La història de l’antiquari i galerista Artur Ramon (fill) es troba vinculada a l’escultor Manolo Hugué, per la relació que va tenir el seu pare amb la filla de l’escultor i la seva vídua. Fa poques setmanes, a la nova seu de la galeria, al carrer Bailén de Barcelona, s’hi podia veure una mostra d’escultures de petit format, pintures i dibuixos, reunides expressament per a l’ocasió. L’exposició volia ser un homenatge a Manolo i un reconeixement a la feina feta per Montserrat Blanch, estudiosa de l’obra de Manolo i responsable del catàleg raonat que va publicar Edicions Polígrafa el 1972. El context també havia de servir per fer possible un debat entre experts al voltant de la idea de com el llibre Vida de Manolo contada per ell mateix, escrit per Josep Pla, havia condicionat la figura i l’obra de l’escultor. Manolo Hugué i Josep Pla es van conèixer l’any 1919 a Barcelona, entorn de la tertúlia del Lyon d’Or. Manolo tenia trenta-set anys i Josep Pla només en tenia vint-i-dos. L’un ja havia viscut la seva etapa de París i havia fet la primera estada a Ceret, era un escultor reconegut. L’altre era un jove llicenciat en dret que exercia el periodisme, ple d’aspiracions però amb tota l’obra literària per fer. De fet, es van relacionar poc en aquell moment, perquè el 1920, Pla ja va marxar a París com a corresponsal. Després d’unes converses que mantingueren l’estiu del 1927, l’any 1928 Josep Pla va publicar Vida de Manolo contada per ell mateix. Dos anys després, el 1930, el llibre es publicaria en castellà. Va ser el primer llibre que es va traduir de Pla en aquesta llengua i que es va publicar abans de la guerra del 1936-39. Posteriorment, i quan Manolo Hugué ja era mort, se’n va fer una nova edició, ampliada amb altre material i reescrita per Pla, que ja no feia parlar amb primera persona a Manolo Hugué. Les successives edicions del llibre sempre han mantingut aquesta segona versió. El 2008, Libros del Asteriode va publicar una nova traducció castellana del llibre, a càrrec de Jordi Amat, que va recuperar la primera edició de Vida de Manolo contada per ell mateix. Artur Ramon va convidar a parlar del llibre al director de la Càtedra Josep Pla de la UdG, Xavier Pla, al traductor al castellà de l’obra, Jordi Amat, i al filòleg, escriptor i gestor cultural, Àlex Susanna. Ramon és del parer que el llibre de Pla va anar en detriment de l’artista, que més aviat el llibre va fer mal a Manolo com a artista. De manera que Artur Ramon, que conduïa l’acte, va entrar directament al moll de l’os del debat: ‘Com ha afectat a Manolo Hugué aquest llibre, que retrata la vida d’un home, però que eclipsa un artista?’ Va començar Xavier Pla: ‘A El quadern gris, Josep Pla diu que està decidit a sacrificar-ho tot per la seva diabòlica mania d’escriure. Això era premonitori. Pla va escriure sobre molts artistes, pintors, escultors. L’any 1920 va publicar una plaquette dedicada a l’escultor Enric Casanovas. Va ser la primera publicació de Pla que anava més enllà del periodisme. Però tot i tenir molta relació amb artistes, al Mas Pla no hi ha ni un quadre ni una escultura. No queda cap testimoni d’aquelles relacions. L’escultura era l’art que interessava més a Pla. Ell, per exemple, era un anti Rodin (trobava que feia una escultura artística decorativa, per agradar als snobs). El seu preferit era en Maillol. Perquè Maillol és l’home arrelat a la terra, al Mediterrani, a la vinya.’ I va continuar: ‘Pla no és un historiador de l’art ni un crític d’art ni un novel·lista. Se situa en un lloc híbrid. I, en què es fica quan escriu? Mira de captar l’ombra d’un home. Li interessa la personalitat artística, creativa de Manolo, en aquest cas, la seva vitalitat, la seva vivacitat. Deia Pla que li interessaven les personalitats que tenien relleu, amb joc mental, dialèctica… I Vida de Manolo és un llibre que parla sobre quina mena d’artista creu que és Manolo, no és un llibre sobre l’escultura de Manolo. I això ho fa amb tots els personatges que descriu. És una mirada parcial, subjectiva. Segona versió de ‘Vida de Manolo contada per ell mateix’. Jordi Amat va defensar la recuperació de la primera versió del llibre: ‘Pla va fer la primera edició de Vida de Manolo a partir d’un artista que encara era viu. Però la segona edició ja es va fer quan Manolo era mort (es va morir l’any 1945). I aleshores, Pla es va dedicar a refregir textos que ja s’havien publicat. I el llibre en català s’ha anat reeditant en la segona versió, tot i que fa vint anys que aquest llibre no es reedita en català. Perquè la publicació d’El quadern gris va modificar la visió que es tenia de Pla i això va anar en detriment del llibre sobre el Manolo i per això ningú va reivindicar el valor de la primera edició del llibre. En el seu moment, Vida de Manolo va ser elogiat per Riba i per Ridruejo, que deien que era el millor llibre de Pla. Havien llegit la primera edició. I Gabriel Ferrater en un article dedicat al llibre, assenyala alguns passatges on parla d’art, que diu que els ha escrit amb gran perspicàcia.’ Va dir Artur Ramon: ‘Però a Pla li interessava més la vida que l’obra de l’artista. Només cal assenyalar que la primera vegada que apareix Manolo en el llibre, surt comprant calçotets! Prima els elements més anecdotaris. I jo crec que per a Pla, Manolo és un Maillol de segona.’ Aleshores va intervenir Àlex Susanna: ‘Cada vegada que he rellegit l’edició ampliada de Vida de Manolo (la primera edició no l’he llegida), l’he trobat interessantíssima. El llibre és una mina. És clar que Pla sentia empatia amb l’obra i amb l’artista (perquè havia de trobar ambdues coses interessants), però en l’última part del llibre parla molt d’escultura i hi toca moltíssim. En el llibre Pla construeix una veu i li dóna un gruix intel·lectual que potser també el depassa. Hi ha molt de Pla en aquest Manolo que presenta.’ Continua Susanna: ‘Per altra banda, s’ha de destacar l’especial afinitat geogràfica i cultural que tenien tots dos amb el Rosselló. Hem de veure Manolo com un Rossellonès. Això és important. I situar-lo en un context on cal sumar altres personatges, amics i referents de l’època: l’escultor Arístides Maillol, el músic Deodat de Severac, el poeta Josep Sebastià Pons. I, en relació a la pregunta, jo crec que el llibre no ha perjudicat pas Manolo. Si de cas, Manolo es va perjudicar sol. I, per altra banda, Pla va escriure d’altres artistes: Xavier Nogués o Enric Casanovas, són Homenots extraordinaris. Aquest patrimoni de vides d’artistes és un luxe.’ Artur Ramon: ‘Però quines conseqüències va tenir el llibre per a Manolo? Quina relació van establir Manolo i Pla després de la publicació del llibre? Cap. La sensació que fa és que Manolo potser va dir coses que no volia dir, que havia parlat massa. Potser a Manolo no li va agradar el llibre de Pla. Perquè no es van tornar a relacionar. Xavier Pla: Josep Pla busca personalitats autèntiques i detesta aquells que van d’artistassos. A Pla li interessen els escriptors que no van d’escriptors; ell mateix es presenta com un home que escriu. I jo crec que ell veu això en Manolo i també una passió per la vida. I aquesta idea de superació. Però sí que cau en la caricaturització, com ja li va passar escrivint de Russiñol. Pla vampiritza els personatges que li interessen i un cop escrit el llibre, se’n desentén, se’n va cap a altres coses. Artur Ramon: ‘I què hagués passat si s’hagués publicat la versió francesa de Vida de Manolo als anys quaranta? La traducció que havia començat a fer Leon Paul Fargue no es va acabar perquè es va morir. Què hagués passat amb una versió francesa del llibre? Xavier Pla: ‘Hi ha constància que Pla va rebre moltes peticions per a traduir-lo, però se’n va desinteressar completament. O no les va respondre o no els hi va donar importància.’ Jordi Amat: ‘Jo veig Manolo Hugué clarament com un mestre de vida per a Josep Pla. Sobre l’estereotip, només cal que recordeu quin aspecte tenia Pla en l’entrevista que li va fer en Soler Serrano, és en Manolo! I quan Pla es tanca a la masia, de qui ho pot haver après? De Manolo. I el Pla de la boina, també respon a Manolo.’ Àlex Susanna: ‘Però compte, perquè tots dos van defugir convertir-se en una peça de museu. Tal com has escrit, Artur, Manolo era un antimodern, que no vol dir pas ni reaccionari ni tradicionalista, sinó un artista que té una relació conflictiva, entrebancada, amb la modernitat i que es vincula amb el passat. I pel que fa a Pla, l’escriptor vol una literatura viva, no aspira a una forma de classicisme a l’estil de Xènius. Però no és una literatura espontània, com tampoc ho és l’obra de Manolo. Moltes coses els emparenten. I també un paisatge compartit, que és el Rosselló, una arcàdia, de continuïtat, de naturalesa, de paisatge treballat. La possibilitat d’acedir-hi, a tots dos els agrada. Tots dos volen treballar amb la part de l’home que no ha canviat, que és neta de certes contaminacions.’ Artur Ramon: ‘I quina posteritat creieu que pot tenir el llibre?’ Jordi Amat: ‘Cal pensar el corpus literari de Josep Pla més enllà de les Obres Completes de Destino. Perquè si llegim Pla sortint del cànon de Destino, Vida de Manolo guanya.’ Artur Ramon: ‘En la història de l’art català, quin lloc ocuparà Manolo?’ Àlex Susanna: ‘En qualsevol cultura, Manolo és un artista amb una supervivència gens fàcil. A casa nostra ja no té la cotització que hauria de tenir. El reconeixement dels escultors està lligat a l’obra monumental. I d’aquesta Manolo no en té gaire. La majoria d’obra de Manolo és peça petita i en aquest format és difícilment superable. Però no tenir escultura monumental el situa en una segona divisió. A Maillol també li costa. L’escultura en general és molt difícil. I hi ha pocs escultors bons. El que tenim de Manolo és formidable i un miracle. Quedem-nos amb el miracle. A mi m’agrada tal com ens ha arribat.’

Summary: Manolo Hugué i Josep Pla, vides creuades


El president turc, Recep Tayyip Erdogan, ha anunciat que Turquia faria eleccions avançades el pròxim 1 de novembre. La impossibilitat de formar govern després de les eleccions del juny passat ha abocat el país a uns nous comicis. El partit Justícia i Desenvolupament (AKP) va perdre la majoria de què disposava els darrers dotze anys, en part a causa de l’èxit del partit que representava la població kurda, l’HDP. El líder de AKP, Ahmet Davutoglu, no ha aconseguit cap acord ni amb MHP ni la principal oposició, CHP. La constitució turca preveu que, si no hi ha acord, el president pot encarregar a la segona força més votada que miri de formar govern o bé pot convocar directament eleccions avançades. Si Erdogan finalment convoca eleccions diumenge, tal com ha anunciat, Davutoglu haurà de formar un govern temporal en un termini de cinc dies.

Summary: Erdogan anuncia eleccions avançades a Turquia l’1 de novembre


Ingredients: (per a 4 persones) 4 pomes Golden 50 g de mantega 100 g de sucre roig 1 copeta de conyac 50 g d’avellanes, nou i ametlles torrades 2 cullerades de melmelada un got d’aigua Elaboració: Tallem la part de dalt de les pomes i en buidem el cor. Les enfornem en una plata d’anar al forn. Farcim cadascuna amb una mica de mantega, un grapat de fruits secs una mica picats, una mica de conyac i una cullerada de sucre roig. Les tapem amb la part de dalt. Afegim un got d’aigua a la safata. Les enfornem uns tres quarts d’hora, a 180°. Si cal, hi afegim una mica més d’aigua. Les traiem de la safata. El suc que resta el barregem amb un parell de cullerades de melmelada (la que tinguem). I la tirem per sobre de les pomes. Quan siguin fredes, ja les podrem servir, tot i que hi ha qui se les prefereix menjar tèbies.

Summary: Recepta: Pomes farcides al forn


BUENOS AIRES, 1 (EUROPA PRESS) El president de l’Argentina, Mauricio Macri, ha assegurat que la revelació que tenia un compte a les Bahames després d’aparèixer en els coneguts ‘papers de Panamà’ és un cas que ‘està molt explicat’. ‘No tinc res a ocultar, eren diners que em pertanyien, que em pertanyen, totalment declarats davant de l’Agència d’Impostos de l’Argentina’, ha subratllat el mandatari argentí en una entrevista concedida a l’agència mexicana Notimex. A més, Macri ha recordat que ha legalitzat aquests comptes, mostra de la seva confiança en el futur del país. ‘Ara són aquí per demostrar que aposto pel futur del nostre país, amb la qual cosa no hi ha res de què preocupar-se’, ha emfatitzat. ‘Tinc un profund compromís a lluitar contra la corrupció, he deixat la meva vida privada amb l’esperança d’ajudar el meu poble a tirar endavant, no em mou una altra cosa que treballar per la gent, per a la gent, un servei públic és una cosa tan maca, perquè quan un dóna la vida et torna 20 vegades, estic per aquest camí’, ha assenyalat Macri. El president argentí va ser imputat el mes d’abril passat per la justícia en un cas per conèixer si Macri va ometre ‘de manera maliciosa’ en la seva declaració patrimonial la seva participació en una societat ‘offshore’, tal com han revelat els ‘papers de Panamà’.

Summary: Macri assegura que els seus comptes a les Bahames ‘estan molt explicats’


La jutgessa d’instrucció 3 de Cornellà de Llobregat (Baix Llobregat), en funcions de guàrdia, ha imposat una ordre d’allunyament de 1.000 metres ‘de qualsevol camp de futbol, estadi o espai similar on jugui l’Athletic de Bilbao’ als cinc detinguts ahir per enfrontaments entre dues aficions contràries, la de l’Espanyol i la de l’Athletic. En un comunicat, el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) ha informat que els arrestats han passat a disposició judicial avui i la jutgessa ha obert la causa per baralla tumultuària i lesions, perquè després dels enfrontaments un home va resultar ferit. Per als cinc detinguts també ha acordat la personació periòdica davant l’autoritat judicial. Diversos membres de la Curva, afeccionats de l’Espanyol d’extrema dreta, i d’Herri Norte Taldea, afeccionats de l’Athletic d’extrema esquerra, es van barallar ahir abans del partit. Hi va haver agressions i els ultres es van llançar cadires i altres objectes, aprofitant la nul·la presència dels Mossos. La Brimo hi va intervenir poc després, va detenir cinc persones i va identificar trenta-sis ultres.  Agressions d’ultres de l’Espanyol i de l’Athletic als carrers de Cornellà

Summary: La jutgessa imposa una ordre d’allunyament d’estadis als cinc detinguts a Cornellà


La Generalitat impulsarà un Congrés Internacional d’Educació i Cultura contra l’Odi i la Intolerància amb l’objectiu de compartir les millors pràctiques per a fer dels centres educatius llocs que impulsin la igualtat, la llibertat i la democràcia. L’anunci l’ha fet el conseller d’Educació, Cultura i Esport, Vicent Marzà, durant un esmorzar informatiu del Fòrum Europa Tribuna Mediterrània. Marzà ha dit que més que mai cal potenciar els atributs positius de l’educació, com a eina principal de cohesió social; de la cultura, com a instrument per a desxifrar la complexitat del món; i de l’esport, com a factor d’unió i cooperació. Ha explicat que l’objectiu del congrés seria potenciar la cohesió democràtica dins una societat moderna i inclusiva. Seria –ha afegit– una acció més per a superar els discursos de la por i la confrontació que se senten, especialment, d’uns quants mesos ençà, en referència a l’ascens de l’extrema dreta. Per això ha alertat del perill de caure en ‘temptacions totalitàries que són simplistes, però reconfortants per a qui està perdut’ i ha advertit contra els partits que aprofiten la incertesa per a difondre un discurs tòxic.

Summary: Marzà impulsarà un congrés contra l’odi i la intolerància


El president de l’Obra Cultural Balear, Josep de Luis Ferrer, ha anunciat que plantarà el rei espanyol Felipe VI en l’acte de recepció que organitza la monarquia a Palma. És previst que l’acte es faci el 3 d’agost al vespre al Palau de l’Almudaina. Ferrer ha denegat la invitació defensant que ‘les circumstàncies actuals i el paper que ha decidit jugar la monarquia impossibiliten l’homologació normal i regida pels valors democràtics’. També ha fet referència al discurs de Felipe VI el 3 d’octubre i al seu record de l’última visita a Jordi Cuixart a la presó. Ferrer finalitza la resposta a la Casa Reial espanyola amb contundència: ‘Divendres dia 3 no assistiré, per tant, a la recepció. Quedaré a ca nostra, gaudint de la companyia familiar que li és privada tant a Jordi Cuixart com a la resta de presos polítics, i aprofitaré el moment per tenir un record pels veritables defensors de la llibertat, el respecte i els valors democràtics’. Imagin que, realment, tampoc m’hi devien esperar. pic.twitter.com/gfTiLkgTex — Josep de Luis (@josepdeluis) 31 de juliol de 2018

Summary: L’Obra Cultural Balear plantarà Felipe VI en un acte a Palma


La tercera onada del Baròmetre d’Opinió del CEO reafirma el lideratge de VilaWeb entre els diaris digitals editats a Catalunya i consolida les xifres aconseguides durant el 2018. VilaWeb és ara mateix el tercer diari més llegit de Catalunya, i l’Ara recupera la segona posició. Davant de tots dos, només hi ha La Vanguardia. Entre els diaris estrictament digitals, Eldiario.es supera per primer vegada Nació Digital, i El Nacional consolida la seua posició com a sisè mitjà, després d’El Periódico i El País. VilaWeb Paper entra per primer vegada En aquesta onada del CEO, per primer vegada ha entrat, en l’apartat de diaris en paper, l’edició en PDF de VilaWeb, VilaWeb Paper. VilaWeb Paper arriba cada nit als subscriptors del diari a les deu, tret dels dissabtes, i els divendres es publica en obert per a tots els lectors. Per primera vegada al CEO, els entrevistats esmenten aquesta edició de VilaWeb –que va començar fa poc més d’un any– en la resposta sobre les preferències de diari en paper.

Summary: El CEO reafirma el lideratge digital de VilaWeb


Àlex Susanna, director de l’Institut Ramon Llull, i Laura Borràs, directora de la Institució de les Lletres Catalanes, han reconegut aquest migdia que el pressupost de l’Any Llull no arribarà fins l’any vinent. Ho han explicat durant l’acte de presentació del ‘Llibre de les bèsties’ de Ramon Llull, publicat per Proa, a partir d’una versió actual de l’escriptor Miquel Desclot i il·lustrat pel pintor Perico Pastor. Això vol dir que el dia 30 d’aquest mes, la inauguració de l’efemèride a Catalunya es farà sense dotació econòmica pròpia. A mitjan octubre, el comissari de l’Any Llull, Joan Santanach, assegurava a VilaWeb: ‘Es preveu que aquesta setmana s’aprovarà un pressupost. Confiem que sigui així i que ens permeti de dur a terme el programa que hem presentat. He tingut dues reunions amb el conseller Mascarell, una abans del nomenament i una altra abans de les eleccions, per presentar-li el programa i fer la petició de pressupost. Però encara no ens han concretat el pressupost i tot el que fem surt del pressupost ordinari de la Institució de les Lletres Catalanes, de l’Institut Ramon Llull i d’algunes altres institucions, com ara la Biblioteca de Catalunya.’ Sobre aquest compromís, Laura Borràs ha assegurat que la ILC ja ha dedicat 50.000 euros a l’Any Llull, però que tal com van les coses, en aquest ‘compàs d’espera’, possiblement les institucions començaran el 2016 amb el pressupost prorrogat. Amb tot, assegura que això no frenarà pas el desenvolupament del programa, que és ambiciós. En aquesta mateixa línia s’ha manifestat Àlex Susanna, i ha dit que tot i la manca de pressupost, cap dels actes proposats no es deixarà de fer. Ha posat d’exemple la inauguració institucional o també una exposició de Miquel Barceló, per la qual ja s’han signat contractes amb la Biblioteca Nacional francesa i també amb el Museu Picasso de París. ‘Tranquil·litat màxima’, ha dit. Però ni un ni l’altre no han respost la pregunta clau: ‘Com és possible un Any Llull d’abast internacional i ambiciós sense disposar d’un pressupost propi?’

Summary: L’Any Llull no tindrà pressupost fins el 2016


Si voleu rebre al vostre correu aquest report diari de VilaWeb sobre el coronavirus 2019, cada vespre a les 22.00, apunteu-vos-hi ací. Per tenir la informació actualitzada al moment, consulteu sempre el Directe de VilaWeb. En dies com els que vivim, és més necessari que mai defensar un periodisme independent i sense por de ser crític amb el poder. Si voleu donar suport al model de VilaWeb, feu-vos-en subscriptors. Què ha passat avui? El govern espanyol està cada cop més tocat pels girs de guió continuats amb què intenta gestionar la crisi pel coronavirus. L’últim exemple, avui. El president del govern espanyol, Pedro Sánchez, ha decretat avui el confinament total de la població de l’estat espanyol, tal com demanaven el president de la Generalitat de Catalunya, Quim Torra, i desenes de científics. El cap de l’executiu espanyol ha explicat que tots els treballadors d’activitats no essencials s’hauran de quedar a casa durant les pròximes dues setmanes. ‘Per això aprovarem un permís retribuït recuperable que s’aplicarà a tots els treballadors d’activitats no essencials de manera que no hauran d’anar al lloc de treball del 30 de març al 9 d’abril. Durant aquest temps continuaran cobrant el seu salari’, però hauran de recuperar les hores de feina. Sánchez ha remarcat que la mesura s’emmarca enmig de la Setmana Santa, i ha insistit que les seves mesures són ‘d’una extraordinària duresa’. S’ha negat, però, a tancar Catalunya i Madrid. Avui ha fet quinze dies que va declarar l’estat d’alarma, tot restringint la mobilitat amb un confinament parcial, que mantenia oberts ports, aeroports i la majoria de llocs de feina. No haver ordenat el tancament de Madrid, segons que demostren les estadístiques, ha fet que el brot s’estengués arreu de l’estat, disparant Espanya com un dels dos estats que evolucionen pitjor del món, frec a frec amb els Estats Units. Diversos científics han demanat repetidament al president del govern espanyol que ordenés el confinament total, i li han recordat que les mesures no eren prou dures. Just abans del decret d’estat d’alarma, hi havia 4.209 casos confirmats i 120 morts, 81 dels quals a Madrid. A Catalunya, 4; al País Valencià, 1 i a les Illes, 1. Avui, quinze dies després, hi ha 72.248 casos confirmats i 5.690 morts, 2.757 dels quals a Madrid. A Catalunya, 1.070; al País Valencià, 234 i a les Illes, 26. Han passat quinze dies i hi ha hagut 5.570 morts, entremig. El president Torra ha ofert un missatge institucional des de la Casa dels Canonges, on és encara confinat, per a dir que l’anunci de Sánchez és una bona notícia, i li ha agraït que ‘finalment hagi escoltat les demandes de Catalunya’. No se n’ha estat d’afegir, tanmateix, que ‘és evident que si això d’ara és un confinament total, és perquè fins ara no n’hi havia.’ El vicepresident Pere Aragonès ha fet un piulet on també parla de satisfacció, i el president Carles Puigdemont, més crític, ha retret a Sánchez que hagi retardat el confinament total ‘perquè coincidís amb la Setmana Santa’. Avui mateix, la consellera Alba Vergés ha anunciat que aquesta setmana la Fira de Barcelona començarà a servir d’hospital temporal per a pacients lleus i estables de coronavirus 2019, primer amb tres-cents llits, amb l’objectiu que n’acabin essent dos mil. El Departament de Salut també ha publicat un mapa interactiu on s’observen cinc focus més de propagació al Principat on el govern de la Generalitat no ha pres mesures especials, a part de la conca d’Òdena. El govern del Principat també ha anunciat una injecció milionària de liquiditat per als ajuntaments, i ha afirmat que arribarà un avió amb 130.000 mascaretes i 10.000 bates gràcies a la cooperació amb la comunitat xinesa de Catalunya. També han arribat 25.000 proves ràpides. D’altra banda, el director de Centre d’Emergències i Alertes Sanitàries espanyol, Fernando Simón, ha insistit que s’està ‘molt a prop’ del pic de contagis per coronavirus a l’Estat però que la saturació de les UCI va ‘amb retard’ i podria arribar a finals de la propera setmana o inicis de la següent. La tendència a l’alça ha estat subscrita per tots els governants. Finalment, avui el govern d’Andorra ha anunciat que ha arribat a un acord amb el govern de Cuba perquè vuitanta-cinc metges i infermers del país caribeny viatgin fins a l’estat per a reforçar-hi el sistema sanitari. L’editorial de Vicent Partal ‘La tardana rectificació de Sánchez no tapa els 5.500 morts’ La píndola de Jordi Goula sobre l’economia: ‘Permisos retribuïts i acomiadaments més cars‘ Avui a la tarda ha saltat la sorpresa. Després d’haver negat mil vegades al govern català un confinament més rigorós de la població, Pedro Sánchez ha anunciat fa unes hores que el seu govern aprovarà demà que tots els treballadors d’activitats no essencials romanguin a casa durant aquestes dues setmanes. Ha avançat que aprovarà un permís retribuït recuperable que s’aplicarà als treballadors afectats, de manera que no s’hagin de desplaçar al lloc de feina a partir dilluns, 30 de març, fins al dijous 9 d’abril, tots dos inclosos. Ara falta veure la lletra petita, sobretot, quines són les activitats no essencials. Fins que no ho llegim al BOE, tot seran cabòries. I… què passa amb els ERTE? I amb els que fan teletreball? Quin desori! Per si hi havia poc embolic entre els empresaris, vet aquí que amb la sorpresa d’avui n’hi ha una mica més… La veritat és que vivim uns dies de vertigen, amb molta informació. Potser massa. I això fa que els titulars tinguin una importància superior a la que ja tenen habitualment. Llegim el titular i ja donem per llegida la notícia. Quan són temes senzills, de vegades n’hi ha prou, però si entrem en el laberint de les lleis, la cosa es complica molt i la interpretació automàtica esdevé molt arriscada. Ahir, per exemple, el consell de ministres va fer un decret que va generar un titular únic als mitjans: ‘prohibit acomiadar’, i fins i tot ha estat una etiqueta a les xarxes. És contundent, clar i curt. I, evidentment, les reaccions després de la compareixença explicativa de la ministra de Treball, Yolanda Díaz, van ser immediates. La CEOE i la Cepyme van denunciar ràpidament que les mesures ‘impediran de posar les bases de la necessària recuperació econòmica d’Espanya i portaran, en última instància, a un nivell encara més alt d’atur’; en la seva opinió, el govern espanyol ha optat per una decisió que ‘no va en la direcció correcta, sinó que, molt al contrari, serà perjudicial per a l’economia espanyola’. No cal dir que el missatge va córrer com la pólvora. Després d’haver llegit el decret al BOE avui al matí alguns advocats laboralistes ho veuen diferent i apunten que caldria esmenar aquest titular i deixar-lo en un ‘encariment de l’acomiadament’, la qual cosa és molt diferent. Segons que fan notar, allò que ha fet el Ministeri de Treball és anul·lar com a causa objectiva d’acomiadament totes les de força major, econòmiques, tècniques, organitzatives o de producció, però no s’han determinat com a nul·les ni s’han modificat els acomiadaments improcedents. Això vol dir, simplificant, que continua oberta la via de l’acomiadament improcedent que, això sí, és més cara per a l’empresari. Recordem que, en termes de cost, la principal diferència per a l’empresa entre un acomiadament per causes objectives i un improcedent radica en la indemnització: mentre que en el primer cas cal pagar vint dies per any treballat amb un topall de dotze mensualitats, en el segon cal abonar trenta-tres dies per any amb un màxim de vint-i-quatre mensualitats. En definitiva, segons el decret, l’acomiadament objectiu, durant l’estat d’alarma per la Covid-19, es transforma en un acomiadament improcedent. Això vol dir que el jutge tindrà l’última paraula sobre si és nul o no. Però de prohibir, res de res… La redacció de VilaWeb us recomana avui aquests articles i enllaços: – VilaWeb: Salvador Macip, metge i investigador: ‘Aquesta pandèmia no és la grossa’ – The New York Times: Algunes ciutats dels Estats Units podrien tenir brots de coronavirus pitjors que el de Wuhan (en anglès) – Le Monde: D’Alger a Kinshasa: com es protegeix l’Àfrica per intentar evitar l’epidèmia (en francès) – Nature: Què revelen els brots a creuers sobre el coronavirus (en anglès) – Diário de Notícias: ‘Air4All’, un projecte portuguès per a fabricar ventiladors pels hospitals. (en portuguès) – The Straits Times: El Vietnam acumularà 190.000 tones d’arròs per a la seguretat alimentària enmig del brot de coronavirus (en anglès) – La Repubblica: Iemen, Síria, Filipines, Camerun… es proclama l’alto al foc als països en guerra per por a la pandèmia (en italià) – Politico: A Espanya, el llegat de l’austeritat paralitza la lluita contra el coronavirus (en anglès) – South China Morning Post: Per què els tests ràpids potser no són la solució ràpida que alguns governs esperen (en anglès) Quines han estat les notícies més destacades sobre la crisi que us hem ofert avui? –  Com es reparteixen els casos de coronavirus 2019 al Principat? – Metges de Catalunya denuncia la conselleria de Salut al TSJC per incomplir la normativa de riscos laborals – Sánchez cedeix i decreta el confinament total quinze dies tard i 5.500 morts després – Quan l’estat d’alarma es converteix en un estat policíac – La lentitud de la resposta del sistema immunitari: una causa que la letalitat del coronavirus sigui més alta en la gent gran – Una metgessa prejubilada: ‘En aquesta situació, no et pots plantejar quedar-te a casa si tens la capacitat de treballar’ – Així es reparteixen els vals i targetes de les beques menjador durant l’epidèmia – Article urgent d’Oriol Mitjà i desenes de científics per a interpel·lar Sánchez a la revista mèdica més prestigiosa Quin és el recompte actual d’afectats i morts? A tot el món, les darreres xifres són de 657.523 casos confirmats i 30.428 morts. Del total de casos, 141.419 ja es consideren guarits, segons dades de Worldometer. Els estats més afectats són: —Els Estats Units d’Amèrica, amb 119.684 casos i 1.988 morts. —Itàlia, amb 92.472 casos i 10.023 morts. —La Xina, amb 81.394 casos i 3.295 morts. —L’estat espanyol, amb 72.335 casos i 5.820 morts. —Alemanya, amb 57.695 casos i 430 morts. A l’estat francès hi ha 37.575 casos i 2.314 morts. Als Països Catalans hi ha 20.142 casos i 1.524 morts. —Al Principat, 15.026 casos i 1.226 morts (763 casos i 156 més que no ahir). —Al País Valencià, 4.034 casos i 234 morts (502 casos i 36 morts més que no ahir). —A les Illes, 862 casos i 26 morts (107 casos i 5 morts més que no ahir). —A Catalunya Nord, 179 casos i 9 morts (20 casos més que no ahir, cap mort nou). —A Andorra, 300 casos i 4 morts (39 casos i 1 mort més que no ahir). *No hi ha dades separades sobre la Franja de Ponent i el Carxe. Els enllaços i les dades a tenir sempre a mà: –  L’evolució del coronavirus a tot el món: quants casos n’hi ha? – Tots els rumors sobre el coronavirus que no us heu de creure – Per què és impossible de saber ara quina és la mortalitat real del coronavirus? – Coronavirus: per què rentar-se les mans amb sabó és tan eficaç? – Quin efecte pot tenir en les embarassades i els seus nadons? – Coronavirus: com podem netejar el telèfon mòbil? – Consells per als qui hagin d’aïllar-se pel coronavirus i per als familiars – Gossos i gats poden contreure o transmetre la Covid-19? – ‘Coronavirus’ o ‘Covid-19’? Com n’hem de dir? – Vegeu la informació de la Generalitat Valenciana. Telèfon d’urgència: 900 300 555 – Vegeu la informació de la Generalitat de Catalunya. Telèfon d’urgència: 061 – Vegeu la informació del Govern de les Illes Balears. Telèfon d’urgència: 061 – Vegeu la informació del Govern d’Andorra. Telèfon d’urgència: 188 – Vegeu la informació de l’estat espanyol – Vegeu la informació de l’estat francès – Vegeu la informació de l’Organització Mundial de la Salut (OMS)

Summary: Report diari sobre el coronavirus: el govern espanyol, a la deriva


S’han deixat sentir poques veus d’intel·lectuals espanyols a favor del dret de Catalunya a l’autodeterminació aquests últims anys. Segurament, una de les persones més estimades pel moviment independentista català és Ramón Cotarelo, que no ha deixat de viatjar pel país fent xerrades, debats i intervencions allà on se li ha demanat. Dissabte va ser a TV3 per a debatre amb l’ex-ministre Margallo, entre més. I aquests dies no deixa de fer ruta per a mostrar el seu suport al referèndum de l’1 d’octubre, que considera que és l’única solució possible per a enterrar el conflicte entre Catalunya i l’estat espanyol. De fet, Cotarelo no dóna suport tan sols al dret d’autodeterminació sinó que defensa la independència de Catalunya amb vehemència. En aquesta entrevista parlem dels límits de la repressió de l’estat, de la resposta popular d’aquests dies, del ressò internacional, de la unitat del bloc nacionalista espanyol, dels manifests d’intel·lectuals d’esquerres contra l’1-O i de la posició del món de Podem i els comuns. Com és habitual, Cotarelo s’expressa amb contundència i sense pèls a la llengua. —Fins on creieu que pot arribar la repressió de l’estat espanyol contra el referèndum? —Doncs fins on puguin. Perquè per a ells és vital després d’haver tancat la porta a un referèndum pactat i d’haver dit que no es faria. Després d’haver dit que el referèndum del 9-N no es faria i del fet que s’acabés fent, ja no poden permetre’s de dir que no es farà i que finalment es faci. Per tant, han de fer el possible i l’impossible per a impedir-lo. Això vol dir que han d’estar disposats a tot. El problema és què vol dir tot, quines disponibilitats materials i logístiques tenen i què els deixaran fer. Perquè Espanya està en un context europeu i no pot fer les barbaritats que feia quan hi havia Franco. No per manca de ganes, sinó perquè no els deixaran. —Rajoy deia: ‘No ens obligueu a fer el que no volem fer.’ —Aquest és el típic argument del maltractador. ‘No m’obliguis a pegar-te. Perquè si m’obligues, et pegaré, però la culpa serà teva.’ És el típic argument de l’assassí maltractador. Aquest home és tan ximple i tan idiota que és així, raona d’aquesta manera. És una cosa que no es pot admetre. Si ell agredeix, la culpa de l’agressió és seva. Però què carall és això de ‘no m’obliguis a matar-te’? Però això què és? Què és? Això, si parlem del terreny moral. Però si parlem del terreny pràctic i logístic, què poden fer? Doncs fer servir la força fins on puguin. La pregunta és fins on poden fer-la servir. —I quina és la vostra opinió? —A veure, l’ús de l’exèrcit està descartat. Perquè l’OTAN no els deixarà. Si l’exèrcit espanyol mobilitza efectius i armament per a una operació ha d’informar-ne l’alt comandament. I ha d’explicar per què mobilitza efectius i armament. I, evidentment, no els deixaran actuar contra la població civil a Catalunya. L’operació militar ha quedat descartada. Després hi ha la força bruta de la policia i la Guàrdia Civil. Però no tenen gaire gent. Què poden fer? Recórrer a la guerra bruta? Això ja ho donem per descomptat. Això ja ho fan i ja ho han fet. L’operació Catalunya i tot això que ja han fet i que continuaran fent tant com puguin. Però l’experiència ens diu que no els serveix de res. No aconsegueixen de provocar. Haurien donat qualsevol cosa perquè a la Diada hi hagués hagut algun brot violent. Com fos. Però no n’hi va haver. No tan sols no hi ha violència, sinó que saben que la gent està preparada per detectar la provocació i descobrir-la. —La gent respon amb broma i ironia a la provocació. Això també funciona… —Sí que funciona. Tot això està molt bé, però és important la consigna d’estar atents i denunciar qualsevol comportament que faci sospitar d’una provocació. És a dir, humor tot el que es vulgui, però també molta vigilància. I a la Diada hi va haver molta vigilància. Jo hi era. I es veia clarament. Tots estàvem d’acord que calia tenir cent ulls oberts. Si vénen quatre agents provocadors i munten un número, ja ho tenen fet. Això està ben controlat i treballat i tampoc no hi tenen res a fer. —No tenen marge de maniobra? —És que no els deixaran fer gran cosa. A Europa ja hi ha l’ànim cada vegada més inclinat a forçar aquests energúmens a cercar una solució negociada. La qüestió és que fa dos anys, o tres, o quatre, podien fer una negociació amb alguna possibilitat de sortir-ne bé. Però ara una negociació que no acabi amb l’acceptació del referèndum és impensable. Quan els diuen des de qualsevol lloc d’Europa i del món que han de negociar, els diuen que s’han de rendir. I per això no negociaran, i faran tot el que estigui a les seves mans per a impedir el referèndum. Encara que ja saben que no poden impedir-lo. Per això fan declaracions contradictòries. Per això Rajoy diu que el referèndum no es farà. I el fiscal aquest que tenen, el que està reprovat… —El fiscal Maza… —Exacte. Té un molt bon cognom, oi? El fiscal Maza o fiscal ‘mazazo’ diu que els que vulguin votar han de saber que cometran un delicte. Però, senyors, que no havia dit el seu cap que no es podria votar? És que ja no saben ni què diuen. —Ja hi ha molts mitjans europeus i internacionals que parlen clarament de repressió política contra Catalunya… —Clar. Per descomptat. I això no farà sinó créixer. Fixeu-vos què va passar ahir a Madrid. Els que volien fer l’acte de solidaritat que es va prohibir el van fer, i els carrers es van omplir de gom a gom. La gent de tot arreu reacciona. Tot això em sembla molt bé. M’agrada molt que hi hagi solidaritat a molts llocs. Com més millor. Però jo em concentraria en Catalunya. Tan sols em fio de Catalunya. Més enllà, com més ajuda millor, però la cosa important és la que passi a Catalunya. I allò que cal tenir clar és que l’1 d’octubre hi haurà urnes i es podrà votar. Per tant, l’estat espanyol traslladarà la seva reacció al 2 d’octubre. —Què voleu dir? —Començaran dient que sí, que s’ha fet el referèndum, però que la majoria no sé què, que els vots no sé què més… És a dir, es dedicaran a qüestionar la legitimitat del referèndum. Però això encara té menys recorregut. Cal esperar a veure quin és el resultat. Jo espero que no deixi espai per als dubtes. —El president Juncker, que no és un defensor de les causes dels pobles, ja ha dit que reconeixeria el resultat del referèndum. —Ja ho crec. Què ha de dir, si no? Què pot dir una persona civilitzada? Que accepta el resultat d’una consulta democràtica. És clar. Què voleu que digui, que no accepta el resultat d’un referèndum democràtic? Per què no? I vostè qui és per no reconèixer-lo? —Com veieu el bloc del règim del 78? Hi ha unitat o comença a fracturar-se? —Ui! Això és claríssim. En aquest moment, el senyor Pedro Sánchez tanca files amb la banda de lladres aquesta del govern espanyol. Quan li pregunten sobre l’aplicació de lleis d’emergència per part de Rajoy, diu que s’haurà de fer perquè el govern espanyol no ha dialogat. Fixeu-vos què diu aquest home! Quina manera de raonar! Vol dir que ell li donarà suport. El PSOE donarà suport a qualsevol cosa que es faci. Li donarà la culpa a Rajoy, però li donarà suport pel seu particular sentit d’estat. Tanquen files. —També ho fan una colla d’intel·lectuals de l’esquerra espanyola… —Heu llegit el manifest dels nou-cents ‘empessebrats’ que tenen per allà? Els han dit: ‘Signa, que perdràs la bicoca.’ I allà hi tenen tots aquests teòrics i intel·lectuals de l’esquerra, tots belant com ovelles i signant un manifest que és una puta vergonya. És una puta vergonya… Que parla de pseudodemocràcia… És una cosa que no puc entendre. Com es pot ser tan immoral? Que miserables. Que venuts! Per una columna, una tertúlia o una subvenció… Ells saben de sobres que això que han signat és fals. És mentida. És a dir, tancament de files total. Ja hi podeu comptar. Però la reacció de la gent del carrer no és ben bé aquesta. La gent normal s’ha començat a moure. —I el bloc de Podem, d’Ada Colau i tot aquest món, com el veieu? — Aquests preferirien que entre avui i el 10 d’octubre s’esborressin els dies del calendari. Perquè no saben què fer. Estan desesperats. Dissabte vaig ser en un acte amb Albano-Dante Fachin. I a TV3 hi havia un batlle de Lleida, un senyor que jo no coneixia… Em sembla que es deia Cos… —Ros… Socialista del PSC. —Bé, doncs Ros o Cos o com sigui. Un del PSOE que semblava més de Ciutadans que un demòcrata. És que no saben què dir. I aquests del bloc de Podem miren de guardar la roba. I la senyora Colau mira d’aguantar a veure si es manté en el canelobre per no perdre la cadira, que és l’única cosa que li importa. —Quina és la solució de tot plegat? —La solució ja la tenim i es diu referèndum. Cal arribar al dia 1 d’octubre preservant la unitat d’acció de totes les forces que han fet possible aquesta proposta política democràtica. Cal resistir el temporal. Aquells senyors ara presumeixen d’haver segrestat els cartells de campanya. Com quan la policia presumia d’haver requisat armes d’ETA. Us en recordeu? «S’ha descobert un amagatall d’ETA!» I ara diuen: «S’ha descobert un amagatall amb cent mil cartells perillosos!» Fan el ridícul més estrepitós. Cal arribar a l’1 d’octubre perquè la solució és anar a votar. No hi ha cap proposta més damunt la taula. Si mai hi ha una proposta alternativa concreta que no sigui prendre el pèl a la gent, ja en parlarem. Però ara mateix només hi ha una proposta per a resoldre la situació: fer el referèndum d’autodeterminació. L’única solució que arriba de l’estat espanyol és: calleu i aguanteu-vos perquè em surt de la punta del nas. La solució és votar. I s’ha acabat.

Summary: Ramón Cotarelo: ‘Davant la repressió, tot l’humor que es vulgui, però també molta vigilància’


L’acte de presentació de candidatures de Primàries Catalunya, organitzat al Teatre Plaza de Castelldefels (Baix Llobregat), ha gaudit de la presència d’Aamer Anwar, que ha criticat la hipocresia dels dirigents europeus envers Catalunya. El Teatre Plaza ha registrat un ple absolut al començament de la campanya amb vista a les eleccions primàries del 23 de febrer a la majoria de municipis. Hi han participat les coordinadores locals que ja s’han formalitzat. Jordi Graupera, elegit candidat a les Primàries Barcelona i cap de llista de Barcelona és Capital (Bcap); Anna Arqué, portaveu de Primàries Catalunya; Josep Manel Ximenis, de Primàries per la República; i l’actor Sergi Mateu, a més d’Anwar, han estat els encarregats de dirigir-se als assistents. L’impulsor del moviment, Jordi Graupera, ha engegat l’acte i ha destacat la importància de la iniciativa. Anwar n’ha enregistrat aquestes paraules. ‘There is a fire in Catalonia today’ @JordiGraupera takes the stage at @PrimariesCSTF @PrimariesCat #llibertatpresospoliticsiexiliats🎗 #Catalunya Catalunya tens el mandat, les idees, el poder de les persones i ets al costat dret de la historia pic.twitter.com/jnMXWn3FI3 — Aamer Anwar🎗🌹 (@AamerAnwar) February 9, 2019 Després d’aquesta intervenció ha estat el seu torn i el d’Anna Arqué, que han pujat a l’escenari per dirigir-se al públic. Anwar ha criticat la hipocresia dels dirigents europeus que parlen de Veneçuela però no pas de Catalunya. Durant l’acte, que ha durat més de dues hores, s’ha projectat un vídeo i fotografies recordant el Primer d’Octubre. A punt de començar l'acte de Primàries Catalunya a Castelldefels. Gent a fora encara. Recordeu que si voleu fer-vos voluntaris de la candidatura a Barcelona i participar de la presa de decisions us podeu inscriure aquí: https://t.co/wPBZKgmkTe#ushodevemtot pic.twitter.com/M75xn0AkHZ — Jordi Graupera (@JordiGraupera) February 9, 2019 Ara com ara, una setantena de municipis ja han confirmat la participació en les Primàries Catalunya, entre els quals hi ha ciutats grans com Barcelona, que ja ha votat, Cambrils, Granollers, la Ràpita, L’Hospitalet, Lleida, Manresa, Mataró, Sabadell, Sant Cugat, Tàrrega, Terrassa, Tortosa i més.

Summary: Aamer Anwar critica la hipocresia dels dirigents europeus en la presentació de candidatures de Primàries Catalunya


Hola, bonica: Fa dies, massa dies, que t’hauria d’haver escrit. No ho he fet. I ho volia fer i sabia que ho havia de fer. Però, d’altra banda, estic convençuda que n’has de rebre tantes, de cartes, que potser la meva no era menester. Tot i que has de saber –crec que ja ho saps– que per aquestes contrades es fa una campanya bonica i necessària: ‘Cap dona en l’oblit’. Així que, de tant en tant, em toca parlar de les empresonades i també de les exiliades. Bé, m’hi poso. I dir-te què? Que ets valenta, que totes plegades sou valentes? Que tinguis força i coratge? Que estem pendents de tu, de vosaltres? Que no defallirem i prosseguirem fent el que calgui per tornar-vos a casa? Que els llaços grocs ja formen part de la nostra pell, de la nostra indumentària quotidiana? De ben segur que tots els qui t’estimem compartim aquest missatge i els sentiments que l’acompanyen…. És el que escau, el que sentim. Llavors, per què no parlar-te, també, d’aquells moments en què la coratgia sembla que s’esmuny? Aquelles estones en què ens envaeixen sentiments tristos, continguts a estones, desfermats en d’altres, fruit –en el teu cas– de la llunyania de tot allò que forma part de la teva vida… Potser fer-ho seria com dir-te que defallim, que defalleixes. Algú podria opinar que la cosa que menys pertoca és transmetre missatges que s’acostin a la tristesa o a la malenconia. Però tu i jo sabem, ho sabem prou bé, que aquests moments hi són, sorgeixen quan menys se’ls espera –no demanen permís–, fins i tot quan poden ser un inconvenient per a la imatge que cal transmetre. Punyeta… I et vull parlar d’aquests moments, quan les forces ens traeixen uns instants –que semblen hores–, aquests segons en què de sobte sembla que ja hem tocat sostre, que no hi ha res a fer… Com si claudiquessin les conviccions i s’esmorteïssin les esperances, fins i tot, aquell demà lliure que ens encoratja. Perquè és en aquests immensament llargs instants quan pertoca fer una introspecció i conrear tot allò que durant temps hem llaurat dins nostre. I en fer-ho s’esdevé el miracle: ens envaeix una immensa allau de principis, valors, creences, i també d’estímuls, imatges, tendreses, cares, noms, situacions, olors, colors… Una allau en la qual submergir-nos i deixar-nos embolcar retrobant-nos en la nostra llarga i lluitadora opció de transformació. I tens tant on embolcallar-te, Marta… On afermar opcions, lluites i fermeses, que sé que aquests maleïts instants dels quals et parlo no et deixaran cap empremta. Que sàpigues que a mi, de tant en tant, m’agredeixen aquests instants. I, saps?, en surto reforçada, reconvençuda i encoratjada. És clar que, a certa edat i amb certa història, algunes hem viscut tants ‘instants’ que ja ens hi anem fent. Ens hem fet tossudes. Marta, el curs ja ha acabat i l’Agnès serà amb tu! També en Raül. Per tant, cares, tendreses, olors, colors, petons, abraçades, els tindràs sense necessitat d’introspecció. Aferra’t, doncs, als principis i les opcions, a la lluita i la resistència. I que aquest estiu a Ginebra, l’exili de Catalunya, de ca teva, et sigui el menys dolorós que es pugui. Saps que no estàs sola, saps bé quanta és la meva estima. Una abraçada, M. Gabriela Serra

Summary: ‘Ens hem fet tossudes’, carta de Gabriela Serra a Marta Rovira


Joan M. Minguet Batllori, l’ideòleg del concepte ‘banalització de la cultura’, situació que viu bona part de la cultura actual al país, ens proposa una exposició sobre la idea de revolució i la seva banalització al llarg de la segona meitat del segle XX. Alhora, ens ofereix una mirada revolucionària a partir del treball d’una llarga llista d’artistes visuals, alguns dels quals són noms consagrats i uns altres són artistes poc coneguts. I, tanmateix, no se sap qui és qui, perquè una de les condicions del projecte és que s’amagui l’autoria, tensió revolucionària, posant al mateix pla tots els artistes participants. L’exposició La revolució és una ficció. La ficció és una revolució, es pot veure a l’espai Barra de Ferro de l’escola Eina fins dissabte vinent, dia 25 de novembre. Com ens explica el comissari de la mostra, Joan M. Minguet Batllori, la idea va néixer a partir de la seva col·lecció de cartells, que tenen en comú la paraula ‘revolució’, que hi apareix d’una manera explícita. Posats un al costat de l’altre, s’evidencia com la paraula ‘revolució’ ha perdut el seu sentit primigeni. Ho explica el mateix comissari: ‘Tot va començar amb el cartell de la pel·lícula La revolución de las ratas, de l’any 1980, que contenia el destacat «Esta es la película que ninguna mujer deberá ver sola». És obvi que aquest cartell demostra que el concepte de revolució com a element insurreccional ha quedat completament diluït. I d’aquí va sortir la idea de la ficció. Demostrarem que la “revolució és una ficció”, una manera lúdica de dir que ens han robat la paraula “revolució” i l’han desposseïda del caràcter rebel i insurreccional que té o havia tingut. Els materials que ensenyem provenen tant del món estrictament revolucionari com del món de la indústria cultural.’ El comissari davant el cartell del film ‘La revolución de las ratas’. ‘Això no està deslligat de la idea que mantinc que les indústries culturals i l’entreteniment fan mal a la cultura, que entenc que ha de ser incòmode, que ha de molestar, la cultura entesa com a revolució. I aquesta reflexió la vaig compartir i traslladar a un bon nombre d’artistes, amb la idea de fer una exposició. Però els posava unes condicions que s’havien de complir: l’exposició no es faria en un lloc institucional d’art; havien de proposar una imatge que es pogués imprimir, que d’entrada no havia de ser un original perquè no aniria emmarcada; que les peces no anirien signades; que totes les propostes serien anònimes i que, per tant, no portarien cartel·la. Perquè la idea era trencar les convencions dels museus, per situar-nos fora de la institució. Trencar, doncs, les formes dels museus, per mantenir les formes insurreccionals. La creació insurrecta com a contrapès a la lleugeresa o frivolitat dels nostres temps.’ La proposta, estructurada en aquestes dues parts, s’arrodoneix amb unes frases a la paret i un àudio que barreja un discurs de Fidel Castro amb la pel·lícula Los profesionales, que acaba amb un poema de Juan Gelman. ‘Una idea que conté aquesta proposta és que les exposicions poden ser diferents, que la cultura pot ser diferent dins les contradiccions. A mi em serveix per a aturar-me i reflexionar’, comenta Minguet Batllori. Entre els ‘artistes, crítics, escriptors, estudiants, mestres, gent interessada per la cultura… artistes tots, doncs’, diu Minguet, hi trobem: Vicenç Altaió, Nora Ancarola, Hèctor Aspano, Montse Badia, Xavier Bassas, Vicky Benítez, Laura Benítez, Harold Berg, Quelic Berga, Rafel G. Bianchi, Yaiza Ágata Bocos, Jordi Boldú, Roberta Bosco, Goretti Cajide, Àlvar Calvet, David Caño, Alán Carrasco, Josep M. Català, Antònia Del Río, Gonzalo Elvira, Hamed Enoichi, Joan Fontcuberta, Marina Garcés, Alexandra García, Maria Garganté, Daniel Gasol, Lídia Gilabert, Ainize González García, Eulàlia Grau ,Òscar Guayabero, Núria Güell, Manuel Guerrero, Jessica Jaques, Clara Laguillo, Abdó Martí, Núria Martín Esteban, Cesc Martínez, Enric Mauri, Antoni Mercader, Pau Minguet, Joan M. Minguet, Helena Minguet, Montserrat Moliner, Frederic Montornés, Anais Muñoz, Antonio Ontañón, Levi Orta, Antonio Ortega, Jordi Pagès, Aimar Pérez Galí, Oriol Pibernat, Arnau Puig, Esther Pujol, Diego Rey, Ricard Ripoll, Jordi Rocosa, Valentín Roma, Txema Romero, Joana Romero, Aureli Ruiz, Montserrat Sánchez Trullols, Ramon Sicart, Francesc Torres, David G. Torres, Pere Vicenç, Mercè Vila i Ester Xargay.

Summary: La revolució cultural contra la banalització de la cultura


La vice-presidenta del govern espanyol en funcions, Carmen Calvo, ha emmarcat la negociació entre el govern català i espanyol que reclamen les forces independentistes en la comissió bilateral que ja recull l’estatut de Catalunya, però ha advertit que els socialistes no parlaran d’un dret d’autodeterminació que ‘no existeix’, i tampoc no ho farà el govern de coalició que sorgeixi d’una possible investidura. En declaracions al congrés, Calvo ha dit que ara la prioritat era la investidura perquè es pogués formar un govern ‘abans de Nadal’, i després ja s’abordarien la resta de qüestions. Ha volgut deixar clars els ‘límits’ del PSOE, que ‘són coneguts’: ‘Nosaltres parlem dins la constitució i la llei i fem política per intentar entendre’ns amb els que no pensen com nosaltres’, però ‘no existeix el dret d’autodeterminació perquè no és en la nostra legalitat ni en cap altra legalitat democràtica’, ha dit. En aquest sentit, ha insistit: ‘El PSOE no parlarà d’autodeterminació perquè no és el nostre projecte i hi estem en contra.’ ‘No podem retrocedir a situacions que han estat viscudes i resoltes’ i, per tant, ‘podem parlar de la manera com Catalunya és al marc constitucional del nostre país, però exactament igual que altres autonomies.’ ‘Primer cal investir el president, que ha de formar govern per començar a treballar a bon ritme, i després anirem veient les circumstàncies del dia a dia’, on ‘hi ha hagut proves més que suficients de tenir activada una comissió bilateral que l’anterior govern va menystenir’, ha dit Calvo, el dia abans de la reunió de les delegacions d’ERC i del PSOE. Torra exigeix de reunir-se amb Sánchez i un diàleg entre governs Per part dels republicans, hi assistirà el portaveu d’ERC al congrés espanyol, Gabriel Rufián, la portaveu nacional d’ERC, Marta Vilalta, i el president del consell nacional d’ERC, Josep Maria Jové. Per part del PSOE la portaveu al congrés espanyol, Adriana Lastra, el secretari d’Organització, José Luis Ábalos, i el secretari d’Organització del PSC, Salvador Illa. ERC va dir ahir que la trobada havia de servir per a establir un ‘compromís’ i un ‘calendari’ per a la segona fase dels contactes, que s’ha de concretar previsiblement després de la investidura i que haurà de fer seure en una mesa de diàleg i de negociació els governs de la Generalitat i de l’estat de manera bilateral. Calvo ha evitat d’avançar cap conclusió de la reunió perquè: ‘Fins que no ens reunim no hem d’avançar ni distorsionar una oportunitat important perquè Espanya tingui un govern molt aviat.’ En tot cas, ha situat aquesta relació entre governs en el marc de la comissió bilateral que ja recull l’estatut de Catalunya. ‘Nosaltres, a l’anterior legislatura, vam activar la comissió bilateral reconeguda a l’Estatut de Catalunya, i hem donat proves més que suficients de tenir una capacitat de lleialtat i diàleg amb tots els governs autonòmics de manera transversal i particularitzada’, ha dit. En tot cas, segons Calvo, ‘ara som en un altre moment’, que és el de ‘buscar els suports a la investidura’ per activar el nou executiu “abans de Nadal’.

Summary: Calvo rebaixa la negociació entre governs i no acceptarà que s’hi parli d’autodeterminació


La policia grega ha matat un refugiat i n’ha ferit cinc més que intentaven entrar a Grècia a prop del pas fronterer de Kastanies-Pazarkule, a l’oest de la ciutat d’Edirne. En una nota informativa, el governador de la ciutat ha explicat que la víctima mortal presentava ferides per munició al pit. La resta de ferits també tenen lesions per munició als peus, l’entrecuix o el cap. Source in Pazarkule, on the Turkish border with Greece, says Greek border guards opened fire on a group of migrants and refugees attempting to cross this morning. Says a number of people are wounded, some heavily. pic.twitter.com/91l1MeM9Cm — Piotr Zalewski (@p_zalewski) March 4, 2020 El portaveu del govern grec, Stelios Petsas, ha negat els fets i ha acusat les autoritats turques de generar notícies falses. ‘No existeix tal incident amb munició de la policia grega’, ha declarat. Al llarg dia, la policia ha fet servir material antidisturbis, com ara gas lacrimogen, per evitar l’entrada de refugiats a territori grec. Greek Government Spokesperson @SteliosPetsas: The Turkish side creates and disperses fake news targeted against Greece. Today they created yet another such falsehood, with injured migrants and one dead supposedly by Greek fire. I categorically deny it. pic.twitter.com/ApHxJGTPEr — Ελληνική Κυβέρνηση (@govgr) March 4, 2020 Dilluns va morir un altre refugiat, després de rebre l’impacte d’una bala de goma a la cara, quan intentava entrar a Grècia. Tenia vint-i-dos anys i era nadiu d’Alep. El govern grec, com ara, va acusar Ankara de crear notícies falses. ‘Benvinguts a Grècia’, la Unió Europea s’acarnissa una vegada més amb els refugiats La Comissió Europea ha evitat aclarir si disparar bales de goma als refugiats és il·legal arran de la situació a Grècia. Davant la pregunta d’una periodista sobre aquesta qüestió, el vice-president de la CE, Margaritis Schinas, ha dit que no pot ‘opinar sobre les operacions’ de les forces de seguretat gregues i ha assegurat que la situació és ‘excepcional’ i ‘sense precedents’. L’eurocomissari, membre del partit que governa a Grècia, ha recomanat ‘precaució’ davant les ‘històries a les xarxes socials’ sobre la situació a la frontera amb Turquia. L’eurocomissaria d’Interior, Ylva Johansson, ha defensat que no és ‘contradictori protegir les fronteres i els drets fonamentals’. De cara a la reunió de ministres de l’Interior de la UE avui a la tarda, la Comissió Europea ha insistit que els estats han de proporcionar els efectius que necessita Frontex per intervenir ràpidament a la frontera. A més, la CE ha proposat accelerar el retorn de persones ‘sense el dret a quedar-se’ a Grècia als seus països d’origen. Per fer això, plantegen un nou programa de retorns coordinat per Frontex.

Summary: Un refugiat mor tirotejat mentre intentava d’entrar a Grècia


Un grup de veïns han entrat a la casa del que consideren responsable de l’homicidi a trets d’un home a la plaça Baró de Viver de Barcelona i han provocat un foc. Segons que ha informat a VilaWeb Mossos d’Esquadra, quan han entrat el domicili era buit i han cremat un matalàs, que ha estat apagat pels bombers. Els fets s’han produït després d’una concentració de rebuig a l’assassinat i no hi ha hagut víctimes pel foc ni per intoxicació pel fum. L’home va ser disparat cap a les deu de la nit al passeig de Santa Coloma. Els Mossos han obert una investigació per esclarir els fets i encara no han detingut ningú. Segons informa l’ACN, treballen amb la hipòtesi que el responsable fos una persona amb qui la víctima hauria tingut diverses discussions i amenaces des de fa 4 anys, i que podria haver fugit aixoplugat pel seu entorn familiar fins i tot fora de Catalunya. Aquesta persona, però, ha marxat i no li han pogut prendre declaració.

Summary: Veïns de Baró de Viver (Barcelona) calen foc a casa del que creuen l’assassí a trets d’un home


El president de Rússia, Vladimir Putin, ha ordenat avui la retirada de la major part de les tropes russes que té a Síria des de setembre passat. L’anunci l’ha fet durant una reunió amb el ministre de Defensa i el d’Exteriors, Serguéi Lavrov. Segons que ha explicat, la decisió l’ha pres perquè ‘en gran part’ ja han complert amb els objectius i considera que la presència de l’exèrcit rus ha ajudat a crear les condicions per iniciar un procés de pau. Per comunicar-li aquesta decisió, Putin ha parlat per telèfon amb el president sirià, Bashar Al-Assad, que li ha transmès el desig que les converses de pau de Ginebra acabin amb resultats concrets. Les accions militars van arrencar el 30 de setembre passat quan Putin va rebre llum verda del senat per ajudar el règim sirià a combatre les tropes d’ISIS. Al-Assad havia demanat ajuda al seu homòleg rus per tenir el suport militar de Rússia amb l’objectiu de fer front l’exèrcit de l’EI.

Summary: Putin ordena retirar bona part de les tropes russes de Síria


BRUSSEL·LES, 22 (EUROPA PRESS) Un total de 8.949 articles de propaganda terrorista gihadista –vídeos, àudios, publicacions i declaracions– han estat retirats de la xarxa per part dels proveïdors d’Internet a petició de l’Europol, segons l’informe d’avaluació del primer any de funcionament de la nova unitat creada el juliol del 2015 en el si de l’organisme europeu per combatre la propaganda terrorista. La Unitat de Notificació de Continguts d’Internet a l’Europol per lluitar contra el terrorisme i la propaganda extremista violenta ha aconseguit la retirada d’Internet de 8.949 articles de propaganda o contingut terrorista del total de 9.787 sol·licitats després d’avaluar 11.050, és a dir, el 91,40% del total, respecte del 74% que havia aconseguit retirar el novembre del 2015, és a dir, 511 dels 690 sol·licitats, segons les dades de l’informe publicat aquest divendres, a data de l’1 de juliol del 2016. La unitat especialitzada a l’Europol ha identificat 70 plataformes que utilitzen els grups terroristes per difondre la seva propaganda -davant de les 9 identificades a finals de l’any passat i ha reclamat la retirada de continguts terroristes a Internet a més de 31 plataformes, tot i que en última instància són les companyies les que decideixen de manera voluntària si retiren o no el material problemàtic. La unitat ha estat creada bàsicament per coordinar la identificació de continguts terroristes i extremistes a Internet i cooperar amb la indústria a fi de promoure la seva retirada ràpidament, així com prestar suport als estats membre, tot i que des de la seva creació també ha ampliat les seves activitats per contrarestar la radicalització a través de la xarxa i el reclutament de terroristes, per tal de donar suport a les investigacions nacionals en els estats membre en resposta al nombre creixent d’atacs i amenaces per a Europa després d’atemptats com els de París de novembre i els de març a Brussel·les. L’Europol ha prestat suport als Estats membre en 44 casos operatius i ha desplegat tres experts sobre el terreny durant els atacs de París i va crear un grup per donar suport a la investigació conjunta de França i Bèlgica dels atemptats, així com un durant el campionat de l’Eurocopa. La unitat, que també vigila el contingut a Internet utilitzat pels traficants per portar immigrants i refugiats a contractar els seus serveis per portar-los a Europa a petició dels governs europeus, ha processat 122 comptes vinculats a la immigració il·legal, ha prestat suport en 43 casos operatius i ha contribuït a l’elaboració de documents preliminars en set casos i a una notificació d’intel·ligència. També ha desplegat tres experts sobre el terreny a Grècia per contrarestar l’amenaça terrorista potencial als centres de recepció d’immigrants i refugiats. L’agència policial ja va subratllar dimecres que ‘no existeix evidència concreta’ que confirmi que les xarxes terroristes s’han infiltrat de manera ‘sistemàtica’ entre els refugiats arribats a Europa en l’últim any en el seu informe d’avaluació sobre els atemptats terroristes.

Summary: Prop de 9.000 articles de propaganda gihadista han estat retirats d’Internet a petició de l’Europol


L’advocat Miquel Roca, ex-dirigent de CiU i militant de CDC, ha assegurat que Unió Democràtica de Catalunya (UDC) ‘té una participació necessària i imprescindible en el futur polític de Catalunya’. Roca ha subratllat que ara ‘és una gran ocasió per fer elogi de la capacitat d’entesa, pacte i acord’ i ha afegit que UDC ‘és un gran actiu que ha de ser respectat i valorat’. L’advocat i uns dels pares de la constitució espanyola ho ha dit durant el dinar Tribuna Barcelona, on ha presentat el candidat d’Unió, Ramon Espadaler, qui després ha pronunciat la conferència ‘Unió, la força del seny’. Miquel Roca ha explicat que té una gran amistat amb Espadaler. Miquel Roca ha recordat que durant la seva trajectòria a CiU va tenir moments de discrepància amb Unió. Tot i així, ha assegurat que el partit d’Espadaler ‘té una participació necessària i imprescindible en el futur polític de Catalunya’. Roca ha explicat que ‘un amb l’edat es posa sentimental’ i ha recordat que el seu pare va ser un dels fundadors d’Unió. En aquest sentit ha indicat que UDC va ser fundada ‘en moments difícils’ i que malgrat això va saber fer una aposta per ‘la capacitat d’entesa, acord i pacte al servei del país’. ‘I no va ser fàcil, com ara tampoc ho és’, ha advertit L’advocat ha assegurat que avui és una gran ocasió per ‘fer elogi’ d’aquesta capacitat d’entesa i acord, ‘perquè sense això no hi ha futur’. Ha afegit que UDC és un ‘actiu molt necessari per construir’ en un ‘escenari de canvi’ i ha posat de manifest que és un partit que pot ‘explicar el que ha representat la història des de la voluntat del pacte i l’acord’ i al mateix temps ‘instaurar la força del seny, que això avui per Catalunya es una aportació molt fonamental’.

Summary: Miquel Roca fa costat a Unió perquè és ‘un gran actiu que ha de ser respectat’


El diari francès Le Monde ha publicat avui un editorial en què demana al president del govern espanyol, Mariano Rajoy, que accedeixi a negociar perquè es pugui fer un referèndum d’independència a Catalunya tal com va fer l’ex-primer ministre britànic David Cameron amb el cas d’Escòcia. L’editorial, titulat ‘Independència de Catalunya: fer venir a la raó Madrid i Barcelona‘, es publica l’endemà d’una altra diada multitudinària a Barcelona. «Madrid ha d’escoltar les demandes de centenars de milers de catalans que s’han manifestat durant cinc anys als carrers i que, originalment, no demanaven la independència, sinó el dret d’expressar-se, com va passar amb els escocesos. El primer ministre David Cameron va acordar amb Edimburg l’organització d’una votació: els independentistes van perdre.» Le Monde es mostra convençut que en cas que es fes un referèndum pactat, com va passar a Escòcia, el no s’acabaria imposant. Tanmateix, el diari afirma que Rajoy hauria de convèncer la majoria dels catalans que ‘el seu futur europeu depèn de continuar a Espanya’. Segons el rotatiu, no és gens clar que l’1-O es pugui votar, però diu que, en cas que hi hagi urnes, en el referèndum només hi participaran els independentistes. ‘Una victòria que serà considerada il·legal immediatament’, afirma. Per això, vaticina que després de l’1-O la ‘batalla’ política continuarà.

Summary: Le Monde demana a Rajoy que negociï el referèndum per a Catalunya


El Col•legi Immaculada Concepció de Gavà ha posposat uns exercicis de l’assignatura de Religió sobre els presos de consciència perquè els alumnes s’havien mostrat ‘neguitosos’ arran de la situació política. La directora del centre, Anna Puente, ha assegurat que el claustre de professors va detectar situacions de ‘conflicte’ entre alguns infants de les tres classes de cinquè de Primària. ‘Els nens estan influenciats per la situació de l’entorn. Ells són esponges que capten el que passa al seu voltant’, ha senyalat Puente. També ha recordat que la mateixa activitat s’havia tractat els últims dos anys sense cap incidència. Aquest cop, però, alguns nanos van comentar la temàtica amb les seves famílies i les professores van detectar una reacció insòlita a l’aula. La direcció assegura que la retirada dels exercicis és un ‘parèntesi’, ja que la previsió és recuperar-los de cara al tercer trimestre. L’escola relata que les activitats sobre els presos de consciència s’emmarquen dins la unitat de Religió en què es tracten les relacions amb la família i els drets humans. Com ja s’havia fet els últims anys, les dues professores de Religió van accedir a la web de materials didàctics d’Amnistia Internacional per a utilitzar un còmic que els permetés explicar què són els presos de consciència. Les il•lustracions expliquen la història d’en Tim, que és empresonat per xiular perquè hi ha persones del seu entorn a qui els molesta. El protagonista envia una carta a Amnistia Internacional, que denuncia que es tracta d’un pres de consciència i organitza una campanya per a reclamar-ne l’alliberament. ‘Al món hi ha molts presos de consciència, persones que sense haver-se comportat violentament són a la presó només a causa de les seves idees, la religió, el color de la pell o per expressar-se lliurement’, recull el text del còmic. ‘Vam observar que els nens estaven neguitosos a l’aula vers aquest tema. Anaven a casa i preguntaven, tornaven a l’escola i entre ells hi havia conflicte’, ha explicat la directora del Col•legi Immaculada Concepció, Anna Puente. Per aquest motiu, ha afegit, el claustre de la Immaculada Concepció va considerar oportú aturar l’activitat i recuperar-la més endavant, ‘si cal, des d’una altra perspectiva’. Puente ha afegit que, un cop ajornats els exercicis, l’escola va enviar una carta ‘informativa’ a les famílies explicant els motius de la decisió.

Summary: Una escola de Gavà ajorna uns exercicis sobre els presos de consciència pel ‘neguit’ que provocava als alumnes


El Tribunal Suprem espanyol ha jugat sempre políticament amb el calendari del judici de l’1-O. I ha volgut fer coincidir la presentació dels escrits d’acusació amb el dia que farà exactament un any que són empresonats el vice-president Oriol Junqueras i els consellers Joaquim Forn, Josep Rull, Jordi Turull, Raül Romeva, Dolors Bassa i Meritxell Borràs. Divendres, 2 de novembre, les acusacions presentaran els seus escrits, amb la qualificació dels delictes pels quals volen que siguin jutjats i condemnats els presos polítics. Les acusacions són la fiscalia general de l’estat, l’advocacia de l’estat i el partit d’ultradreta Vox, com a acusació popular. Fins ara, totes aquestes parts havien mantingut la intenció d’acusar de rebel·lió i malversació. I ara es veurà si finalment és així. D’ençà que Pedro Sánchez va assumir la presidència del govern espanyol l’independentisme ha pressionat perquè alliberi els presos polítics, és a dir, perquè insti la fiscalia (va ser ell qui va nomenar la nova fiscal general, María José Segarra) a demanar la retirada de la mesura cautelar de presó preventiva. Però gairebé mig any després, no hi ha hagut cap gest –ni cap indici– en aquest sentit. Fins a arribar a tot un any de presó preventiva. Un ‘gest’? Ara l’empresonament dels dirigents independentistes coincideix també amb la negociació sobre el projecte de pressupost del govern de Pedro Sánchez, pactat amb Podem. Els cal el suport dels partits independentistes a Madrid, ERC i PDECat, però cap de les dues formacions no estan disposades a donar-lo si no s’alliberen els presos. Pedro Sánchez no ho pensa fer, esgrimeix la pretesa independència de la fiscalia respecte del poder executiu, i està condicionat per la pressió insistent que fan PP, Ciutadans i tots els mitjans de Madrid que n’amplifiquen el discurs acusant-lo de ser ‘l’advocat dels independentistes’ i el col·laborador dels ‘colpistes’. Sánchez té cura de no ser presentat com un aliat de l’independentisme català en un ambient d’una gran agressivitat mediàtica i de molta violència verbal de la dreta espanyola. I si diu o fa res que pugui ser presentat com a massa condescendent amb l’independentisme, alguns pesos pesants del seu gabinet, començant pel ministre Josep Borrell, el corregeixen a temps. Ara, també sap que cal aprovar el pressupost de l’estat d’alguna manera i que la seva estabilitat parlamentària és molt precària. Per això ha de fer algun gest, i aquests últims dies ha agafat força la possibilitat que l’advocacia de l’estat no acusi els presos polítics de rebel·lió. Cap al judici a l’1-O: Totes les garanties que vulnera el Tribunal Suprem espanyol La posició de la fiscalia i de l’advocacia de l’estat L’advocacia de l’estat és personada en aquesta causa per l’acusació de malversació, que les dades presentades per l’ex-ministre Cristóbal Montoro havien deixat en lletra morta. Que l’escrit d’acusació de l’advocacia de l’estat sigui per sedició i no per rebel·lió (l’un delicte implica fins a quinze any de presó i l’altre, fins a trenta) és vist pel govern espanyol com un gest que l’independentisme hauria de tenir en compte. Una altra cosa és què farà la fiscalia. En aquesta causa la fiscal general Segarra no ha insinuat mai que pogués presentar una acusació que no fos per rebel·lió. I els fiscals del Tribunal Suprem han anat deixant clar aquests últims mesos que mantindrien l’acusació de rebel·lió, per pressionar la fiscal Segarra mitjançant la política de fets consumats. Hi ha hagut una guerra de filtracions de diversos sectors de la fiscalia, tant amb el propòsit de collar en un sentit com amb el de deixar anar un globus sonda sobre la reacció política i social que suscitessin les acusacions. I s’ha parlat d’acusacions de rebel·lió per a tots, de demanar les penes mínimes del tipus delictiu de la rebel·lió, de mantenir-la només per al vice-president Junqueras… Però res d’oficial: tot plegat, soroll mediàtic. Serà divendres, en principi, que se sabrà de què acusen els presos polítics. Però per més que la fiscalia i l’advocacia de l’estat no els acusessin per rebel·lió, és ben clar que la tercera part de l’acusació, la que representa el partit d’extrema dreta Vox, sí que ho farà. Hom assegura que en els processos judicials l’acusació popular no pot acabar imposant unes acusacions superiors a les de la fiscalia, especialment en causes de la magnitud i de la transcendència que té aquesta. Però durant la fase d’instrucció ja hi va haver un precedent en què el jutge va fer cas de Vox i va menystenir el criteri de la fiscalia: quan va desestimar la petició de sortida en llibertat provisional de Joaquim Forn. El jutge es va arrenglerar amb el criteri del partit d’extrema dreta i el va mantenir empresonat. Recurs contra Vox Precisament la defensa de Jordi Cuixart ha presentat un recurs al Tribunal Suprem demanant que expulsi Vox de l’acusació popular. Al·lega que Vox fa un ús fraudulent d’una institució, l’acusació popular, pensada, diu, perquè el poble participi en l’administració de justícia i no pas per fer propaganda electoral, com fa aquesta formació d’extrema dreta. També posa en relleu que els principis fundacionals de Vox plasmats al programa electoral contradiuen molts tractats internacionals de defensa dels drets humans i contra la discriminació subscrits per l’estat espanyol. Argumenta que Vox vulnera la llei orgànica del poder judicial, que estableix que en tots els procediments s’han de respectar les regles de la bona fe. I troba que Vox no ho fa, que vulnera aquest principi i que comet un abús de dret i un frau de llei o processal. El calendari Una volta el Suprem ha obert judici oral, el tribunal deixa aquest termini de cinc dies a les acusacions, que venç divendres. A continuació, el Suprem també deixarà cinc dies a les defenses per a presentar al·legacions. De la mateixa manera que les acusacions, els advocats dels presos polítics poden demanar una pròrroga del termini. Quan aquesta qüestió sigui resolta i s’hagin presentat els escrits de la defensa, la sala segona fixarà una data per a començar el judici. Això serà, en principi, abans de final d’any. El termini ‘natural’, doncs, és el mes de gener. Calculen que durarà dos mesos o tres, fins a final de març o començament d’abril, just abans de la campanya de les eleccions municipals i europees. Tanmateix, la sentència no arribaria fins al juny o el juliol. L’avís de Pérez Royo als advocats: és el moment d’intentar aturar el judici de l’1-O

Summary: La maniobra d’última hora que intenta el govern espanyol en l’acusació del judici de l’1-O


Institucions penitenciàries espanyoles ha classificat Iñaki Urdangarin, cunyat del rei espanyol Felipe VI, dins del règim del segon grau. Així ho va decidir el director del centre penitenciari de Brieva, on està tancat des del 18 de juny, i va aprovar de manera definitiva la secretaria general d’Institucions penitenciàries. Segons fonts d’Institucions Penitenciaries citades per l’ACN, aquest és el grau més comú entre els presos. També va aprovar de manera definitiva que compleixi la condemna en el reduït mòdul per a homes de la presó de Brieva, on està completament sol. El segon grau significa que el pres pot demanar els primers permisos per a sortir del centre en complir un quart de la condemna. En el cas d’Urdangarin serien disset mesos i mig, el desembre de 2019. A partir de llavors, i si ho aprova la Junta de tractament de la presó, tindrà 36 dies anuals per a gaudir fora de Brieva. Tanmateix, hi ha opcions perquè un pres en segon grau pugui sortir de presó abans de complir un quart de la condemna. Hauria de demanar de participar en un Programa individualitzat de tractament (PIT), per tal que se li apliqui l’article 100.2 del reglament penitenciari espanyol. Aquest article introdueix el principi de flexibilitat, de manera que cada condemnat pot complir la sentència de manera flexible tenint en compte determinats aspectes com l’arrelament laboral i familiar. Gràcies a aquest principi, el pres pot gaudir certs moments de llibertat abans del temps estàndard que li pertocaria als reclusos classificats en segon grau.

Summary: Urdangarin aconsegueix el segon grau penitenciari


Valentina Servera, de vint-i-un any, va fer les maletes i va anar a viure a Escòcia ara fa tres anys, per a poder estudiar a la universitat pública d’aquell país, coneguda pel fet de ser completament gratuïta. Així doncs, va canviar un procés d’independència per un altre: va deixar la militància de les JERC per entrar a formar part de Young Scots for Independence, les joventuts de l’SNP, i d’ençà de fa una setmana és la presidenta de les joventuts de l’Aliança Lliure Europea. Des d’aquesta tribuna pot parlar-nos de la gestió del Brexit, la demanda d’un segon referèndum per a Escòcia i la solidaritat amb els presos polítics catalans. Hi parlem aprofitant una breu estada que fa a Catalunya, on ha tornat per a visitar la família. —Ara a Escòcia se li obre un nou horitzó. Sturgeon ha demanat la transferència de poders per a fer el referèndum, però tot fa pensar que Johnson dirà que no. La via catalana és una opció per a l’SNP? —La desobediència civil? Realment, tot és sobre la taula en aquests moments. El poble escocès ha parlat i ha donat el 80% dels seients que es reparteixen a Escòcia a l’SNP. Hem augmentat el vot d’una manera que no ens esperàvem, hem fet fora la dirigent del partit liberal-demòcrata, que tampoc no ens ho esperàvem. Realment aquestes eleccions han demostrat que Escòcia no vol el Brexit, que Escòcia està cansada de l’austeritat del Regne Unit; i que Escòcia no vol Boris Johnson de primer ministre. L’SNP té mandat per anar a Westminster i demanar aquesta delegació de poders. Boris Johnson no té el dret de dir que no, perquè el poble d’Escòcia ens ha votat sabent què volia. —Però sembla que Johnson no claudicarà. —Pot ser que faci com Rajoy i ens tanqui la porta a la cara? Doncs és possible i ben probable. Però Nicola Sturgeon és una dirigent increïble i crec que té la jugada al cap. Ens toca confiar en ella. Penso que l’SNP no descarta la via catalana perquè no pots descartar cap opció quan lluites per aconseguir el millor objectiu per al teu país. Cal tenir en compte que Sturgeon també pot esperar a les eleccions del 2021 al parlament. Potser llavors, si amplia la majoria, Escòcia estarà en disposició de dir: ‘Si no ens permets el referèndum, el farem a la nostra manera.’ —I el jovent què us estimeu més? —Confiem molt en la Nicola. Ens valora molt perquè ella va ser la presidenta de les joventuts i està en contacte amb nosaltres. Ella després del Brexit ja tenia un pla, i ja sap que Boris Johnson ens dirà que no, però estic segura que té un as sota la màniga. —Entenc que no us l’ha explicat. — Som el segon partit més gran del Regne Unit i si ho hagués explicat a la militància ja ho sabria la premsa. Ara mateix és el secret més ben guardat d’Escòcia. —La població escocesa seria partidària d’una via unilateral i fer un referèndum sense autorització? —Crec que realment passarà com a Catalunya. La desobediència civil no havia estat mai la primera opció de Catalunya. Ni ho és la d’Escòcia. Però si t’han de continuar tancant la porta a la cara i les negociacions són impossibles, vols tirar pel dret. I de fet, crees més independentistes negant un dret que no pas seient a negociar. Si la societat escocesa es trobés en la mateixa situació que ens vàrem trobar els catalans, tampoc no dubtaria. Ara, la diferència seria com actuaria Westminster. Veig molt difícil que el govern anglès faci allò que va fer el govern de Rajoy. I jo no vull que passi mai. —L’independentisme escocès ha agafat prou tremp per a superar el 50% dels vots? —Sí. —Què us ho fa pensar? —Perquè el 2014 l’unionisme va fer una campanya com la del Brexit, basada en promeses falses. Es va prometre que si Escòcia se n’anava del Regne Unit, sortiria de la UE; i al cap de pocs mesos teníem el referèndum del Brexit sobre la taula. No s’ha complert res d’allò que es va prometre als escocesos. Escòcia continua votant un govern de l’SNP, però Anglaterra continua votant per una majoria conservadora; i els escocesos estan tips que la seguretat social corri el risc que es vagi privatitzant; o que un nen de cada tres visqui sota el llindar de la pobresa… A Escòcia la universitat és gratuïta i a Anglaterra costa 9.000 lliures l’any, i no volem perdre-ho, això. Abans la gent estava més indecisa perquè la por de sortir de la UE tenia un pes important; això va fer que molta gent votés no. Al referèndum d’independència un 45% va votar que sí i un 55% que no. Molt ajustat. I el resultat del Brexit va ser d’un 62% a favor de mantenir-se a la UE contra un 38%. Crec que la majoria de gent que vol continuar dins la UE vol estar-hi com a país independent, més que pas com a Regne Unit, perquè saben que això no passarà. —Avui s’aprova el Brexit. Ho viviu des de dins, però amb llaços a Catalunya. Personalment com us afectarà? —És tan incert… Ni els polítics ho saben. Ni Johnson. Em tocarà demanar una ciutadania temporal i essent estudiant tinc més possibilitats que me la donin. I quan m’hagi graduat em donarien cinc anys per a residir al país mentre treballo. Això m’estalviaria haver de demanar visat cada vegada que volgués anar a Catalunya, que miro d’anar-hi sovint. Sobretot em fa por que hi hagi un Brexit sense acord, cosa que sembla ben probable, perquè ho ha promès Johnson. Això perjudicaria molt directament la gent que no és estudiant i que fa menys de set anys que viu al país. S’arriscarien a ser deportats o haver de demanar visats cada vegada que sortís del país. —Els Verds-ALE van obrir la porta a acceptar Puigdemont i Comín dins el grup del Parlament Europeu, en cas que obtinguessin la immunitat. La sentència del TJUE sobre Junqueras deixa via lliure a aquesta possibilitat. Es pot considerar cosa feta que entraran al grup? —De moment, no hem tingut cap conversa, si més no a les joventuts. Però l’ALE és un grup solidari amb la situació catalana. Per això Junqueras va ser el nostre ‘Spitzenkandidaten’ de cara a les europeees. Ara mateix no veig cap barrera perquè Puigdemont, Comín i Clara Ponsatí s’acabin unint al grup de l’ALE. —Quins són els partits més recelosos a acceptar-los? —No he vist ningú que hagi fet cap manifestació contra la seva entrada. Compromís i el Bloc, que són dins de l’ALE, sí que han mirat de no aparèixer a la foto en relació amb aquesta qüestió. Sí que se solidaritzen amb ells, però potser com a partit no poden fer un pas clar. Però crec que no hi votaran en contra. Els Verds, en canvi, ja sabem que tampoc no són clarament partidaris del procés català. Cal veure què fan els verds catalans i de l’estat espanyol. Ara, que creguin en els drets humans i que ens donin suport tindria lògica. Espero que tinguin dos dits de front, perquè la situació s’escapa d’una qüestió ideològica. —Per què no se’n va sol·licitar l’entrada quan es va constituir el parlament? —Van faltar converses. Jo no era a primera fila, però crec que era un moment d’incertesa i la urgència era intentar que Junqueras pogués arribar al parlament. Aquesta era la nostra prioritat. Al cap i a la fi, Puigdemont és a Brussel·les dins una mínima llibertat, perquè a Bèlgica pot ser un ciutadà lliure. I Junqueras és tancat als Lledoners. Vull dir que és normal que es prioritzés la sortida de la presó. —Una catalana vivint a Escòcia no és res anormal, però que militi a les joventuts de l’SNP no és gaire freqüent. Com hi heu arribat, fins aquí? —Vaig entrar en contacte amb Young Scots for Independence, les joventuts de l’SNP, en una trobada organitzada per les JERC durant la Diada del 2016. Vàrem fer molta pinya i em van convidar a Glasgow com a representant de les JERC a una celebració que feien dos mesos més tard. Em vaig enamorar de la ciutat, de la manera de fer dels escocesos i d’aquest moviment. Després em vaig assabentar que la universitat aquí era gratuïta per a tots els europeus. A Catalunya els meus pares no es podien permetre la universitat i a divuit anys vaig agafar una maleta, uns pocs estalvis i vaig volar cap a Glasgow. Vaig sol·licitar d’entrar a la universitat i mentrestant vaig treballar. Al final em van agafar per a estudiar periodisme a la Universitat Caledoniana de Glasgow i em vaig quedar. I fins ara. —I com hi arribeu, a la presidència de les joventuts de l’ALE? —Les polítiques internacionals sempre m’han interessat molt i quan vaig entrar a les joventuts d’ERC tenien una sectorial de policia internacional a la qual em vaig abocar molt. Entre les activitats diverses, vàrem organitzar una trobada a Brussel·les on vaig prendre consciència, a setze anys, de la importància de relacionar-se amb els altres països, entendre les altres cultures, les maneres d’actuar… Se’m va obrir un món. A partir de llavors la política internacional és la meva passió. Després d’entrar a Young Scots for Independence, vaig conèixer Max Zuñartu, que ara és regidor a l’Ajuntament de Barcelona i era el president de l’European Free Aliance Youth. Com a SNP estem dins de l’ALE i com que vaig veure que no es presentava gaire gent a presidir les joventuts, em vaig animar. —De què serveixen les joventuts dels partits? A vegades, de fora estant, sembla que només us dediqueu a penjar cartells i poca cosa més. —Ser jove és ser revolucionari. Va junt. El jovent vivim situacions que la gent que ja exerceix professionalment de polític oblida. Per exemple, haver de pagar taxes universitàries, la desocupació juvenil, les dificultats d’emancipar-se i la seguretat a les xarxes socials, són aspectes que els polítics obliden fàcilment i que potser no han viscut mai. Perquè cada joventut és víctima d’unes circumstàncies diferents. La joventut serveix per a posar foc al partit mare. —I us fan cas? —Doncs sí. A les JERC no hi vaig estar tan implicada com ara a l’SNP, i ens fan molt de cas. De fet, Escòcia va ser el primer país del món a incloure educació LGTBI a les escoles, i va ser gràcies a les joventuts de l’SNP. Vàrem observar que a les escoles als joves transsexuals i gais no els ensenyaven què era això i eren més propensos a tenir depressions o a intentar de suïcidar-se. No entenien què els passava. Qui no ho ha viscut de prop és molt difícil que pugui fer polítiques per a ells. També vàrem aconseguir de canviar l’edat per a entrar a fer el servei militar. Al Regne Unit s’hi entrava a setze anys.

Summary: Valentina Servera: ‘L’SNP no descarta la via catalana’


TVE finalment organitzarà un debat a nou entre els candidats a les eleccions europees del pròxim 26 de maig, en el qual finalment també hi estan convidats Compromís i Lliures per Europa (Junts). La cadena en un primer moment va rebutjar de convidar-los argumentant que només tindrien presència televisiva les formacions amb dos eurodiputats o més. Tanmateix, la Junta Electoral espanyola va acceptar els recursos de Junts i Compromís i els va donar la raó. La corporació de RTVE ha recordat que el debat seria dimecres vinent 22 de maig a les 22 hores, en directe a La 1, Canal 24 Hores, TVE Internacional i Rtve.es, des de l’Estudi 1 de Prado del Rey, presentat per Xabier Fortes. ‘En la seva condició de servei públic, en honor a la informació independent i plural, i conscients de la rellevància de les eleccions europees, RTVE promou una àmplia oferta informativa, amb la col·laboració dels principals partits polítics, per contribuir a la formació de criteri polític entre la ciutadania’, ha explicat la cadena. La primera proposta de RTVE era celebrar un debat amb la participació dels representants del PP, el PSOE, Unides Podem, Ciutadans, Ara Repúbliques –la candidatura que agrupa ERC, Bildu i BNG–, i Vox. No obstant això, davant dels recursos presentats per PNB, Compromís i Junts, la junta obligava a incloure’ls al debat. A parer seu, la JEC considera que el criteri de RTVE, ‘encara que s’aplica de manera igual a totes les formacions i per tant és objectiu, excloïa diverses formacions per haver obtingut un únic escó’. ‘Per això, sense raons de pes que impedeixin fer un debat a vuit en comptes de sis, no cal excloure la resta de partits amb representació al Parlament Europeu‘, subratlla. Per tot això, el debat proposat per RTVE comptaria amb la participació de vuit candidats, representants dels partits o coalicions que ja ostenten representació a Europa. A ells se sumaria el representant de Vox, que, encara que no va obtenir representació a Europa el 2014, ostenta la qualitat de partit polític representatiu, segons ha aclarit.

Summary: TVE rectifica i convida Junts i Compromís al debat electoral de les europees


La nova Biblioteca de Vic es dirà Pilarín Bayés. Així ho han decidit els veïns, a través d’un procés participatiu. De les 1.588 persones que van participar en la consulta, el 29,48% van escollir el nom de la dibuixant. La biblioteca estarà projectada en forma d’ela a l’antiga caserna, en un solar que ocupa uns 4.000 m2. Comptarà amb cinc plantes, cadascuna destinada a usos diferents. Ara el ple de Vic haurà de ratificar l’elecció dels veïns. U d’Octubre va ser la segona opció més votada amb un 24,74% (393 suports) i Ausa, la tercera, amb un 24,56% (390 suports). Maria Àngels Anglada i Anna Dodas van quedar en quarta i cinquena posició, amb un 13,22% (210 suports) i un 8% (127 suports). La voluntat de l’equip de govern és posar la resta de noms finalistes en diversos espais del nou equipament com poden ser el jardí exterior, la sala d’actes, l’aula de formació, alguna sala d’estudi o de lectura, l’espai de laboratori musical o el bar-cafeteria. Un arbre en record a les víctimes de l’atemptat L’entrada a la biblioteca serà per la banda del Passeig de la Generalitat. La part davantera de l’edifici estarà ocupada per un jardí en què s’hi plantarà un arbre per cadascuna de les persones que van perdre la vida en l’atemptat terrorista de l’any 1991, en aquesta mateixa ubicació.

Summary: La nova biblioteca de Vic es dirà Pilarín Bayés


El servei de metro a la L9 Nord (entre la Sagrera i Can Zam), L9 Sud (entre l’Aeroport T1 i la Zona Universitària) i la L10 (entre la Sagrera i Gorg) no funcionen aquest dijous al matí per una incidència tècnica que afecta les comunicacions de telefonia i ràdio interna d’aquestes tres línies automàtiques i que fa que no funcionin ni la megafonia ni la interfonia dels trens. Segons un comunicat de Transports Metropolitans de Barcelona (TMB), “aquestes transmissions permanents són necessàries per a la circulació segura dels trens i la comunicació entre els empleats”. Mentre el personal tècnic de Metro treballa en la resolució de la incidència, que ha començat a les cinc del matí, els trajectes de les línies 9 Nord, 9 Sud i 10 es realitzen amb serveis especials d’autobús. A banda d’aquest servei alternatiu per carretera que s’ha habilitat des de primera hora del matí, TMB també recomana que es facin aquests trajectes amb altres línies de metro, altres xarxes ferroviàries del sistema integrat, així com els autobusos regulars. Segons la companyia de transports barcelonina, “la incidència s’està comunicant als usuaris mitjançant megafonia, indicadors lluminosos, empleats situats a les estacions, el web de TMB, el Centre d’Informació TransMet i les xarxes socials”.

Summary: Les línies L9 i L10 no funcionen per una incidència que afecta les comunicacions internes del metro