i diàleg interreligiós. Llegeix l’article sencer a Tornaveu, fent clic aquí.

Summary: La Setmana de la UNESCO reivindicarà el Turisme Sostenible


Els presoners polítics han abandonat el Parlament de Catalunya passades les vuit del vespre, després de gairebé dotze hores de permís penitenciari, mentre els assistents cantaven ‘Els segadors’. Oriol Junqueras, Raül Romeva, Jordi Turull, Josep Rull, Joaquim Forn, i Dolors Bassa han baixat l’escala noble del parlament per ser acomiadats pel president Quim Torra i el president Roger Torrent, hostes de la seva jornada de llibertat vigilada. ‘Adeu siau!’, ha dit Torra mentre els presos polítics s’enfilaven a les furgonetes blanques que els duran a la presó de Lledoners i Puig de les Basses. Abraçades no efusives, cap plor i certa serenor en el moment de l’arreveure, després d’una jornada intensa, on hem vist com mig govern català tornava a la presó, seguit per la policia penitenciària, i el govern substitut debatia el seu futur, pressionat per la justícia espanyola. Un futur que sembla que arribarà si més no fins a l’estiu. No hi ha, sembla, trencament immediat. La jornada també ha servit per a veure com una imatge es repetia una vegada i una altra: cues de gent que volia abraçar i tocar els presoners polítics quan acabaven la seva intervenció a la comissió de l’155 on havien estat invitats. Era el públic, que es rellevava per a cada ponent. Com ja va passar al Suprem, és Josep Rull qui ha aconseguit emocionar més els presents en el seu discurs final, que ha acabat així: ‘Faig política perquè vull que els meus fills es facin grans en un país on per haver defensat pacíficament les meves conviccions no vagis a la presó.’ Aquesta tarda molts ulls han acabat humits. Però les llàgrimes no eren tan sols d’emoció. La presència dels sis consellers ha servit per a constatar que els diputats presos parlen millor, amb més coneixement, profunditat i preparació que molts dels actuals. Les intervencions dels presos dins la comissió s’han mogut en quatre eixos. El sentimental (‘A mi m’han de parlar de trencar famílies?’, deia Junqueras), el polític (‘Ho tornarem a fer’, deia Romeva, citant Cuixart), l’actualitat política (‘A la presó hi ha més humanitat que la que desprenen els de Ciutadans’, deia un contundent Turull) i el tècnic (sobre què va significar el 155). Segurament ha estat Dolors Bassa qui ha sabut explicar millor, i en un parell de paràgrafs, la magnitud de la tragèdia. El 155, el traspàs de l’autonomia a les mans estatals, no va servir per a escapçar l’independentisme, sinó per a perjudicar els més desfavorits. ‘Va haver-hi endarreriment de noves places per joves migrants, que van dormir setmanes en despatxos del departament. Es va aturar un pla de millora de la gent gran i la millora de consells de participació de gais, es va retardar l’aprovació de plans integrals del poble gitano. Es va impedir l’aprovació de 140 milions d’ajuts a la promoció d’habitatge social. Va haver-hi retards en la signatura de 400 contractes endarrerits, i retards en la signatura de 600 pròrrogues de contracte. Retard de pagaments a 500 entitats socials, que anaven a 900.000 persones, amb un total de 300 milions d’euros, amb tots els problemes de tresoreria que va implicar. El pressupost afectat del 2018 va ser de 800 milions d’euros. Per això, el 155 va ser un error. Volien usurpar les institucions, però van afectar la gent.’ Però la jornada, pensada per a fiscalitzar el 155, no ha pogut defugir, tampoc, el trencament entre Junts per Catalunya i Esquerra Republicana d’ahir al vespre, que fa perillar, no tan sols la unitat independentista, sinó també el pressupost. Ex-diputats carregats amb patracols entraven als despatxos del parlament per pressionar als partits, perquè no s’atrevissin a trencar el pressupost. I alguns consellers no s’han pogut estar de parlar-ne, de la crisi entre Junts i ERC. ‘Fa gairebé vint-i-set mesos que sóc a la presó i em sento amb el dret i l’obligació de dir que tornem a posar el país al centre del debat polític i que abandonem estratègies partidistes i tacticisme’, deia Forn. ‘Deixem l’orgull i agafem la bandera de la unitat i la dignitat’, deia Turull. Com recordava Romeva, els presos polítics ‘hem deixat les institucions, però no hem deixat la política’. Eleccions, abans de l’estiu Als passadissos les conseqüències del trencament del govern Torra també circulaven entre membres dels partits, assessors, i diputats. La versió que s’imposa entre les fonts consultades descarta unes eleccions immediates. Les eleccions serien abans d’estiu. Torra no seria diputat, però si president, fins que el Suprem no acabi dictant sentència ferma. La tarda, però, ha anat plena de versions: ‘Hem de fer fora els consellers d’ERC. Governar tots sols i aprovar el pressupost que gestionarem tots sols. Prou de rebre perdigons. Hem de reaccionar. ERC mereix un càstig’, deia un assessor de Junts per Catalunya. ‘Els convergents, o com es diguin ara, no poden fer res més que l’opció Torrent. Aguantar Torra de president, però no de diputat. I que Junts i ERC aprovin el pressupost i governin junts’, deia una veu d’ERC. ‘No convocarem eleccions ara, però abans de l’estiu sí. Això no aguantarà més. Quan Torra caigui definitivament, nosaltres no podem donar suport a cap altre candidat, hi haurà eleccions. Calcula abans d’estiu. Al final, Andreu, aquest govern es va crear per aixecar el 155 i recuperar càrrecs. Càrrecs i prou. Cap programa ni estratègia. I ara tot això es nota’, afirmava una veu de Junts per Catalunya. I una font acostada a Torra insistia en la mateixa idea: ‘Eleccions abans de l’estiu. Torra president fins aleshores. O fins que el Tribunal Suprem acabi fent sentència ferma.’ I Puigdemont? ‘Puigdemont ahir deia una cosa i avui en diu una altra’, afirmen, sense especificar, fonts afins al president Torra. Així doncs, mentre mig govern torna a la presó, el govern del substitut viu les hores més tenses de la legislatura. A les portes del parlament el president Torra, i el president Torrent, s’abracen als presos polítics, que se’n van envoltats de policia, cap a les furgonetes blanques. Deixen enrere Torra, Torrent, i una tensa llibertat.

Summary: Mig govern torna a la presó


Ahir es va fer l’acte de signatura de cessió dels Fons Joan Sales a la Fundació Mercè Rodoreda de l’Institut d’Estudis Catalans. Van signar el document la filla, Núria Sales Folch, de vuitanta-quatre anys, i el president del IEC, Joandomènec Ros. Amb mirada atenta i somriure mig de satisfacció mig de trapelleria, Maria Bohigas, néta de Joan Sales i actual responsable de l’editorial que va fundar el seu avi, Club Editor, es mirava l’acte protocol·lari. En acabat, el pensament sorneguer de Maria Bohigas se li escapava (o no) per les comissures dels llavis. Després d’argumentar que considerava que la Fundació Rodoreda era el lloc més adequat per a dipositar el fons, pel bon funcionament i per una qüestió d’afinitat, de trobar-se de costat Rodoreda i Sales, l’escriptora i el seu editor, i també apuntar que seria interessant de reunir-hi més fons, com el de Joan Oliver i Francesc Trabal, per dibuixar una generació i uns fets compartits i maneres d’afrontar-los plenes de contradiccions, Maria Bohigas, dèiem, va deixar anar: ‘També hi ha una certa malícia, en aquesta decisió, que els papers de Sales quedin dipositats al IEC.’ Malícia? I Maria Bohigas va aclarir: ‘Ho dic perquè el Joan Sales novel·lista i editor es prenia l’autoritat del IEC com una cosa relativa, diguem-ne. Això ha donat peu a la llegenda negra del Sales d’anar contra la llengua, cosa que no és certa. Sales tenia obsessió i sentia passió per la llengua. Això és evident. I dic malícia en el sentit que, que un home crític amb la norma trobi refugi en el “Vaticà de la llengua catalana” no deixa de tenir un punt de divertit.’ Contingut del fons I què conté el Fons Joan Sales? Josep Massot i Muntaner, patró de la fundació, va dir: ‘Un fons tan important com el que rebem avui, que és el d’un gran escriptor i un gran editor, no l’havíem tingut mai.’ I va recordar que la Fundació Mercè Rodoreda acull, entre més, l’arxiu de Mèxic de Lluís Nicolau d’Olwer i també recentment els papers de Joaquim Molas. Massot i Muntaner va esbossar les tres parts de què es compon el fons: una de situada a l’època de la República i la guerra del 1936-1939, on es destaca la correspondència familiar, sobretot les cartes que Sales escrivia als seus pares i a Núria Folch, la seva esposa, durant la guerra. També s’hi apleguen les cartes que va escriure a Mercè Figueras, amiga que compartia sanatori amb Màrius Torres. La segona part conté el fons de l’exili, entre el 1939 i el 1948. En aquest punt, Massot i Muntaner fou ben expressiu: ‘D’aquesta època trobem material divers, superinteressant: salconduits, permisos, la carta per a demanar de tornar; els quaderns de Coyoacán, que són uns manuals elaborats per Sales quan feia classes, amb dibuixos i tot. També els originals de les Poesies estonianes, en francès, que més endavant van esdevenir el llibre de poemes Viatge d’un moribund. Hi ha Cartes a Maria Planes (directora del sanatori de Puig d’Olena) i a Mercè Figueras sobre la publicació pòstuma de l’obra de Màrius Torres i algunes publicacions de l’època.’ I a la tercera part, que han anomenat ‘el retorn’, del 1948 fins a la seva mort, el 1983, hi trobem un seguit d’epistolaris: amb Llorenç Vllalonga, Xavier Benguerel (l’escriptor i soci fundador de Club Editor), Joan Fuster, Ferran de Pol, Bernard Lesfargues i David Rosenthal. I correspondències més breus amb escriptors com ara Carles Riba, Salvador Espriu, Maria Antònia Oliver i Jaume Vidal Alcover. També conté la documentació que Massot i Muntaner ha trobat més interessant, la que fa referència a l’escriptura i a diverses edicions i versions d’Incerta glòria en unes quantes llengües. A l’estat espanyol la novel·la estava asfixiada per la censura, però en la versió francesa, lliure de censures, la novel·la no feia sinó créixer. En aquesta part també es conserva la correspondència amb agents literaris i autors estrangers de Club Editor, la correspondència que va tenir amb Mercè Rodoreda, a l’abast del públic per a l’edició que en va fer fa pocs anys Club Editor, i tota la seva obra publicada. Núria Sales signant. Al seu costat, Joandomènec Ros. Al fons, Josep Massot i Muntaner. Fotografia: Albert Salamé. De falangista a gran escriptor de la literatura catalana Sobre aquest fons, Maria Bohigas va comentar: ‘Tots aquests documents expressen bé una vida que conté tots els desastres del segle XX. Una vida europea, que mostra la quantitat d’obstacles que representa una guerra. I m’ha impressionat de veure els noms dels primers que van ajudar Joan Sales a França. Pels cognoms, eren jueus francesos. Hi ha molts papers que fan esborronar. Per això penso que val la pena que s’investiguin i es paeixin.’ També va parlar d’alguns epistolaris que conserva el fons. Per exemple, les cartes que Sales va escriure ab Llorenç Villalonga, un autor polèmic pel que va deixar escrit en l’esfera privada. Maria Bohigas es va limitar a dir que era una correspondència on es veia la construcció d’un escriptor i la construcció d’un editor. Sobre Villalonga, Massot i Muntaner va dir: ‘Un personatge sorprenent, que deia una cosa a uns i la contrària a uns altres.’ I Núria Folch tancava disparant contra Villalonga: ‘El meu pare va transformar un falangista en un gran escriptor.’ Per a Maria Bohigas hi ha més correspondències ben importants que tenen Sales d’interlocutor, per exemple la del seu company, l’escriptor Ferran de Pol, o la del traductor al francès de l’obra de Sales, Bernat Lesfargues. I destaca la correspondència amb Xavier Benguerel, per la minuciositat, que conté molt de sentit de l’humor: mentre Benguerel fa unes llargues estades a Xile, per tancar la seva empresa farmacèutica, Sales li explica totes les passes que fa amb l’editorial que acaben de fundar plegats. I així ens assabentem de les batalles que ha de lliurar per poder publicar el premi Sant Jordi o el treball de la doble edició (castellà-català) per a publicar en català els escriptors d’aquí que optaven pel castellà, com fou el cas de Joan Marsé. Núria Folch, vídua de Joan Sales, va ordenar el fons i en va fer una primera classificació. Després de la seva mort, hi va haver una segona intervenció per part de Montserrat Casals, estudiosa de Rodoreda, i Núria Sales. Maria Bohigas va voler esmentar Montserrat Casals, per la importància que va tenir tant en l’estudi de la correspondència de Rodoreda i Sales, com en el treball fet a partir del Fons Joan Sales. La cessió del Fons Sales es va fer efectiu ahir, 12 de novembre, trenta-cinc anys després, dia per dia, de la mort de l’escriptor d’Incerta glòria. Precisament amb motiu d’aquesta commemoració, Club Editor ha tornat a publicar una de les traduccions més determinants per a la cultura catalana que féu Joan Sales, la de la novel·la de Nikos Kazantzakis El Crist de nou crucificat.

Summary: Quan Joan Sales ha entrat al ‘Vaticà de les lletres catalanes’


Valtònyc continua component de l’exili estant. El raper de la Pobla ha enregistrat una nova cançó amb el segell discogràfic belga Home Records, on fa un al·legat a favor de la llibertat d’expressió. Ccanta sobre la cançó popular italiana ‘Bella ciao’, interpretada pel quintet femení Ialma i la música de Lucilla Galeazzi, Didier Laloy, Carlo Rizzo i Marteen Decombel. La peça és ‘per la memòria històrica de les víctimes de tota dictadura’ i en defensa de ‘la llibertat d’expressió, de creació, perquè la veu no la poden parar ni reixes ni parets, per la llibertat artística, ideològica, la de tots’. ‘La desigualtat social és molt més violenta que qualsevol cançó’, defensa el raper. Fa pocs dies va publicar a Twitter un missatge on ja avançava que publicaria cançons des de l’exili. ‘He hagut d’anar-me’n d’Espanya per a evitar la presó perquè als poderosos els molesta el que faig amb un micròfon. Sort que la meva arma cap a la maleta i puc fotre’ls canya des de l’últim racó amb oxigen del món’, va publicar amb una fotografia del micròfon. He tenido que irme de España para evitar la cárcel porque a los poderosos les molesta lo que hago con un micrófono. Menos mal que mi arma me cabe en la maleta y puedo darles caña desde el último rincón con oxígeno en el mundo. VALTONYC 1ESPAÑA 0 pic.twitter.com/0Yy9yOLKl1 — Josep Valtònyc🎗 (@valtonyc) June 15, 2018

Summary: Valtònyc publica una versió de ‘Bella ciao’, la primera cançó des de l’exili


Ja feia dies que començava a córrer una certa sensació de psicosi entre alguns mitjans de Madrid en relació amb el Barça-Madrid del Camp Nou del dia 18 de desembre. Però el comunicat d’avui del Tsunami Democràtic ha acabat de desfermar la histèria, amb articles i reportatges que especulen sobre què pot passar aquell dia, en què pot consistir la protesta anunciada pel Tsunami per a denunciar la repressió de l’estat espanyol contra l’independentisme en un dels aparadors mediàtics més grans que hi pot haver al món. Tsunami democràtic: tota la informació sobre la convocatòria del 18 de desembre El missatge d’alarma que difonen aquests mitjans es basa sobretot en el desconeixement o en informació no comprovada o contrastada. N’és un exemple la cobertura que n’ha fet la secció d’esports de l’informatiu de La Sexta, presentada per Josep Pedrerol. Les imatges que suggereixen violència, amb contenidors en flames, barricades, encaputxats, etc. són les que hi predominen, però no tenen a veure amb cap de les convocatòries que ha fet fins ara el Tsunami Democràtic. 💥 ¡QUIEREN COLAPSAR EL CAMP NOU! 👉 La ÚLTIMA HORA del CLÁSICO a continuación con @jpedrerol en #JUGONES. pic.twitter.com/q3DhdEjN1h — El Chiringuito TV (@elchiringuitotv) December 10, 2019 Més imatges de violència en aquest programa, en la notícia que parla d’una suposada alerta dels Mossos d’Esquadra perquè el partit no es jugui, perquè no poden garantir-ne la seguretat. Fonts dels Mossos han contradit aquesta versió a VilaWeb, i diuen que la seguretat sí que es pot garantir. Tanmateix, a la Sexta han insistit que la policia no pot garantir la seguretat de l’expedició del Madrid en el trajecte entre l’aeroport i l’hotel de concentració, i entre l’hotel i el Camp Nou, tot il·lustrant-ho amb imatges de vídeo d’arxiu de policies inspeccionant entrades al clavegueram, agents amb fusells i helicòpters policíacs, amb una música de fons pròpia de films d’acció o de terror. 🚨 NOTICIA #JUGONES | Los Mossos d'Esquadra creen que el CLÁSICO NO SE DEBERÍA JUGAR. pic.twitter.com/dfMPB9aIY7 — El Chiringuito TV (@elchiringuitotv) December 10, 2019 En aquest informatiu han arribat a parlar de possibles accions del Tsunami que en cap moment no s’han fet públiques ni s’han confirmat. Només són especulacions, com les que es van publicar en diversos mitjans espanyols sobre un suposat boicot del Tsunami a la jornada electoral del 10 de novembre. En aquest cas, han parlat de blocar l’aeroport del Prat quan hi arribi el Madrid; impedir l’arribada de l’equip espanyol al Camp Nou… I n’hi ha més, sobre les quals ha especulat El Confidencial en aquest article: ‘Hi ha damunt la taula la proposta d’envair el terreny de joc per a obligar a suspendre el partit novament. En aquest apartat, alguns col·lectius han proposat l’acció sense més ni més, per obligar que sigui la policia que hagi de desallotjar, un per un i en braços, els activistes. Però n’hi ha uns altres que han proposat d’envair el camp i “improvisar concerts al terreny de joc”, de la mateixa manera que van fer en diversos punts de les autopistes durant les setmanes anteriors, amb concerts improvisats.’ Tanmateix, no hi ha hagut cap entitat ni organització independentista de pes, començant pel Tsunami mateix, que hagi fet pública cap proposta d’acció com aquestes. L’èxit i l’impacte de les accions anteriors del Tsunami, a l’aeroport de Barcelona i a la Jonquera i el Pertús, han encès l’alarma mediàtica a Madrid. També hi contribueix el fet que el Tsunami hagi anunciat que ja hi ha 18.000 inscrits per diversos canals a la convocatòria del dia 18, i que molts disposen d’entrada per al partit. Fins ara, tot allò que ha concretat el Tsunami és la convocatòria a concentrar-se a les quatre de la tarda –quatre hores abans de començar el partit– a quatre punts de la rodalia del Camp Nou: el primer, a l’avinguda de Joan XXIII, a l’altura de la Masia, on demana que es concentrin els manifestants de Barcelona; el segon, a Joan XXIII amb el carrer d’Aristides Maillol, on proposa que es concentrin els manifestants de la Catalunya Central, el Camp de Tarragona, Lleida i Pirineus; el tercer punt, a Aristides Maillol amb la travessera de les Corts, on demana que es concentrin els manifestants de l’Hospitalet, el Baix Llobregat, el Vallès Occidental, Penedès, Garraf, Terres de l’Ebre i el País Valencià; i el quart punt, a la travessera amb el carrer d’Elisabeth Eidenbenz, on proposa que es concentrin els manifestants provinents de Girona, el Barcelonès nord, el Vallès Oriental, Catalunya Nord i les Illes Balears. Però ja fa dies que la premsa de Madrid va més lluny. El Mundo en parlava ahir: ‘La invasió de camp continua essent una de les amenaces que s’atansen al damunt del clàssic. A la Lliga temen que un assalt d’aquesta mena, ben organitzat, sigui impossible de controlar per la seguretat privada del Barça.’ La barreja i la coincidència del calendari judicial i polític amb el dia del partit mena el periodista d’El Mundo a fer-se un embolic: ‘Que aquests mateixos dies, en vigílies del partit puguin sortir al carrer alguns dels polítics presos (els Jordis, potser Junqueras), gràcies a l’acceleració dels permisos penitenciaris, és una variant que, segons que sospiten a la Lliga, suavitzaria els riscs del clàssic.’ Tenen preocupació per l’expedició del Madrid, perquè no veuen clar que estigui segura entre tant manifestant independentista convocat a una protesta encara inconcreta. ‘L’expedició blanca arribarà amb avió el mateix dia del partit, el dimecres 18, i s’instal·larà a l’hotel Princesa Sofia, la seu habitual. Des d’allà farà amb un autobús el quilòmetre de distància fins al Camp Nou. El vehicle no serà el seu oficial, com aquests últims vuit anys, sinó un de llogat a Barcelona, sense distintius madridistes’. A ‘Deportes Cuatro’ també els ha preocupat molt el recorregut de l’expedició del Madrid des de l’hotel al Camp Nou. ‘El punt més calent i més conflictiu’, diuen, serà una rotonda de l’avinguda de Joan XIII, perquè és un dels punts de concentració on el Tsunami ha convocat la gent i per on ha de passar l’autocar del Madrid. Ho han explicat en aquest reportatge ple d’imatges d’arxiu de contenidors encesos. Els diaris esportius de la capital espanyola també posen el crit al cel. El diari Marca és que s’hi abona més: qualifica d’amenaça la convocatòria del Tsunami i diu que és possible que el partit no es pugui fer, que ‘no hi ha la seguretat garantida’. La portada que avançava aquest diari, abans d’haver-se fet públic el comunicat del Tsunami i tot, era eloqüent: Avui, la inquietud ja ha esdevingut amenaça:També el diari El Mundo parla d’amenaça a portada, si bé tan sols se li dóna un petit espai a la part superior. Pel que fa al digital El Confidencial, parla de xantatge del Tsunami al Barça. Finalment, la ràdio COPE també va dedicar un espai al tema i va parlar amb el portaveu del Sindicat Mossos d’Esquadra, Miquel Cervelló. 🔥 Hoy Tsunami Democràtic ha amenazado con paralizar #ElClásico 🚔 Miquel Cervelló, portavoz y delegado de orden público del sindicato de los @Mossos 🤔 ¿Se puede garantizar la seguridad en #ElClásico? 📻 ¡Escúchalo! 👉🏻 https://t.co/BvYxzGlYBi#PartidazoCOPE pic.twitter.com/tLxZRrMhru — El Partidazo de COPE (@partidazocope) December 10, 2019

Summary: Histèria a Madrid amb el Tsunami del Camp Nou


El president de la Generalitat, Quim Torra, ha anunciat avui que el govern català impulsarà un projecte per dinamitzar el territori català, que començarà el juny a Terres de l’Ebre i al Pirineu i s’anirà estenent a altres zones més. En un comunicat, el govern de la Generalitat ha explicat que el projecte ‘Un país d’oportunitats, un país viu’ ‘reforçarà l’aliança entre el govern i els territoris, treballant de manera bilateral i amb polítiques transversals, per fomentar el creixement econòmic’, així com actuar contra el despoblament, l’envelliment i per garantir la igualtat d’oportunitats dels ciutadans. Torra ha assenyalat ‘la necessitat urgent de repensar el país des del territori, amb la seva gent, perquè tothom pugui tirar endavant el seu projecte personal i professional amb les mateixes igualtats’. Ha destacat que el projecte encara s’està acabant de definir, però que serà una prioritat per a l’executiu català: ‘Aquesta haurà de ser una república descentralitzada, on les comarques i les vegueries tinguin un paper importantíssim. Cal anar dotant-les d’estructura, de força, d’apoderament’. En les properes setmanes es constituirà la comissió plenària, que aprovarà el calendari de treball, la selecció dels territoris prioritaris i la convocatòria de les comissions territorials, i estarà presidida per la consellera de presidència, Meritxell Budó.

Summary: El govern català impulsa un projecte per dinamitzar el territori


El president Carles Puigdemont i el conseller Toni Comín han presentat una demanda contra la Junta electoral espanyola davant del Tribunal Suprem per vulneració de drets fonamentals per haver-los impedit de ser eurodiputats. La demanda és contra l’acord de la Junta electoral de rebutjar la promesa d’acatament de la constitució espanyola per imperatiu legal de Puigdemont i Comín de manera no presencial, així com contra la decisió de declarar vacants els seus escons, de suspendre les prerrogatives que els corresponien pel seu càrrec i de comunicar al Parlament Europeu que no havien arribat a adquirir la condició d’eurodiputat. Vegeu ací la demanda: En la demanda, Puigdemont i Comín reclamen la nul·litat dels acords i que es resolgui que s’han vulnerat els seus drets a accedir a càrrecs públics en condicions d’igualtat i a la igualtat de tracte, llibertat ideològica i llibertat d’expressió. També demanen que es comuniqui al Parlament Europeu la seva designació com a eurodiputats i obtenir les corresponents credencials. Entre els arguments de la demanda contra l’acord contra el rebuig de la promesa per imperatiu legal de la constitució espanyola que es va fer a través de l’advocat Gonzalo Boye, destaca que la Junta no fonamenta la seva decisió en doctrines o jurisprudències i que gairebé no para atenció als drets fonamentals i interessos en joc. El document assenyala que la Junta electoral és ‘conscient’ que l’acatament de la constitució espanyola de manera presencial és ‘un requisit de compliment impossible’ i que Puigdemont i Comín van comparèixer al congrés espanyol el 17 de juny davant la Junta electoral a través de procurador i advocat per fer-ho, però que això no va ser acceptar i es van declarar vacants els seus escons. Argumenten, a més, que la interpretació per la qual l’acatament de la constitució ha de ser presencial ni tan sols compleix el principi de legalitat, ja que no és un requisit establert per la LOREG. La Junta electoral utilitza per a sostenir la seva interpretació que l’article 224.2 de la llei diu que ja promesa s’ha de fer ‘davant’ de la Junta electoral espanyola. Això, segons ells, implica el caràcter presencial, però el fet és que en molts altres articles també s’utilitza la preposició ‘davant’ sense que exigeixi la presència física dels interessats. Com a exemples, la demanda detalla un llistat de senadors que van jurar o prometre la constitució de manera no presencial sense estar malalts ni impedits físicament. El requisit de presencialitat, a més, ‘s’imposa sabent que simultàniament altres autoritats de l’estat faran tot el que calgui per a impedir el compliment en els termes que, il·legalment, amb desconsideració absoluta pel dret de sufragi, imposa la Junta electoral’. Dues versions de l’acord que deixa vacants els escons D’altra banda, sobre l’acord que declara vacants els escons dels eurodiputats independentistes, diu que és encara més breu i mancat de fonamentació jurídica. A més, destaca que la Junta electoral va redactar dues versions diferents de l’acord, una pels mitjans de comunicació i una altra pel Parlament Europeu, que inclou una diferència ‘jurídicament molt substancial’, ja que afegeix un paràgraf on diu que els candidats no tenen la condició d’eurodiputats. Això, segons diu la demanda, és contradictori amb la condició de vacant, ja que si no tenen la condició d’eurodiputat, senzillament no tenen cap escó que es pugui deixar vacant. A més, segons la normativa europea, un escó queda vacant ‘quan el mandat d’un diputat al Parlament Europeu expira a causa de la seva dimissió, a la seva mort o a l’anul·lació del mandat’, fet que, segons la interpretació de la Junta electoral, no ha passat. També subratlla que el dia 13 de juny Puigdemont i Comín van ser proclamats diputats electes per part de la Junta electoral espanyola i que, un dia després, es va publicar la resolució al BOE, però que no es va comunicar la designació al parlament pel rebuig a acatar el càrrec de manera no presencial. És per aquest motiu que l’escrit apunta que la Junta electoral utilitza l’acatament de la constitució espanyola com a ‘pretext’ perquè Puigdemont i Comín no siguin eurodiputats. Entre altres coses, a més, la demanda explica que ‘el requisit d’acatament de la constitució espanyola pels diputats al Parlament Europeu escollits a la circumscripció d’Espanya vulnera la unitat de representació dels diputats al Parlament Europeu’, ja que pressuposa que els eurodiputats escollits a Espanya en són representants. El Tractat de Lisboa, en canvi, estableix que el Parlament Europeu és una cambra representativa de tota la ciutadania de la Unió Europea, no de cada estat.

Summary: Puigdemont i Comín demanden la Junta electoral espanyola per haver vulnerat drets fonamentals


La Mesa de Les Corts Valencianes de la desena legislatura ha quedat constituïda amb membres de tots els grups parlamentaris a excepció de Vox, que ha presentat els seus candidats però només ha obtingut els vots del seu grup. Enric Morera (Compromís) ha estat reelegit president de les Corts Valencianes gràcies als 2 vots del PSPV, Compromís i Unides Podem-EU. L’altre candidat proposat, José María Llanos (Vox) només ha tingut el vot dels deu diputats del seu grup. A més, hi ha hagut 37 vots en blanc (del PP i Ciutadans). La vicepresidenta primera de les Corts és la fins ara consellera d’Obres Públiques, la socialista María José Salvador, que ha obtingut 52 vots, i el vice-president segon és el diputat del PP Jorge Bellver, que ha aconseguit 37 vots. La secretaria primera l’ocupa la diputada d’Unides Podem-EU Cristina Cabedo i la secretaria segona el diputat de Ciutadans Luis Arquillos, després d’haver obtingut la primera 52 paperetes i el segon 37, respectivament. Vox havia presentat per a les vice-presidències de les Corts a Llanos Massó i Vicente Roglá, i per a les secretaries de la Mesa a Ángeles Criado i Miguel Pascual, que en les dues votacions s’han recaptat deu vots. Podeu recuperar ací el minut-a-minut del ple de constitució de les Corts:

Summary: Els vots del Botànic reelegeixen Enric Morera com a president de les Corts


Mercè Pàniker i Alemany (1920-2012) va ser una emprenedora i activista catalana en favor dels drets de les dones. Mentre els seus dos germans Salvador i Raimon van ser sempre reconeguts a causa de la seva gran influència en la cultura del moment, la seva tasca sempre va romandre a l’ombra. És per això que l’Institut Català de les Dones (ICD) ha presentat un seguit d’actes per fer-la a conèixer amb motiu dels cent anys del seu naixement. Dirigit per Anna Mercadé, l’Any Mercè Pàniker i Alemany girarà entorn dels eixos del feminisme, la democràcia i la participació política, de l’emprenedoria i el lideratge de les dones a l’empresa i la indústria, i de la cooperació internacional. L’ICD, com a institució coordinadora, també impulsarà l’edició d’una biografia, organitzarà una jornada central al Palau de la Generalitat, realitzarà una exposició itinerant que s’incorporarà al catàleg de mostres divulgatives de la institució, i explicarà la vida i el pensament de Pàniker en un vídeo divulgatiu i una campanya a les xarxes socials. Pionera a Catalunya com a empresària i defensora dels drets de les dones Mercè Pàniker i Alemany va néixer a Barcelona l’any 1920. L’any 1954 es va incorporar a Pàniker SA, empresa de tints i coles fundada pel pare, Sri Ramuni Pàniker, l’any 1922. Va ser cofundadora i presidenta de l’Associació Química Espanyola de la Indústria del Cuir (AQEIC), presidenta de l’Associació de Químics de Catalunya, membre de la junta directiva de la Petita i Mitjana Empresa de Catalunya (PIMEC) i de l’Organització de les Nacions Unides per al Desenvolupament Industrial (ONUDI). A més, va participar en l’organització del Primer Congrés Dona i Economia i va ser cofundadora de FEMVISIO, entitat dedicada a promoure la dona empresària. Anna Mercadé, la responsable de l’any, ha destacat la importància que esdevingui un referent per a les catalanes. Pàniker sempre va defensar que només la independència econòmica podria portar a les dones a ocupar els espais de participació política i de lideratge social i empresari, d’on s’han vist sempre expulsades a causa del patriarcat. Va animar-les a confiar en si mateixes i dirigir-se cap a la conquesta del poder. No pas en clau de substituir els homes, sinó d’incorporar-se als centres de decisió complementant-los amb la seva manera de veure el món. Com a membre de l’ONUDI, va fer missions d’assessorament industrial a l’Àfrica, l’Àsia i l’Amèrica, fet que va contribuir a bastir ponts entre Occident i Orient, entre Catalunya i Europa, entre l’empresa i els treballadors i també entre homes i dones.

Summary: Mercè Pàniker i Alemany, la germana que no sortia a la fotografia


Podem i EUPV han tancat un preacord per a confluir conjuntament en les eleccions del pròxim 26 de maig, un projecte guanyador i que cerca ‘construir un govern de canvi, redoblar els esforços del Botànic i frenar el projecte dels qui estan plantejant un retrocés en drets’. Aquest preacord, que haurà de ser confirmat per les dues organitzacions, ha estat rubricat pel secretari general de Podem, Antonio Estañ, i la coordinadora general d’Esquerra Unida, Rosa Pérez Garijo, que han destacat els mesos de treball i col·laboració per a aconseguir arribar a aquest punt i ‘sumar’. Estañ ha valorat la ‘voluntat’ de construir un projecte ‘que garanteixi el canvi perquè, encara que ha admès que amb l’Acord del Botànic ‘s’ha avançat’, veu ‘fonamental construir un acord que sigui capaç de sumar la societat civil’. ‘Aquest preacord és la base amb la qual construir un govern de canvi’, ha reivindicat. Així mateix, ha valorat que aquest és ‘el primer pas’ per a ‘una candidatura que multipliqui’ perquè l’objectiu és ‘anar a més, mantenir un projecte guanyador que consolidi l’aconseguit en aquesta legislatura i que faci redoblar els esforços del Botànic i frenar el projecte dels qui estan plantejant un retrocés en drets’. Per la seva banda, Pérez Garijo ha destacat que aquest pacte és la ‘garantia de les polítiques d’esquerres’ i té com a objectiu ‘guanyar’ i ‘tindre la major força possible per a blindar aquests canvis i avançar’. ‘Esperem tindre la força necessària per a ser fonamentals’, ha remarcat.

Summary: Podem i EUPV tanquen un preacord de confluència per a les eleccions al País Valencià


El govern municipal de l’Ajuntament de Barcelona, encapçalat per l’alcaldessa Ada Colau, ha sol·licitat aquest divendres la convocatòria d’una sessió extraordinària de la Comissió de Presidència, Drets de la Ciutadania, Participació, Seguretat i Prevenció per informar de l’actuació dels serveis municipals durant l’atemptat terrorista. La sol·licitud s’ha fet arribar a la Presidència de la Comissió. Cal recordar que l’atac, que va tenir lloc el 17 passat, va deixar 14 persones mortes i més de cent ferides en un atropellament massiu a les Rambles. Després, el conductor de la furgoneta va caminar durant una hora i mitja fins a la zona universitària de la ciutat, on va assassinar una altra persona per robar-li el cotxe i fugir.

Summary: Colau convoca la Comissió de Seguretat per informar de l’actuació dels serveis municipals durant l’atemptat


Han trobat morts el nadó de mesos i el seu germà de tres anys a Godella (Horta Nord) després que la mare hagi indicat l’emplaçament. Una veïna havia alertat a la policia local després de veure el pare córrer armat darrere de la mare, que anava seminua. Després d’engegar el dispositiu, el servei de cinecologia de la Guàrdia Civil ha trobat abans de migdia a la dona amagada. La parella ha estat portada a dependències de la Guàrdia Civil a Montcada, on s’han mostrat reticents a col·laborar amb les forces de seguretat per a dir on es troben els seus fills, un nadó de mesos i el seu germà, de tres. Finalment la mare ha conduït als agents a l’emplaçament on es trobaven els infants, ja morts. En el moment d’arribar la patrulla a la casa després de l’avís de la veïna, els agents han interrogat el pare, que es trobava ‘confós’ i havia deixat entreveure que els infants poguessin estar dins de la piscina, on s’han localitzat les restes de sang. No obstant això s’havia buidat sense que hi hagués ningú a l’interior. Les circumstàncies de la mort dels infants encara no està clara i s’està investigant.

Summary: Troben morts els dos infants que cercaven a Godella


El tinent de batlle de Prevenció i Seguretat de Barcelona, Albert Batlle, ha proposat d’augmentar les càmeres de videovigilància i el personal de seguretat privada en la zona del Port Olímpic i del front marítim per a combatre la inseguretat. Ho ha explicat després d’una reunió amb Guàrdia Urbana, Mossos d’Esquadra, representants dels districtes de Ciutat Vella i Sant Martí, l’àrea de Serveis Socials de l’ajuntament, empreses d’oci del front marítim –encara que cap del Port Olímpic–, Capitania del Port Olímpic i representants d’empreses de seguretat i del gremi de restauració, aquests últims ‘especialment preocupats per la deterioració de la convivència que s’ha produït’. Batlle ha recordat que, després de l’homicidi d’una persona en el Port Olímpic el cap de setmana, es va convocar la reunió amb el conjunt d’operadors per a reflexionar sobre el ‘desbordament de l’activitat d’oci nocturn’ a la zona. Les mesures anunciades per Batlle se sumen al reforç de la presència policial que va començar la nit de dimarts –amb la participació d’antiavalots de Mossos– i ha explicat que, a més d’incrementar les actuacions relacionades amb la seguretat, també s’intensificarien les de caràcter administratiu per a vetllar pel compliment de les normes d’aforament, sorolls i horaris als establiments del Port i el front marítim barceloní. Ha explicat que havien transmès a les empreses la seva ‘petició de reforç de la seguretat privada’ i la possibilitat d’instal·lar més càmeres de videovigilància –tant a l’entorn de l’oci com en els itineraris–, mesures que anirien acompanyades d’actuacions de caràcter urbanístic, com ara, eliminar zones fosques. Augment de punts violeta També ha anunciat que s’intensificarà la lluita contra la violència sexual en entorns d’oci ampliant els punts violeta i a través dels protocols policials, a més de la creació de dues comissions de treball que es posaran en marxa a principis de setembre, una enfocada al Port i una altra al capdavant marítim. L’objectiu és ‘recuperar l’oci pacífic, tranquil i de qualitat’ en la zona, ha assegurat Batlle, que ha insistit que entre dues i quatre furgonetes de Mossos i Guàrdia Urbana, al costat d’unitats de seguretat ciutadana, estaran en la zona tota la setmana i a tota hora, encara que la seva presència s’anirà modulant segons les necessitats, ha especificat. Preguntat per l’obertura d’una oficina de denúncies amb Mossos en plaça Catalunya, ha recordat que va ser un dels acords de la Junta Local de Seguretat però que s’ha vist que el local previst era ‘impracticable’ i ha afegit que el consistori ja té una alternativa en la qual està treballant i que podria entrar en funcionament a principis de tardor. Sobre les reclamacions de manters de reunir-se amb l’Ajuntament, Batlle ha respost que el ‘top manta’ és una activitat il·legal, que els dispositius de seguretat es mantindran i que estan en una ‘fase de pressió’ sobre aquesta venda ambulant irregular.

Summary: L’Ajuntament de Barcelona proposa més càmeres i seguretat privada al Port Olímpic


El ministre d’Afers Estrangers espanyol, Josep Borrell, ha muntat un espectacle durant l’enregistrament del programa ‘Conflict Zone’ de la televisió alemanya Deutsche Welle. Les preguntes del periodista Tim Sebastian sobre la repressió, el judici i els presos polítics l’han neguitejat molt, i ha acabat perdent els estreps quan li han demanat sobre una possible reforma de la constitució. La entrevista no tiene desperdicio. Me cuesta creer que Borrell conociese el formato del programa, porque se le ve bastante fuera de sí. No sale demasiado bien parado de la charla pic.twitter.com/skTcaJ4K9r — Andreu Jerez (@AndreuJerez) 27 de març de 2019 Sebastian ha demanat a Borrell si no hi ha interès a reformar la carta magna, tot i que, segons el CIS, el 70% dels espanyols és partidari de retocar-la. ‘Prou. Vostè diu mentides tota l’estona. Atureu aquest enregistrament. S’ha acabat. Ja no vull fer l’entrevista’, ha respost. El ministre s’ha llevat el micròfon i ha abandonat el plató que havia preparat DW. Tanmateix, després de parlar amb els seus assessors, ha tornat a seure davant Sebastian. Però l’entrevista ha estat tensa fins al final. —Josep Borrell  Podria fer millors entrevistes. —Tim Sebastina  Ministre, un plaer tenir-lo a ‘Conflict Zone’, gràcies. —J. B.: Gràcies. De totes maneres, una altra vegada agrairia que les preguntes no fossin tan tendencioses. —T. S.: No sóc aquí per a fer-li les preguntes que vol, ministre. Vegeu l’entrevista íntegra: El govern espanyol defensa l’actitud de Borrell La vice-presidenta del govern espanyol, Carmen Calvo, i la ministra de Política Territorial, Meritxell Batet, han dit que Borrell, com a ministre espanyol, no pot ‘donar per bo fets o suposades veritats que no ho són’. ‘No podem donar per bo que al nostre país existeixin presos polítics i que algú està en una cel·la d’aïllament per idees, perquè no és veritat’, ha dit Calvo. Calvo ha dit que a l’entrevista Borrell havia de deixar ‘clar’ que ‘no pot acceptar com a membre d’un govern el que no és veritat’ perquè ‘hi va el prestigi de la democràcia i de la justícia sobre mentides constants sobre les que l’independentisme es passeja pel món per laminar la democràcia a Espanya’. Quan això passa, segons Calvo, ‘un ministre ha de dir fins aquí’ i Borrell ‘es pot permetre perfectament’ abandonar el plató. ‘No podem consentir que a algú se li acudeixi dir que a aquest país la gent està condemnada per idees quan fa pocs dies l’independentisme va estar al centre de Madrid i aquesta democràcia que els empara és la mateixa que exigeix que rendeixin comptes a la justícia’. La ministra espanyola de Política Territorial i candidata del PSC a les eleccions del 28-A, Meritxell Batet, també ha defensat el ministre d’Exteriors. Segons Batet, Borrell ha fet en aquests mesos una feina ‘ingent’ per ‘situar Espanya de nou a la política internacional amb protagonisme’ i recuperar el seu paper a Europa, ‘i el que va passar en aquesta entrevista és que es va posar en dubte el sistema constitucional i democràtic i el sistema de divisió de poders al nostre país’. ‘No podem permetre que es posi en qüestió que Espanya és una democràcia plena, que existeix aquesta divisió de poders i el reconeixement de drets i llibertats amb tots els paràmetres que defineixen un estat de dret i democràtic’, ha dit.

Summary: Borrell perd els estreps a la televisió alemanya i abandona el plató enmig d’una entrevista


La batllessa de Barcelona, Ada Colau, ha explicat avui que assistirà al judici del Tribunal Suprem durant les declaracions dels presos polítics i que ho farà acompanyada per eurodiputats. En declaracions a TV3, Colau ha avançat que una de les eurodiputades serà la dirigent dels Verds a l’Eurocambra, Ska Keller, i confia que puguin entrar a la sala. La batllessa de Barcelona ha afirmat que amb la seva presència com a autoritat de la capital catalana vol traslladar el ‘suport democràtic de les institucions’ als processats. D’altra banda, Colau ha convidat els batlles socialistes a participar a l’acte institucional conjunt amb l’Associació Catalana de Municipis (ACM) que tindrà lloc aquest diumenge per donar suport a les persones que seran jutjades al Suprem a partir de la setmana que ve. Colau ha assenyalat en declaracions a TV3 que el primer dia del judici, que està previst que sigui el 12 de febrer, es desplaçarà a Madrid el tinent d’alcaldia de Drets de Ciutadania, Jaume Asens. La batllessa hi assistirà quan comencin les declaracions dels presos polítics, previstes per la setmana següent, acompanyada per eurodiputats. Colau vol expressar el suport als processats davant un judici amb ‘massa anomalies’ i una presó preventiva que és una ‘barbaritat’, ha subratllat. Colau també està citada com a testimoni en el judici i diu que declararà ‘amb molta tranquil·litat’ i que denunciarà que la ‘gran anomalia’ del Primer d’Octubre van ser les càrregues policials. Pel que fa a l’acte institucional de batlles que celebraran amb l’ACM per donar suport de forma solemne als dirigents en vigílies de la setmana en què està previst que comenci el judici, Colau confia que s’hi uneixin socialistes, ja que l’acte està fet ‘amb voluntat inclusiva’ i ha assegurat que li consta que membres de la formació política són ‘crítics amb el procés judicial i la presó preventiva’. L’acte es farà al Saló de Cent de l’Ajuntament de Barcelona i està obert a tots els batlles de Catalunya.

Summary: Colau assistirà al judici del Suprem acompanyada per eurodiputats