Puges per una escala acabada de restaurar, àmplia, fins a un quart o un cinquè pis i, gairebé a tocar de la claraboia que deixa passar la claror del sol i alimenta una planta d’un verd ufanós, Maria Conca (Beneixama, 1948) obre la porta del seu pis de l’Eixample de València (llarg passadís, llibres pertot, ordenats, l’estudi, papers i un rellotge de paret dels que fan soroll), ofereix una butaca i de seguida és fàcil de sentir-s’hi còmode, d’establir-hi una conversa. La Societat Coral El Micalet atorga anualment un reconeixement ‘a aquelles persones i entitats que, per la seua trajectòria cívica o cultural en defensa de la nostra identitat nacional, en siguen mereixedores’. Enguany, juntament amb l’Associació de Juristes Dones d’Alzira (AJUDA), el rep Maria Conca: mestra, filòloga, activista cultural i política (va ser impulsora del PSAN al País Valencià). És tot un referent. I ara, també, —…Miquelet d’Honor! —La veritat és que m’ha fet il·lusió, sobretot per allò que té de simbòlic, de patriòtic, perquè vol dir això, miquelet defensor de la terra. I jo estic implicada en aquesta tasca des de fa molts anys. També és veritat que vol dir que et fas gran, més gran, però jo encara tinc molta energia i pense continuar sent fidel al guardó mentre puga. —És un reconeixement a una trajectòria. Per on comencem? El compromís polític? La investigació? L’ensenyament? Fem una cronologia? —Sí, que això sempre facilita les coses. Mira, la primera vinculació que vaig tenir amb el món de l’ensenyament va ser a partir de la Societat Coral El Micalet. L’any 1972 teníem relació amb la llibreria Concret, amb Valerià Miralles i Gabriel Sendra, i ells ens van parlar d’uns premis literaris que començaven al Micalet, els Premis Octubre (després els va continuar l’editorial 3i4). I ens vam apuntar a aquell sopar. I allà vam conèixer Manuel Tarín i Carme Ruiz, que organitzaven el concurs infantil Joanot Martorell, per a tots els xiquets dels Països Catalans. Em van demanar de formar part del jurat i vaig tenir ocasió de llegir uns treballs molt bonics. Evidentment, hi havia mancança de coneixements ortogràfics, perquè en aquell temps encara maldàvem per introduir el català a l’escola, però els xiquets manifestaven un coneixement molt bonic de la llengua. També hi vaig conèixer més mestres vinculats al moviment pedagògic, i tot va passar una mica aquella nit. —De seguida us vau vincular al moviment de renovació pedagògica. —I vam començar les escoles d’estiu. La primera la vam intentar fer l’any 1975, i ens la van prohibir. Però després, el 1976, el 1977, el 1978… sí que les vam fer. Totes aquelles primeres escoles van ser un esclat de llibertat impressionant. L’any 1976 hi vam tenir al voltant d’un miler de mestres apuntats, que havien de pagar matrícula, que després no tenien ni certificat d’assistència ni res, venien perquè volien aprendre les tècniques pedagògiques i introduir el català a l’escola. Va ser l’embrió, allò. Després les escoles d’estiu van continuar, evidentment, i el moviment pedagògic va anar creixent, creixent i, bé, avui veiem com ha evolucionat, amb els mestres d’Escola Valenciana. En aquells anys ho fèiem tot col·lectiu i apreníem els uns dels altres, això és… —…molt Freinet. —Sí. És una constant molt bonica en el moviment Freinet. I vam escriure aquell llibre, Escola i llengua al País Valencià, en què fèiem un repàs històric de la trajectòria de l’ensenyament del català i explicàvem les nostres experiències. La meua, per exemple, era una mica trista, perquè treballava en una escola de monges, a València, i havia d’aprofitar el temps lliure que ens donaven per a ensenyar cançons a les xiquetes. Fins que va venir la directora, la madre superiora, a dir-me que no, que ‘eso no lo podía enseñar‘. —Eso. —Eso. I jo li vaig dir: ‘mire, vostè tinga en compte que ara em diu que no ho puc ensenyar, però un dia a vostè l’obligaran a ensenyar el català’. I ella em va respondre: ‘bé, doncs quan m’hi obliguen ho faré. I efectivament. Quan va venir la llei d’ús i ensenyament del valencià, totes les meues companyes es van haver de reciclar. De fet, algunes ja tenien una actitud molt bona, i alguna de les monges també. I després, quan me les trobava, m’ho comentaven: estaven totes contentes perquè aprenien valencià i es preparaven per ensenyar-lo. Aquestes coses que passen. Vaig dir a la monja: tinga en compte que ara em diu que no ho puc ensenyar, però un dia a vostè l'obligaran a ensenyar català. I em va respondre: quan m'hi obliguen, ho faré. I efectivament. —I vàreu fer una barreja entre recomençar i mantenir un lligam amb els precedents. —Exacte. Nosaltres enllacem amb Carles Salvador, amb Soler i Godes, que havien introduït el català. Carles Salvador havia fet la gramàtica, i era un mestre convençut, i Soler i Godes també, i havia introduït a les seues classes les tècniques Freinet. I, per tant, enllacem amb aquell moviment de mestres que, encara que no havia estat extens, havia tingut la seua importància durant la República. I ens en considerem els continuadors, sí. En un desert que era molt trist. Quan jo vaig començar Magisteri, l’any 1968, els xics i les xiques estàvem separats, estudiàvem formación del espíritu nacional, ens feien fer costura, i les assignatures, així com te les ensenyaven, et queien de les mans. Sí que hi havia alguns professors bons, com ara Raquel Payà, una pedagoga molt més liberal, però jo no vaig tenir la sort de tenir-la: a mi em van tocar uns professors terribles. —Sou de Beneixama. Parlàveu català però no l’escrivíeu. Com va ser passar al paper? —En arribar a València ja l’escrivia perquè… Josep Guia i jo vam començar de molt jovenets a estimar-nos, jo tenia catorze anys i ell, quinze. I ell se’n va anar a València i es va conscienciar més i em va dir: ‘per què no ens escrivim com parlem, en valencià?’ I jo pensava: ‘bé, però farem moltes faltes d’ortografia!’ I les primeres cartes, perquè les guarde totes… —El primer que vau escriure en català van ser cartes d’amor! — Sí! Cartes d’amor. I, a més, també fèiem un diari cadascun que després ens intercanviàvem. I està tot escrit en català, però així com parlàvem. Josep feia els cursos a València, i, aleshores, jo, per correspondència, em vaig apuntar a Lo Rat Penat. Guarde els exercicis corregits amb la lletra d’Enric Valor. I em posava molt bona nota! I després vaig llegir molt, vaig fer reciclatge i de tot. No en saps mai prou. —A més de l’aprenentatge, hi va haver de seguida la consciència d’estendre l’ús social de la llengua. —Vam fer moltes xerrades pertot, presentant el llibre Escola i llengua al País Valencià. Anàvem convencent pares i mestres. Era tan natural que s’acceptava molt bé. En aquell moment encara no hi havia anticatalanisme, els franquistes encara no s’havien posat les piles. El primer que vaig escriure en català van ser cartes d'amor. —Teníeu consciència de posar les bases de les coses que després havien de ser? —Clar, perquè això també formava part del moviment polític: sabíem que era molt important que la llengua s’usés a l’escola i en tots els àmbits. I per això intentàvem utilitzar-la sempre. Vaig treballar molt, durant aquells anys, en l’Associació de Veïns de Russafa, i recorde una assemblea d’associacions de veïns general: quan vaig intervenir en català es va armar un aldarull de por. I això que era un àmbit progressista i antifranquista. Però vaig dir que pensava continuar perquè tenia el dret d’expressar-me, i perquè, si no, la nostra llengua sempre quedaria relegada, i que si algú no m’entenia, després jo li’n faria un resum. I clar, apel·lant a la consciència d’esquerres (en aquell moment tothom es considerava d’esquerres), això va començar a funcionar. Va funcionar en la universitat, i en totes les assemblees en què teníem presència. Ens vam esforçar molt perquè la llengua fóra també la llengua de la política. I crec que també ho vam aconseguir. —Quan vau començar la militància política? —Teníem consciència d’esquerres i nacionalista, valencianista. La catalanitat la vam anar reelaborant a partir de Fuster, fins que vam tenir clar que els valencians havíem d’anar junts amb la resta de països catalans, i que era important que les organitzacions no foren regionals sinó de tot l’àmbit nacional. Però fins que no vam arribar a aquesta conclusió, ací hi havia un grup que es deia Nova Germania, l’any 1972, on havia anat a parar gent que havia estat en el Partit Socialista Valencià, com ara Paco Candela. També hi havia Tàrrega, Valerià Miralles i més. Però aquest grup, que era un dels que organitzava el PCE (m-l), no tenia res de valencianista tret dels seus membres: hi havia un comissari polític que no ens deixava avançar en els projectes que volíem organitzar. I va arribar un moment que vam veure que allò no anava enlloc, que necessitàvem organitzar-nos en un partit d’alliberament nacional i de Països Catalans. —I què vau fer? —Jo me’n vaig anar a Prada l’any 1973, amb més gent, per veure què passava i si hi havia algun partit que tinguera aquestes mateixes característiques. Vaig anar als actes de tots els partits, i l’únic que vaig veure que s’assemblava a allò que cercàvem va ser el Partit Socialista d’Alliberament Nacional, el PSAN. Després de la presentació, que em va entusiasmar, vaig connectar amb Anna Piguillem, que també era mestra, i amb Jordi Altarriba. I després, l’abril del 1974, ells van venir a València. Vam organitzar una trobada amb gent com nosaltres, interessada, entre els quals hi havia Paco Candela, Blasco, mestres com ara Enric Alcoriza o Adela Costa… Ens vam reunir al Vedat de Torrent i vam constituir la primera cèl·lula del PSAN. I ja vam endegar tota l’activitat política. Les primera cosa que vam fer va ser penjar estelades: en el riu, en les mobilitzacions del Saler per al poble… O aquelles pancartes tan boniques, al Miquelet, que deien ‘Independència i socialisme’. Ho preparàvem molt, i ens multiplicàvem molt, tots: va ser una època de moltíssima activitat política. —No heu deixat mai l’activisme polític. —Sempre he estat activa. Però no he estat dels membres dirigents del partit. Preferia estar darrere, fent activitats menys vistoses, si vols, però efectives. Per al meu caràcter és millor aquest tipus de treball. Després, també ho he hagut de compaginar amb els dos fills. I els estudis: hi va haver un moment que vaig haver de triar entre fer oposicions o continuar en la facultat. Com que sempre m’ha esperonat molt la idea d’aprofundir en el coneixement de la llengua catalana, la literatura, saber-ne més, parlar amb coneixement de causa, doncs em va venir molt bé de continuar estudiant en la facultat. Compaginar-ho tot no va ser fàcil. I vaig abaixar el ritme. Però com que van ser uns anys de molta repressió per a l’independentisme, també hi havies de ser. A totes. I hi vaig ser. Si no en primera fila, en segona. L'ofici de mestre és el més bonic del món, el més lliure. —Heu comentat que de seguida us vau plantejar la necessitat de superar l’àmbit regional. Penseu que ara vivim una certa regressió, en aquesta consciència? —Sí que fa una mica aquesta sensació, però crec que tota la catalanitat que hem viscut durant tots aquests anys, i tot el mestratge de Fuster, del PSAN, de moltes altres entitats que sempre s’han manifestat com a catalanistes, no ha desaparegut. Està, si vols, més latent. I crec que passa igual al Principat: clar que tots estan molt capficats a aconseguir la independència, encara que siga d’aquell tros de territori, i que sembla que no es recorden tant de la resta dels Països Catalans, però crec que això és circumstancial. I hi ha un fet important, que sempre ha passat i tornarà a passar: allò que passa al Principat de Catalunya s’encomana al País Valencià. I ara allà s’ha arribat molt lluny, tant que gairebé no ens ho acabàvem de creure. De fet, s’ha declarat la República Catalana, la independència. Encara que hi haja hagut tanta repressió i haja quedat una mica latent, això no té tornada enrere: més de dos milions de persones convençudes que necessitem la independència no les aturaran. Això s’aturarà, potser, de moment, però a la llarga serà una realitat. I tot allò que passa allà s’encomana i s’encomanarà ací. Per tant, en les Illes Balears i en el País Valencià hi tornarà a haver aquesta efervescència catalanista. I és una necessitat. Perquè, com deia Fuster: o ens recobrem en la nostra unitat o serem destruïts com a poble. I no serem destruïts. —Al llibre Nosaltres, les fusterianes, comenteu que Joan Fuster us és una fita en la presa de consciència nacional. —Sí, sí. La descoberta de la nostra vinculació a la catalanitat va ser fonamental. I el desencadenant va ser el llibre Nosaltres, els valencians. Si no haguera estat per una lectura tan potent jo no sé si ens hauríem atrevit a pensar que érem catalans. I aquestes lectures, i també el contacte amb molta més gent de València, ens van fer reflexionar. Recorde la tornada amb cotxe cap a Beneixama, amb Josep; veníem d’una trobada clandestina de Nova Germania, amb totes les discussions amb el comissari polític, i ens dèiem: ‘a veure, si tenim una llengua, si tenim una cultura, que és la catalana, necessitem una nació que hi done aixopluc; la tenim; per tant, hem de lluitar per aquesta nació completa.’ Sí. Per a mi, Fuster va ser fonamental. Tot i que sempre el vaig veure com una persona una mica inaccessible. Ell era pròxim en les converses, però el veia tan savi que no m’atrevia a interpel·lar-lo o a intervenir. Quan hi ha molta gent, em costa de barallar-me per demanar la paraula. Va amb el caràcter, això. Bé, i quan després vam fer el PSAN ell hi va estar molt d’acord, i ens va acollir i ens va donar consells. —Heu continuat estudiant sempre. —El motor va ser l’estima per la llengua. I la necessitat de saber-ne més. Quan vaig deixar l’escola de monges vaig entrar a fer classes de català, que en aquell moment era una cosa voluntària, a l’escola Edetània. Jo ja havia fet cursets, i Sanchis Guarner em va fer un certificat dient que estava preparada per a fer aquelles classes. —També el guardeu? —Sí , és clar. I hi vaig estar molt bé: era el moment de trencament democràtic, i vam agitar prou les aules (de fet, entre els estudiants hi havia Vicent Partal), i organitzàvem el 25 d’Abril, el 9 d’Octubre… Van ser uns anys bonics. Però necessitava llicenciar-me per poder continuar: s’hi podia entrar essent mestra, però després l’escola va passar a ser tutelada per la universitat i necessitàvem ser llicenciats. I em vaig matricular. Va ser una bona època, la tornada a la facultat. Ara aprenia des del coneixement. I hi vaig fer molt bons companys. Era gent una mica més jove. Després ja em vaig dedicar a fer classes en la facultat. Crec que he tingut molta sort. Perquè pense que l’ofici de mestre és el més bonic del món, el més lliure. Encara que hi haja dificultats. La llengua sempre es refà, sempre es transmet. —I la recerca? —I la recerca, igual. —Us heu centrat en la paremiologia. Vist des de fora, la paremiologia no sembla res que alci passions. En canvi, en parleu apassionadament. —Clar, perquè els proverbis, els refranys, són el moll i l’os de la llengua. En pots rastrejar la història. ‘Qui molt abraça poc estreny’, per exemple. Jo he sentit lingüistes fent ‘Com diuen els castellans, quien mucho abarca poco aprieta‘, oblidant que nosaltres també tenim aquest proverbi des del segle XIV. El tenen a moltes llengües, però la primera vegada que apareix en una llengua romànica és en català. —Pot passar que, en sentir ‘qui molt abraça poc estreny’ pensem que és una traducció del proverbi castellà. — Però és justament a l’inrevés. Ells han traduït molt. Tenen el Gonzalo Correas, per exemple, un gran paremiòleg que va traduir molts proverbis del català. Molts dels que l’humanista Hernan Nuñez, que va recollir proverbis de diverses llengües, ja cita com a catalans, Correas els traduïa i els feia passar per castellans. I així ells presumeixen de tenir ‘el acervo más grande de refranes de todas las lenguas‘. I no és veritat. En fi. És important que coneguem els nostres proverbis i les nostres locucions perquè la llengua es realitza en totes les seues dimensions. —Parleu des del coneixement, i no sembleu gens pessimista. —Encara que hi ha moments pitjors i millors en la història, la llengua sempre es refà, sempre es transmet. És clar que hi ha hagut llengües que han desaparegut, però la nostra ha manifestat molta constància, i no només al Principat de Catalunya sinó també a les Illes Balears i al País Valencià, i a la Catalunya Nord, malgrat que allí l’han absorbida molt més. Mira, la Universitat de València sempre ha estat la universitat dels Països Catalans en què s’han matriculat més estudiants de Filologia Catalana. I això no hauria de canviar. I ara, amb les noves tecnologies, també tenim una altra eina per a transmetre-la. La xarxa en va plena, de català! Encara tenim molt de recorregut, sí. Lingüístic, cultural i polític.

Summary: Maria Conca: ‘Com deia Fuster: o ens recobrem en la nostra unitat o serem destruïts com a poble. I no serem destruïts’


‘El 23 d’abril cau en dissabte. Això és bo o no ho és tant?’, pregunta una periodista. Antoni Daura, president del Gremi de Llibreters, assegura: ‘Estem curats d’espants. Una vegada a cada dècada, com a mínim, tenim un Sant Jordi que cau en dissabte, en diumenge i fins i tot ens ha caigut en festivitats de Setmana Santa. Hi ha «Sant Jordis» que plou, perquè ja se sap que a l’abril… I què? No ens preocupa. Un dissabte hi ha més mobilitat i això fa que alguns marxin fora de Barcelona, però també pot ser que molta més gent vingui a Barcelona, que és l’epicentre de la festa.’ Com cada any, el Gremi de Llibreters convoca els mitjans pocs dies abans de Sant Jordi (enguany bastant abans) per anar escalfant motors. De notícia, n’hi ha poca. Ja es veu pel titular de la nota de premsa que distribueixen, que diu: ‘El Gremi de Llibreters espera que Sant Jordi segueixi la tendència positiva dels dos últims anys’. Caram! Quin titular! Daura ho ha fet explícit: Sant Jordi és un èxit any rere any, sense que canviï gaire res. Però cal renovar el missatge: que ningú es quedi sense un llibre. Això és imprescindible per a un poble que vol ser culte, que vol tenir una cultura consolidada.’ Antoni Daura explica que l’any passat la facturació el dia del llibre va pujar un 6% en relació al 2014 i que el gremi espera que aquesta xifra enguany se superi, és clar. Vol dir que se superi la xifra dels 20.035.000 milions d’euros, que suposa la venda d’1,5 milions d’exemplars d’una oferta llibresca que se situa al voltant dels 40.000 títols. Per això la consigna que el llibreter de Manresa no deixa de prodigar és que cal ser positius, perquè passi el que passi, peti qui peti, la festivitat de Sant Jordi sempre va bé. Enguany, potser la internacionalització de la festa de Sant Jordi ha pres més visibilitat. D’entrada, s’ha mostrat un vídeo on la premi Nobel russa Svetlana Aleksiévitx, que l’editorial Raig Verd publica en català, assegura que la ciutat de Barcelona és la seva ciutat preferida, que hi ha estat unes quantes vegades, que admira Gaudí i també li agrada el temperament i el menjar dels catalans. Després, al llarg de l’acte, ha intervingut Albert Royo, secretari general del Diplocat, l’organisme que fa diplomàcia pública internacional. Enguany ha convidat una quinzena de llibreters europeus perquè visquin en directe el Sant Jordi, així com també han facilitat l’arribada d’una vintena de periodistes internacionals que vulguin cobrir la festa literària. I, com ja fa uns anys, també coordina les iniciatives i activitats de tot arreu que es fan amb motiu de la diada del llibre. L’any passat en foren cent trenta de quaranta països diferents. Enguany esperen millorar la xifra, és clar. Tota la informació de la campanya s’acumula a la web «Books amb Roses». Més coses: També ha intervingut Patrici Tixis, el president de la Cambra del Llibre, que aglutina els llibreters, editors i distribuïdors. Tixis és el president del Gremi d’Editors de Catalunya. Ell ha cercat el titular, d’entrada, quan ha dit: ‘Sant Jordi demostra la gran vitalitat que té el llibre en paper.’ I ha continuat explicant que el dia a dia del llibre és el paper, que l’opció digital amb prou feines representa un 3% del total del sector. Contràriament a altres indústries culturals, en el llibre no s’ha trobat l’eina que pugui combatre el llibre de paper, un artefacte gairebé imbatible pel que fa al format. I perquè el llibre també és imbatible com a element cultural: és un entreteniment cultural actiu, formatiu, que desenvolupa les capacitats d’expressió, d’escriptura, i té un preu també imbatible, si posem en relació el nombre d’hores de gaudi que produeix. Com ja va explicar al desembre, en una compareixença també davant la premsa, a Tixis el preocupen els set milions d’analfabets funcionals que hi ha a l’estat espanyol. Són set milions de persones que reconeixen tenir dificultat en la comprensió lectora. I diu que el que cal és combatre això i que el llibre és un element d’integració social. Preguntat sobre els avenços que s’han pogut fer ara que ja hi ha nou conseller de Cultura, Patrici Tixis ha explicat: ‘La relació amb les institucions avança sí, però no suficient. Destaco la bona predisposició del conseller Santi Vila per corregir algunes tendències intolerables, com ara el pla de biblioteques, que en els darrers anys ha acumulat un dèficit d’un milió d’euros anual. Ja sabem que això anirà condicionat a l’aprovació del pressupost i a si finalment es dota la conselleria de Cultura de 50 milions d’euros. I si al final els hi retallen, a veure quines prioritats establirà. Però m’anima que es parli de projectes concrets. En destaco tres: la dotació a les biblioteques, la iniciativa de donar un val per a cada nen que faci sis anys perquè se’n vagi a comprar un llibre i pugui iniciar la seva biblioteca particular (aquesta iniciativa s’hi va comprometre davant del Parlament) i la protecció de les llibreries. Només que es poguessin posar en marxa aquestes tres iniciatives, ja seria important.’

Summary: Expectatives per Sant Jordi: sempre positives


Durant els primers deu mesos del 2018 el Clínic ha atès 351 persones per agressions sexuals, i es calcula que a final d’any hauran estat unes 400. Hi ha un augment del 33% respecte de les 302 de tot el 2017 i més del doble respecte de les 170 del 2005, el primer any amb dades estatístiques. Antoni Castells, director mèdic de l’Hospital Clínic de Barcelona, està preocupat per aquest creixement tan exagerat. ‘És una qüestió molt important, és un problema de país’, ha dit. De les 351 víctimes, 321 (un 91,5%), són dones. Aquest percentatge no ha variat gaire des del 2014. El mes amb més atencions va ser el juliol, amb 45, i el de menys atencions l’abril, amb 29. Per una altra banda, d’ençà de mitjan maig s’atenen menors de 16 i 17 anys; se n’han atès 12, tot noies. 219 agressions, el 62%, són a menors de 25 anys; després vénen les dones de 26 a 30 anys, amb 49 casos. Tretze víctimes tenien més de 50 anys. El 43,6% de les dones agredides són de nacionalitat espanyola, i el 56% són immigrants, turistes o estudiants estrangeres. En el cas dels 30 homes agredits, la meitat eren locals. El 100% dels agressors són homes, el 36% dels quals eren coneguts de les víctimes, un percentatge també semblant al d’aquests últims anys. Prop del 8% de les agressions van ser comeses per més d’un agressor. En el 70% hi va haver penetració. El 56% dels atacs a dones van ser en domicilis, bona part desconeguts de la víctima, un 20% van ser a la via pública i un 10% en discoteques o bars. En el cas dels homes, la meitat van ser atacats en domicilis, un 30% a la via pública i un 10% en discoteques o bars. El 59% de les dones agredides havia consumit alcohol o alcohol i drogues abans de l’agressió o durant l’agressió. En el cas dels homes, van ser el 53%. El 25% de les dones i el 33% dels homes sospitaven haver patit submissió química, perquè tenien llacunes de memòria i s’havien despertat amb lesions, la roba estripada o en un domicili desconegut, percentatges semblants als dels altres anys. El 62% de les dones ateses van presentar denúncia de seguida, mentre que la resta ho va fer més tard o no ho va fer. En el cas dels homes, el 70% va presentar denúncia. S’observa una certa tendència decreixent a presentar la denúncia de seguida –fa pocs anys superava el 70%–, però no se’n sap el motiu perquè no es demana a les víctimes.

Summary: El Clínic alerta de l’augment d’agressions sexuals a Barcelona


La portaveu d’ERC, Marta Vilalta, ha advertit que ‘segur’ que hi haurà ‘un abans i un després’ al govern una volta s’ha consumat el pacte entre PSC i JxCat a la Diputació de Barcelona. En declaracions a la premsa als passadissos del parlament, Vilalta ha afegit que l’executiu de Quim Torra valorarà l’escenari, però ha apuntat que parlar ara d’eleccions és ‘avançar-se als esdeveniments’. Vilalta ha afirmat que la formació de Carles Puigdemont ha de donar ‘moltes explicacions’, i ha acusat JxCat de triar el 155 en comptes d’un govern ‘sobiranista, independentista i republicà’ al capdavant de la Diputació de Barcelona. També ha lamentat que avui s’hagi perdut una ‘oportunitat’ perquè l’independentisme governi l’ens supramunicipal, i ha assegurat que ERC no escatimarà esforços per refer confiances i posar-se ‘al servei del país’.

Summary: ERC demana explicacions a JxCat i adverteix ‘d’un abans i un després’ al govern


El vice-president del govern i president d’ERC, Oriol Junqueras, ha criticat avui que quan el govern espanyol diu que el referèndum no es pot celebrar el que està dient és que l’opinió dels catalans ‘els importa un rave’. Ho ha dit en l’acte dels republicans que obre la seva campanya a favor del ‘Sí’ a la independència de cara al referèndum del setembre. Junqueras s’ha mostrat convençut que la gent preferirà deixar el seu futur en les seves pròpies mans que no pas en mans d’aquells que cada dia s’esforcen en demostra que no els importa allò que fan els catalans: ‘Ens ho demostren quan ens diuen que la nostra opinió no la volen escoltar’, ha afirmat. El dirigent republicà ha convidat els comuns i els partidaris del ‘No’ a lluitar també perquè el referèndum es pugui celebrar: ‘Atès que el que ens importa és l’opinió de la gent, tots aquells que volen votar ‘No’ són dels nostres i nosaltres d’ells perquè compartim amb ells una cosa més important que el ‘Sí’ o el ‘No’: la voluntat de votar’, ha dit. A més, ha reivindicat la tasca d’ERC a la Generalitat i ha defensat que tant els càrrecs del seu partit amb responsabilitats als municipis com el govern treballa per donar resposta a les necessitats del catalans i, a la vegada, per conèixer la seva opinió a través del referèndum. Ahir al vespre, ERC va fer el primer acte simbòlic amb una enganxada de cartells a prop de la seu del partit en el qual van intervenir Marta Rovira i Sergi Sabrià. El partit ha pressupostat aproximadament un milió d’euros per a la campanya. Bosch insta Colau a obrir els col·legis El regidor d’ERC a l’Ajuntament de Barcelona Alfred Bosch ha demanat a la batllessa de la capital catalana, Ada Colau, que el dia del referèndum obri els col·legis. ‘Sé que tu també vols votar i que es voti, acompanya’ns’, ha afegit invocant a Colau. Ha explicat que a Barcelona és especialment necessari defensar el ‘Sí’ al referèndum, ja que és la forma d’aconseguir la plena capitalitat de la ciutat. Segons Bosch, votar ‘Sí’ significa apostar per aquesta capitalitat i votar ‘No’ vol dir mostrar-se a favor que sigui Madrid qui la tingui.

Summary: Junqueras: ‘Quan ens diuen que no podem votar, ens demostren que la nostra opinió els importa un rave’


Sergi Pérez Serrano ha estat nomenat com a nou gerent de l’Institut Valencià d’Art Modern (IVAM) de València, a proposta de la Presidència del Consell Rector del museu que ostenta el conseller d’Educació, Cultura i Esport, Vicent Marzà. Després del procés de selecció obert al març, el seu nomenament va ser acordat en el consell de l’IVAM fet el 4 de juliol, segons la resolució que publica avuiel Diari Oficial de la Generalitat Valenciana (DOGV), firmada pel director de la galeria, José Miguel García Cortés. El contracte laboral de Pérez Serrano es va formalitzar una setmana després, el passat 11 de juliol, sobre la base del Decret 1/2011 del Consell, de mesures urgents de règim econòmic financer del sector públic empresarial i fundacional. Entra a la Gerència de l’IVAM després de l’autorització de la direcció general de Pressupostos de la Generalitat, en compliment del Decret 95/2016 de regulació, limitació i transparència del règim del personal directiu del sector públic instrumental i de conformitat amb la Llei 1/2018 reguladora de l’Institut Valencià d’Art Modern. La convocatòria del procés de selecció determinava que el nou gerent es vincularia a l’entitat cultural per un contracte d’alta direcció, amb un règim de dedicació exclusiva i unes retribucions equivalents a les previstes en les corresponents lleis de pressupostos de la Generalitat per a cada exercici. Aquesta selecció s’ha dut a terme atenent els principis i criteris enumerats en la normativa de regulació, limitació i transparència del règim del personal directiu del sector públic instrumental del govern valencià. Com a requisits, titulació oficial universitària superior, solvència acadèmica, professional i tècnica; experiència en l’acompliment de llocs de responsabilitat en la gestió pública o privada; capacitat de lideratge per a planificar, implementar i revisar estratègies, polítiques i programes que facin possible aconseguir per part de l’IVAM la seva missió i objectius a través d’una gestió amb indicadors. També s’ha tingut en compte la capacitat de comunicació i negociació, la formació en igualtat de gènere, el coneixement d’idiomes, especialment del català, i qualsevol altre mèrit específic relacionat amb les funcions assignades al càrrec de gerent de l’Institut Valencià d’Art Modern.

Summary: Sergi Pérez Serrano, nou gerent de l’IVAM


El president de Ciutadans, Albert Rivera, ha dit avui que estava disposat a perdre la credibilitat pel bé de l’estat espanyol, després d’haver pactat amb el dirigent del PSOE, Pedro Sánchez, i el president del govern espanyol en funcions i candidat del PP a la reelecció, Mariano Rajoy, per separat en un termini de sis mesos. ‘Estic disposat a no tenir credibilitat pel bé d’aquest país’, ha dit Rivera en una entrevista a Telecinco, en què ha reconegut que ‘l’acord amb el PP no era exactament el mateix acord que el del PSOE perquè era un altre partit’. Tot i això, ha subratllat que dels 150 punts del document signat amb els populars, 100 eren inclosos a l’acord d’investidura amb el PSOE per a la legislatura anterior. Rivera fa aquestes declaracions després d’una setmana en què li han recordat amb aire de crítica, l’àmbit polític, però també les xarxes socials, la seva capacitat camaleònica per a pactar amb el PSOE, malgrat que havia dit que no investiria mai Rajoy, i després signar un acord amb el PP. Amb aquesta tònica corren molts vídeos que remarquen aquestes contradiccions. .@Albert_Rivera 😂😂😂😂😂😂😂😂😂 “Si me preguntan ‘¿Va a hacer pte a Rajoy con los millones de votantes de C’s?’ digo NO”. pic.twitter.com/RYOxvderqZ — Juan Miguel Garrido (@Juanmi_News) 10 d’agost de 2016 Més informació: —Els vídeos que deixen en evidència Albert Rivera: què va dir i què diu sobre el pacte amb el PP

Summary: Rivera: ‘Estic disposat a no tenir credibilitat pel bé d’aquest país’


El 10 de juny va ser nomenat comissari de l’Any Llull Joan Santanach (Barcelona, 1973), doctorat en filologia amb una tesi sobre la ‘Doctrina pueril’ de Ramon Llull, professor de literatura a la Universitat de Barcelona i coordinador de l’Editorial Barcino. En l’entrevista que segueix, Santanach reivindica la necessitat de dotació econòmica de l’Any Llull per a acomplir un programa amb cara i ulls i defensa que aquest esdeveniment serveixi per a fer arribar a tothom la figura i una part de l’obra de Ramon Llull, que creu que és l’únic català veritablement universal que hem tingut. La doctora Lola Badia, referent de la història de la literatura medieval catalana, ja va avançar aquest nomenament en una entrevista a VilaWeb, en què es queixava de la poca diligència del Departament de Cultura en relació amb l’Any Llull. I fa pocs dies, Àlex Susanna, director de l’Institut Ramon Llull, avançava els actes coordinats a Palma i a Barcelona, amb què arrencarà la commemoració a final de novembre. Però de pressupost no en va dir res. Perquè, ara com ara, es treballa només amb el pressupost ordinari de l’Institut Ramon Llull i de la Institució de les Lletres Catalanes, que, juntament amb el comissari –com aquell qui diu acabat d’estrenar–, han començat a bastir el programa de tot l’any vinent. Podeu consultar (en pdf) totes les Obres de Llull que es publicaran el 2015-2016 (texts originals, adaptacions al català contemporani, traduccions, texts i estudis sobre Llull). Comencem preguntant a Joan Santanach precisament pel pressupost de l’Any Llull. Diu: —Es preveu que aquesta setmana s’aprovarà un pressupost. Confiem que sigui així i que ens permeti de dur a terme el programa que hem presentat. He tingut dues reunions amb el conseller Mascarell, una abans del nomenament i una altra abans de les eleccions, per presentar-li el programa i fer la petició de pressupost. Però encara no ens han concretat el pressupost i tot el que fem surt del pressupost ordinari de la Institució de les Lletres Catalanes, de l’Institut Ramon Llull i d’algunes altres institucions, com ara la Biblioteca de Catalunya. La sort que tenim és que molta gent s’ha interessat per Ramon Llull i la commemoració del setè centenari de la seva mort. Per això podem assegurar que el programa comptarà amb exposicions públiques i privades, tenim publicacions en marxa, projectes teatrals, programes de ràdio i televisió… Sobretot hi ha molt de moviment en l’àmbit no institucional. —I quin paper té la comissió de l’Any Llull? —Han estat el conjunt d’experts que han impulsat l’Any Llull i el programa i han marcat les línies generals del Llull que volem explicar, el de les recerques que s’han fet aquests últims anys. La comissió també ha estat receptora de propostes. Després, amb Àlex Susanna i Laura Borràs hem definit el programa. —Quin és el Llull que ha aparegut en les recerques d’aquests darrers anys? —Un Llull laic, més diplomàtic, coneixedor del que fa. No és el Llull il·luminat que només actua per instint, una imatge que sobretot es va articular i divulgar amb el romanticisme i a la primeria del segle XX. —I què ens en podeu avançar, del programa? —D’entrada, cal diferenciar dos àmbits: el Llull acadèmic, que és un Llull que no requereix una gran presentació com a figura bàsica del segle XIII i XIV. Les mancances les tenim en el públic català no especialitzat, que no coneix gairebé res d’aquest personatge, que és el més important que tenim i l’únic català veritablement universal, m’atreviria a dir, perquè va tenir un ressò amplíssim en l’Europa del seu temps i també després; un pensador que s’ha llegit en una pila de llocs, no com a curiositat arqueològica, sinó pel que deia i per a estudiar i utilitzar les seves idees. És el personatge de la nostra cultura amb més ressò en espai i temps que tenim. No n’hi ha cap de tan important. Per això és fonamental que arribi a tothom. Llull és un dels autors literaris de qui s’han conservat més manuscrits d’obres seves. Un miler. I ho va assolir sense disposar de cap institució ni de cap orde religiós que li donés suport. —Que no era protegit per l’església, voleu dir? —En aquella època aquests personatges eren protegits per papes i reis, sí. Llull se sotmetia a l’autoritat i correcció de l’església, però alguns seguidors seus, després de la seva mort, van fer alguns plantejaments poc ortodoxos, i van cridar l’atenció de l’inquisidor general de la Corona d’Aragó, el qual, llavors, va començar a cercar errors doctrinals als seus textos. I va manipular-los fins a localitzar-hi ni més ni menys que dues-centes errades doctrinals! Estudis recents han desmuntat aquestes acusacions. La prova és que la seva canonització va endavant. —La canonització pot perjudicar els estudis acadèmics? —No ho crec. Uns i altres col·laborem i ens respectem. De la canonització, se n’encarrega el bisbat de Mallorca. —Lola Badia explicava que havia estat una sort que els membres de la comissió de l’Any Llull de Catalunya i de l’Any Llull de les Balears gairebé coincidissin. D’aquesta manera, per exemple, el congrés internacional que organitzeu uns i altres té una mateixa coherència i no us trepitgeu ni repetiu ponències. —I tant. A més, la situació a Mallorca ha evolucionat: després de les eleccions va dimitir el comissari i fa dues setmanes es va nomenar una comissària nova, Maribel Ripoll, que és col·lega i amiga i tindrem una col·laboració molt fluida, perquè tots veiem clar que s’han de sumar esforços. Compartirem totes les propostes que puguem compartir. I també amb el País Valencià. Hem connectat amb la gent de les universitats, tot i que no encara amb el nou govern valencià. I tenim contactes amb gent de Gandia, per exemple, per portar una exposició itinerant, etc. Però anem endarrerits i no hem definit completament les coses. Però si no hi hagués la voluntat d’entendre l’Any Llull com un projecte de Països Catalans, no hauria acceptat de ser-ne el comissari. —Per portar Ramon Llull més enllà de la universitat, ja han començat a publicar-se’n alguns volums, com el ‘Llibre de les bèsties’ adaptat per Roc Casagran i publicat per Sembra Llibres. Què us semblen aquestes iniciatives? —Sí, l’adaptació de Roc Casagran i algunes altres: Tast de Clàssics (Ed. Barcino) preveu la publicació durant el 2016 del ‘Llibre d’Amic i Amat’, a cura de Sebastià Alzamora; els ‘Accidents d’amor’, a cura de Pere Joan Pons, i ‘Arbre exemplifical’, a cura de Jaume C. Pons Alorda. El ‘Llibre de les bèsties’, a cura de Laura Borràs; ‘Blaquerna’, antologia triada per Josep Enric Rubio, a Bromera; Perico Pastor publica una edició il·lustrada de ‘El llibre de les bèsties’ a Proa… I sobre l’adaptació de Roc Casagran, tot i que li faria algunes consideracions, és molt important que hi hagi aquestes edicions per arribar a tots els públics. —Veig que els escriptors actuals tenen Llull en el punt de mira i trien bé. —’Arbre exemplifical’ que adapta Pons Alorda és una meravella literària i mostra fins a quin punt Llull era capaç d’innovar sense gens de por. Aquest volum sortirà a l’estiu o principi de tardor del 2016. Els lectors han de tenir accés a Llull a partir d’adaptacions o llibres anotats. També Lola Badia prepara una edició anotada del ‘Llibre de meravelles’, a partir de la que va fer Anthony Bonner, revisada a fons i amb notes noves. —Tornant al pressupost de l’Any Llull, per què no hi ha dotació econòmica, encara? —Hi hauria d’haver una partida preparada des de la comissió de commemoracions o presidència o el Departament de Cultura. Però es retarda. Tanmateix, necessitem una partida mínima per a dur a terme el programa, portar-lo pel país i a l’estranger. Imagineu-vos que el govern alemany hagués de commemorar Goethe, per exemple. Ara, em tranquil·litza, com deia, que una vegada més la societat civil d’aquest país mantingui la inquietud cultural i es mobilitzi. És fonamental. A veure si en el país que volem construir la cultura té un paper més important que en l’actual. Si a Llull, gran figura del pensament i la cultura catalana, no li donem suport, moltes coses quedaran en qüestió. Perquè si una cosa és el nostre país és cultura. —Com s’ha de popularitzar Llull? —Hi ha un seguit de textos boníssims de Llull a l’abast de tothom. Per exemple, el ‘Llibre de les bèsties’, que s’ha mostrat sovint com un text per a infants i joves, realment és un text duríssim, crític amb la condició humana, on mostra una política sense escrúpols. Parla de tot allò que no es pot dir, de tot allò que correspon a les clavegueres de la política. És un llibre amb una gran violència intrínseca. Tot i ser una faula, és un text molt fosc, que explica allò que no és honorable en política. I els governants ho han de saber i l’haurien de llegir (corrupció, assassinats polítics…). Ara, és clar, és un text del segle XIII amb uns recursos determinats. —N’hi ha més? —Jo diria que podem partir de quatre eixos per arribar a Llull: la biografia de Ramon Llull és del tot atractiva: la vida de Llull és la història d’un aventurer que va canviar de vida, que va viatjar a Tunis i a Algèria, que el van voler emmetzinar, que el van apedregar, que va relacionar-se amb reis i papes i que va escriure unes 260 obres! I els altres eixos corresponen a tres obres que hem de tenir en compte, tant per la qualitat intrínseca com per l’actualitat que desprenen: ‘Llibre de les bèsties’, que ja n’hem parlat; el ‘Llibre del gentil’, que plantegem com un precedent de l’actual diàleg interreligiós, que Llull va impulsar a partir d’un mètode propi per acostar posicions entre les disputes religioses de la seva època (tot i que no hem de perdre de vista que Llull volia convèncer de les virtuts del cristianisme), la força de Llull és que advocava per poder discutir amb respecte per les creences de l’altre. I el tercer llibre, el ‘Blaquerna’ (encara que el nom popularment es pronunciï Blanquerna, originalment era Blaquerna, i inclou el ‘Llibre d’Amic e Amat’), que com ha ben vist Albert Soler, té un gran paral·lelisme amb l’època actual del papa Francesc. —Sembla mentida que sorgís al segle XIII i XIV un personatge com Llull… Sens dubte, un superdotat. —Va ser un superdotat i molt treballador. Però t’he de dir que el context històric l’afavoria. A l’edat mitjana la religió no anava vinculada només a l’església. Hi havia moviments laics que defensaven una relació amb la divinitat sense intermediaris. Hi havia aquest context: laics amb inquietuds espirituals. Fou el cas d’Arnau de Vilanova, un metge reconegut, que també es va posar al capdavant d’un d’aquests moviments. Aquests moviments són l’origen de l’emancipació intel·lectual dels laics. Per això la comissió de l’Any Llull vol que s’incideixi a explicar bé aquest vessant de Llull com a laic. Llull es va formar al marge dels estudis reglats eclesiàstics i això va evitar que es convertís en un intel·lectual adotzenat, com tants en van sortir de les facultats de teologia, i va poder construir un pensament propi i original. —I com es pot fer popular aquest personatge tan inabastable sense trivialitzar-lo? —Hem de reduir la complexitat sense buidar-lo de contingut. Els seus texts més representatius són la porta d’entrada a Llull. —I de quina manera es pot introduir Llull a les escoles i instituts? —A través d’un seguit de xerrades i espectacles teatrals que parlin de Llull, per exemple. Hi ha programes educatius que proposen l’acostament a Llull des dels centres educatius, com ara el de la Fundació Carulla o el de la Fundació la Pedrera per a estudiants d’ESO. Es diu ‘Enllulla’t’. —L’Any Llull començarà a Mallorca. —Del 24 al 28 de novembre, a Palma, es farà un congrés internacional sobre Ramon Llull, coincidint amb el dia del beat Ramon (27 de novembre). I el dia 30 de novembre es farà la presentació de l’Any Llull a Barcelona. Però, deixant de banda aquest començament, s’ha d’articular tota la resta de l’any, encara.

Summary: Joan Santanach: ‘Llull és el personatge més important que tenim, no n’hi ha cap que el superi’


Francina Vila substituirà Joaquim Forn com a regidor a l’Ajuntament de Barcelona, després que hagi entrat en vigor la inhabilitació que li va imposar el Tribunal Suprem espanyol, que també el va condemnar a deu anys i mig de presó per un suposat delicte de sedició. ‘Em sap greu no poder servir així la ciutat que tant estimo’, ha escrit el pres polític a Twitter. Forn també ha desitjat sort i encerts a la nova regidora. El Suprem m’ha revocat la condició de regidor de @bcn_ajuntament que em va atorgar la ciutadania de Barcelona. Em sap greu no poder servir així la ciutat que tant estimo.Pren possessió en el meu lloc @Francina_Vila, a qui desitjo sort i encert, com a tot el grup de @JuntsxCatBCN pic.twitter.com/6VpdxE5Wcn — Joaquim Forn (@quimforn) October 25, 2019

Summary: El Suprem pren l’acta de regidor a Forn, que serà substituït per Francina Vila


L’Obra Cultural Balear ha elegit l’advocat Josep de Luis nou president de l’entitat. Els socis han atorgat la confiança a l’única candidatura que s’havia presentat, Engrandim l’OCB. De Luis tindrà l’objectiu principal de reactivar l’entitat. En una entrevista a VilaWeb, va reconèixer que l’OCB s’havia ressentit del ‘sobreesforç’ que va fer durant el ‘quadrienni negre’ de Bauzá al capdavant del govern. El vice-president d’Òmnium Cultural, Marcel Mauri, ha desitjat sort a De Luis en la nova etapa. També li han donat la benvinguda la Plataforma per la Llengua i més entitats. Enhorabona @josepdeluis i molts encerts en aquesta nova etapa a l'@ocbcat. Seguirem treballant plegats per enfortir la llengua i cultura comunes dels Països Catalans. Moltes gràcies @JaumeMateuMarti per la feina feta, les complicitats i el suport en moments difícils. https://t.co/uZtDTn2Vk6 — Marcel Mauri 🎗 (@marcelmauri) March 1, 2018 L'enhorabona @josepdeluis. Tot el nostre suport a la tasca de l'@ocbcat per a defensar i promocionar la llengua catalana a les Illes Balears. https://t.co/t7XEIX3pQ2 — Plataforma per la Llengua🎗 (@llenguacat) March 1, 2018

Summary: L’Obra Cultural Balear elegeix Josep de Luis nou president


La secretària general del PP, María Dolores de Cospedal, protagonitza una compareixença molt tensa en la comissió d’investigació sobre el finançament il·legal del seu partit. Un dels moments més sorprenents (pel contrast amb la posició sobre altres decisions judicials) ha arribat quan li han recordat que la sentència condemnatòria del primer judici sobre el cas Gürtel treia credibilitat al testimoni de Mariano Rajoy. Cospedal ha respost: ‘Jo he vingut aquí a defensar l’honorabilitat del tot el meu partit i li he dit que això diu com a argument la sentència sobre el que ha dit el senyor Rajoy no tenim per què compartir-ho; no ho compartim, jo no ho crec i no té per què ser veritat. I ho reitero. Sí, encara que ho digui un jutge en un argument! Però és que els jutges són infal·libles, senyoria? DIRECTO https://t.co/RJNCxQ3XMZ Cospedal, sobre la falta de credibilidad de Rajoy: "No tenemos por qué compartir lo que diga un juez, no tiene por qué ser verdad. ¿Es que los jueces son infalibles?" pic.twitter.com/Kx4W4yf19Z — EL PAÍS (@el_pais) May 29, 2018

Summary: Cospedal defensa Rajoy per Gürtel: ‘No perquè ho digui un jutge és veritat; els jutges no són infal·libles’


#IFArtana, 22:10 desde Onda. Otra noche de perros. pic.twitter.com/ISKKjT5b39 — Prevenció d'incendis (@Preven_IIFF_CV) July 26, 2016 L’incendi declarat a Artana ha abastat una superfície de 1.398 hectàrees, segons el director general de l’Agència de Seguretat i Resposta a les Emergències, Josep Maria Àngel. El foc, que va començar dilluns a prop d’una granja, sembla que fou causat per una crema de rostolls, per bé que s’estudien més hipòtesis. Segons Àngel, des d’avui a migdia la feina d’extinció s’han concentrat en una zona de difícil accés per als vehicles terrestres. ‘Era la que més preocupava –diu–, perquè és la porta d’entrada a la serra d’Espadà. Des del principi l’objectiu ha estat salvar el patrimoni natural dels valencians i tots els mitjans, tant aeris com terrestres, s’han concentrat en aquesta zona.’ També ha dit que la situació era molt millor que a migdia, però que encara no s’havia resolt definitivament. Ha explicat que un incendi pot dependre de molts condicionants, com ara el vent, el combustible que es troba el foc i l’orografia. Això no obstant, preveu que la situació millori a mitjanit perquè el vent és més humit. ‘Creiem que a mitjanit l’incendi s’haurà estabilitzat i tindrà el perímetre controlat a la zona on es treballa’, ha afegit. #Onda #ifartana plaza España y sarratella pic.twitter.com/HmXcwwB3Bp — maria jose (@cotita30) July 26, 2016 Imágenes efectivos CPBC @dipcas y @GVA112 trabajando en extinción #IFArtana toda la noche pic.twitter.com/GO3Bhj6QJY — SIAB (@SIAB_Castellon) July 26, 2016 Así se encuentra el #IFArtana #Castellón a su llegada 17:45h .@brif_iglesuela mucho animo compañeros! pic.twitter.com/5RiV8Ejsum @AT_Brif — InfoEmergencias (@InfoEmerg) July 26, 2016

Summary: El foc d’Artana ha cremat 1.400 hectàrees i s’espera una nit més tranquil·la


Fer un procés participatiu transversal, inclusiu i plural perquè la societat civil debati les bases constituents del país i les lliuri l’any vinent al Parlament de Catalunya. El Consell Assessor per l’Impuls del Fòrum Cívic i Social per al Debat Constituent, presidit per Lluís Llach, ha presentat al Palau de la Generalitat la metodologia que haurà de regir aquest procés a partir de la tardor i fins a la primavera del 2020. Llach ha insistit que l’objectiu no era que la societat civil elaborés una constitució catalana, sinó que fixés els consensos que haurien d’inspirar els partits per elaborar-la en un hipotètic parlament constituent que no té data ni forma part del projecte immediat de cap dels partits independentistes. ‘L’objectiu final d’aquest procés és debatre quin país volem, cap més’, ha reblat Llach, desmarcant-se de la redacció d’una constitució. El president de la Generalitat, Quim Torra, va vincular el seu mandat amb un projecte que anés de la ‘restitució a la constitució’. Aquest migdia, acompanyat d’alguns dels membres del Consell Assessor, Torra ha destacat que amb aquest procés s’avançaria cap al debat constituent i que aquest era un compromís del seu discurs d’investidura. A la mateixa hora que Pedro Sánchez enfilava el seu discurs d’investidura al congrés espanyol, Torra es reunia amb el Consell Assessor i presentaven la metodologia del debat constituent. Una coincidència que, segons el president, ha estat casual, perquè havien fixat la presentació abans que la presidenta del congrés espanyol, Meritxell Batet, anunciés la data de la investidura. El debat constituent tindrà tres fases. En la primera, d’impuls del debat, es consolidaran les plataformes territorials formades per entitats que el Consell ja ha ajudat a crear després d’una setantena de reunions amb associacions de totes les comarques. Les han anomenades Enteses Territorials. Els nuclis inicials ja estan formats i, fins al novembre, pretenen créixer amb entitats locals de tota mena i sense restriccions, amb el propòsit que siguin com més plurals millor. Es coordinaran mitjançant la Coordinadora Nacional d’Enteses, amb delegats que representin els nuclis territorials. Les Enteses organitzaran set jornades formatives temàtiques a set ciutats diferents. En la segona fase, del novembre al març de l’any vinent, es faran els debats ciutadans participatius. Es convocaran debats arreu de Catalunya que s’articularan a partir de formularis de preguntes comuns i possibles respostes apuntades. Aquest sistema ha de permetre que es processin i es quantifiquin les opinions per determinar els consensos, tot i que les respostes també podran ser lliures. La tercera fase serà a l’abril, quan es convocarà el Fòrum Cívic i Social, que haurà de fer la síntesi de tots els debats territorials. Després, presentaran els resultats ‘solemnement’ al parlament. El pas següent hauria de ser que els partits els fessin servir per a redactar una futura constitució catalana, però aquesta és una hipòtesi que no forma part del full de ruta dels partits independentistes. El debat territorial comença en un moment en què els partits i les entitats independentistes mantenen divergències estratègiques de fons sobre la manera com continuar el procés, i en espera de la sentència del Tribunal Suprem. Llach ha remarcat que no hi havia ‘projectes engrescadors ni unitaris’ i que els partits no eren capaços d’impulsar debats de baix cap a dalt. En canvi, diu que el seu propòsit ha estat traslladar aquest procés de debat constituent de la institució a la ciutadania. Llach ha admès que la feina del Consell Assessor tampoc no havia estat fàcil internament. ‘Hem gaudit discutint fort’, ha declarat. I ha explicat que alguns membres es van apartar del debat perquè havien participat activament en el cicle electoral de l’abril i el maig, com ara Antonio Baños, Albano-Dante Fachin i Miquel Puig. Altres membres del Consell Assessor han estat Carmina Castellví, Jaume López, Àngels Martínez, Albert Noguera, Montserrat Palau, Gabriela Serra, Beatriz Talegón, Ada Ferrer, Francina Alsina, Josep M. Ganyet, M. Dolors Feliu, Emili Ané i Montserrat Castellà. Marta Rovira n’ha estat la vice-presidenta i Jordi Domingo, el secretari.

Summary: El debat constituent ciutadà començarà a la tardor


L’organització del fòrum internacional Crans Montana ha publicat avui un comunicat crític amb l’actitud del ministre d’Afers Estrangers espanyol, Josep Borrell, arran de la participació del president Carles Puigdemont en el darrer fòrum. El president d’aquesta entitat no governamental fundada fa més de trenta anys, Jean-Paul Carteron, va denunciar haver rebut pressions espanyoles perquè Puigdemont no participés en l’acte que es va fer el proppassat 27 de juny a Ginebra i que va aplegar dirigents polítics de països com Armènia, Kossove i l’Afganistan i representants d’organitzacions internacionals. Carteron va criticar la persecució d’Espanya contra els presos polítics i els exiliats i les maniobres per a impedir que Puigdemont pogués ser eurodiputat. I això va encendre Borrell. El ministre espanyol va escriure una carta pública al president del Crans Montana a la Tribune de Genève desqualificant-lo i dient que les seves paraules eren insultants. Borrell negava que hi hagués cap persecució política contra l’independentisme i deia que Carteron tenia ‘una manca de coneixement sorprenent per a una persona de la seva responsabilitat’. El fòrum Crans Montana ha respost avui a Borrell que havien convidat tots els ministres del govern espanyol, a més dels ambaixadors espanyols a Gènova, Berna, París, Brussel·les i Roma perquè poguessin expressar el seu punt de vista sobre un afer d’actualitat que afectava un dels estats de la Unió Europea, i que cap d’ells no els va respondre. Per tant, ‘es constata el desinterès de les autoritats espanyoles’ i que el fet que no hi participessin semblés ‘desequilibrat a certs ulls’, però que això no és pas culpa del fòrum. COMMUNIQUE : Les Relations de l’Espagne et du Forum de Crans Montanahttps://t.co/lRkz7AqxDR — Crans Montana Forum (@CransMontanaF) July 15, 2019 El fòrum Crans Montana és una ONG fundada el 1986 que treballa amb organismes com les Nacions Unides, la Unesco, l’Organització de les Nacions Unides per al Desenvolupament, les institucions europees i l’Organització de les Nacions Unides per a l’Agricultura i l’Alimentació. El seu objectiu és estrènyer els llaços de cooperació entre actors públics i privats determinants per al desenvolupament a tot el món. En el discurs de presentació de Puigdemont, Carteron va dir: ‘Podem acceptar al segle XXI que un país considerat democràtic i membre de la Unió Europea tingui a les seves presons presos polítics que no han fet res més enllà de pensar diferent que el poder central?’

Summary: El fòrum Crans Montana culpa Espanya de boicotar-se a si mateixa en l’acte amb Puigdemont


El govern està disposat a parlar de la possibilitat d’incloure el referèndum unilateral sobre la independència (RUI) en el full de ruta del procés independentista. Ho ha dit la portaveu, Neus Munté, que en aquesta entrevista conjunta amb Artur Mas a VilaWeb, exposa alguns dels pros i contres de la proposta. L’ex-president de la Generalitat, que fins ara no s’havia pronunciat públicament i detallada sobre el RUI, hi diu la seva: el veu com una possibilitat a tenir en compte, però alerta de les grans dificultats tècniques que implica i que s’haurien de preveure i ser capaços de salvar. —Neus Munté  Parlant en nom del govern, el nostre full de ruta no preveu un RUI. Però tampoc no ens hem tancat la porta a abordar amb unes altres formacions polítiques i entitats instruments que puguin sumar, que puguin reforçar i fins i tot millorar el full de ruta. Ara, com a govern tenim un full de ruta clar, conegut, i és el nostre compromís. —Artur Mas  Teniu un full de ruta. I un mandat. Un mandat del 27-S, que és el que és, i que dóna legitimitat per a tirar endavant, i ens obliga a seguir el que va votar la gent el 27-S. Dit això, les coses canvien, i si algú té cap idea per a alterar per alterar o millorar aquest full de ruta i seiem a la taula tots plegats, es pot fer. Perquè sempre hi pot haver idees millors que puguin sorgir que no alterin l’essència del mandat democràtic del 27-S. —I ara ha sorgit el RUI. —Artur Mas  Sí, però és una idea que no hem de donar per feta, sinó que s’ha de presentar al conjunt dels partits que donem suport al full de ruta, parlar-ne i veure si s’hi pot incorporar o no. —N. M.: Sospesar-ne els pros i els contres. —Quina opinió personal en té, Artur Mas, del RUI? —A. M.: Jo em sento còmode amb el full de ruta que es va establir en el seu moment, amb el mandat democràtic del 27-S. I sempre he introduït una reflexió: Catalunya també ha de demostrar que el tema de la independència i de l’estat se’l creu prou perquè passem del 50% de vots a favor. I el full de ruta definitiu que s’estableixi i es perfeccioni per a la culminació del procés haurà de tenir en compte que haurem de comptar vots per a saber si tenim més del 50% o no. —El 27-S en vam comptar. —A. M.: Sí, però sobretot vam comptar diputats, perquè ens van obligar a fer-ho a través d’unes eleccions ordinàries que vam convertir en excepcionals. Però ens va fallar una formació política per a saber el resultat final, que curiosament es diu Catalunya Sí que es Pot. Perquè els del no eren molt clars. I entre el sí i el no qui hi va quedar? El món aquest de Podem, els comuns, l’Ada Colau, CSQEP, que no van dir ni que sí ni que no. I això no ens va permetre de comptar els vots a fons. —Voleu dir que el RUI pot ser aquesta eina, doncs? —A. M.: Però insisteixo que no és al full de ruta. És un element nou, s’ha de valorar si es pot fer i com. I vull fer la reflexió que hi va haver un 9-N. Allò no era un referèndum pur. —N. M.: S’hi assembla. —A. M.: I si el govern va tenir tantes dificultats a organitzar un procés participatiu sense vinculació jurídica, imagineu-vos què pot passar si ha de fer un referèndum amb vinculació jurídica i de manera unilateral. I sobre la independència. Els problemes que puguin sorgir s’han de posar sobre la taula i han de tenir solució. No podem anar a una aventura sense saber quin final té. En aquest país, en aquest terreny, no ens podem permetre de fer el ridícul. Si les coses les volem fer, les hem de fer i les hem de fer bé. Si es demana al govern que faci això, abans se n’han d’haver previst les conseqüències i s’ha d’haver donat al govern les solucions perquè aquestes conseqüències siguin assumibles i no fer-lo caure en una situació d’indefensió i de ridícul. —N. M.: Per això em referia a valorar els pros i contres. Hem de fer les coses de la manera més rigorosa possible. I hem de veure com l’instrument que finalment es triï i s’executi resulti tan homologable com sigui possible des d’un punt de vista internacional, perquè ens reconegui. El RUI es pot posar sobre la taula, però hi trobem d’entrada unes dificultats d’ordre tècnic, perquè cal el concurs de tot un seguit d’agents, de persones, de col·lectius, que has de tenir garantits, i si no s’hi han de buscar unes alternatives. —El 9-N el govern es volia cenyir al marc legal. Amb el RUI, hi hauria un canvi de pantalla… —A. M.: Sí, però l’administració és la mateixa. Es passa de pantalla en el terreny discursiu, però els qui ho han de fer, que és l’administració, són els mateixos, i regits per les normatives de l’estat espanyol —I el govern ja preveu el moment en què s’haurà d’actuar de manera unilateral i saltar el marc legal espanyol? —N. M.: Quan diem ‘unilateral’ hi ha molt a discutir. De vegades ens agrada fixar-nos en determinats conceptes i no sortim d’aquí. La unilateralitat, segons on l’empris i com ho facis, té unes connotacions que no són inicialment les que nosaltres hem previst parlant del full de ruta. Però és evident que tenim un compromís, un full de ruta, i no hi renunciarem. No ens aturarem perquè veiem clar on volem arribar. I no ho canviarem pel fet que davant hi hagi un govern com el del PP que s’ha negat a tot, després d’haver-ho intentat tot. I hem proposat fórmules factibles. —A. M.: I la unilateralitat ja es va fer el 9-N del 2014. El president del govern espanyol deia, quaranta-vuit hores abans: ‘No hi haurà urnes a Catalunya.’ I les urnes hi van ser. Allò va ser un gran acte unilateral. Però quin és el problema d’aquest tipus d’actes? Que no garanteixes que els del no vagin a votar. I perquè tinguis un referèndum amb totes les conseqüències i homologable necessites que hi vagin tots. I hem de parlar d’això, de com garantim que hi vagi el conjunt de la població. Si no és així, ens quedarem amb un altre 9-N que té un recorregut important però que ja s’ha fet. —N. M.: Perquè volem comptar-nos, d’una vegada per totes. I si parlem d’un instrument d’aquestes característiques, s’anomeni com s’anomeni, el que importa és que ens comptem de veritat, i que això sigui homologable als ulls de tothom. Entrevista íntegra a Artur Mas i Neus Munté: ‘Convidem PSOE i Podem a seure i parlar d’un govern alternatiu a Rajoy’

Summary: Mas i Munté parlen de la possibilitat d’incloure el RUI al full de ruta


Societat Civil Catalana (SCC) va fer ahir el dia de la Hispanitat amb un acte a Nou Barris, que va aplegar uns centenars de persones. S’hi congregaren els màxims dirigents de Ciutadans i del PP a Catalunya, Inés Arrimadas i Xavier Garcia Albiol. Va ser una de les notícies destacades de l’informatiu del vespre de TVE. Tanmateix, va sorprendre que el presentador digués, per error: ‘I a Barcelona un milió de persones han participat aquesta tarda en l’acte que ha organitzat Societat Civil Catalana per a commemorar el 12 d’octubre.’ Convertir un acto fracasado de @Societatcc con MIL personas, en un acto de UN MILLÓN, es posible gracias a @rtve. pic.twitter.com/rjjcMuYjPJ — Manuel García (@Candeliano) 16 d’octubre de 2016 En les imatges de l’acte hi havia aquesta frase sobreimpresa: ‘Un miler de persones es manifesten per defensar la celebració del 12 d’octubre.’ Tot amb tot, el presentador no va pas rectificar la dada errònia. Vegeu aquestes imatges de l’agència ACN que permeten de copsar la magnitud de l’acte: Ací podeu veure l’infomatiu íntegre de TVE: Telediario – 21 horas – 16/10/16 Dimarts passat SCC va ajornar l’acte que havia convocat a Barcelona l’endemà, amb motiu del dia de la Hispanitat. La raó que adduïa era la previsió de pluja. Però el fet és que enguany l’unionisme es mobilitzava més dividit que mai: mentre grupuscles espanyolistes es concentraven a la plaça de Catalunya i els feixistes anaven a Montjuïc, Societat Civil Catalana volia fer un acte a Nou Barris. Finalment, però, va decidir de traslladar-lo a diumenge a la tarda.

Summary: L’error del presentador de TVE: ‘Un milió de persones a l’acte de Societat Civil Catalana a Barcelona’


Agents de policia encoberts i forces antiavalots han detingut almenys 14 persones després d’un enfrontament en un centre comercial al nord de Hong Kong, prop de la frontera amb la Xina continental. Els enfrontaments han començat tocades les 10.00 al centre Landmark North de Sheung Shui, segons l’emissora estatal RTHK. La policia ha intervingut amb porres i gas pebre per dissuadir la multitud abans de procedir als arrests. El d’avui ha estat un episodi més de les setmanes de protestes contra les autoritats locals i el govern xinès en defensa de la independència judicial del territori. La policia, per la seva banda, ha acusat els que ha anomenat ‘avalotadors emmascarats’ de causar danys materials i pertorbar l’ordre públic amb el llançament d’objectes contra les botigues.

Summary: Catorze detinguts pel cap baix durant una protesta a la frontera entre Hong Kong i la Xina continental


Deu persones s’han mort i quatre més han resultat ferides en un atac d’ultradreta a la ciutat alemanya d’Hanau, a Hessen. D’aquestes, nou persones s’han mort i quatre més han estat ferides en dos tirotejos en bars de xixa i, posteriorment, la policia ha trobat sense vida el presumpte autor de l’atac i la seva mare en un pis de la ciutat on han arribat després de localitzar el cotxe utilitzat durant el tiroteig. Segons els mitjans alemanys, tots dos bars eren freqüentats per la comunitat kurda de la ciutat. La fiscalia ha confirmat el mòbil racista de l’atac perquè la policia ha trobat una nota xenòfoba al pis de l’atacant. Els agents sospiten que s’hauria suïcidat després dels tirotejos.

Summary: Deu morts en un atac d’ultradreta a la ciutat alemanya d’Hanau


El diputat d’ERC al congrés espanyol Gabriel Rufián ha aprofitat un error de titulació de Televisió Espanyola per a deixar en evidència el líder de Ciutadans, Albert Rivera, arran de l’entesa que hi ha a la cambra entre el PP i C’s. Dimecres, durant el ple al congrés en què es debatia sobre el model de RTVE, la cadena pública va adjudicar el càrrec de portaveu del PP a Rivera en comptes de C’s. Rufián no ha perdut l’oportunitat i ha ironitzat amb un piulet: ‘Després dieu que RTVE menteix’. Luego decís que RTVE miente. pic.twitter.com/qIjW0viykE — Gabriel Rufián (@gabrielrufian) June 23, 2017

Summary: Rufián aprofita una errada de RTVE per a ironitzar sobre Albert Rivera


El conseller de Territori, Damià Calvet, ha tornat a demanar al govern espanyol que compleixi la promesa feta abans de ser escollit president del govern espanyol i que retiri els recursos contra la llei d’emergència en l’habitatge –així com de la llei 4/2016, de mesures de protecció del dret a l’habitatge de les persones en risc d’exclusió residencial–. ‘El PSOE s’havia compromès solemnement al fet que quan estigués al govern retiraria els recursos i per tant, a les voluntats polítiques em remeto. No es poden escudar darrere els advocats de l’estat’, ha dit en una conferència de premsa acompanyat de la portaveu del govern, Elsa Artadi. Calvet ha explicat que els equips d’advocats ‘de banda i banda estan treballant al voltant dels marges interpretatius de la llei’. I ha demanat que es pugui recuperar totalment, però que si no es pot, almenys sí que es preservi un ‘article fonamental’, que ‘és el reallotjament obligatori de les persones i famílies desnonades pels grans tenidors. Això evitaria molts desnonaments i que volem recuperar a tota costa.’ Avui Grup Promotor de la Llei 24/2015, coneguda com d’emergència en l’habitatge, es reuniran avui amb el secretari d’estat del ministeri de Política Territorial, Ignacio Sánchez, i la delegada del govern espanyol, Teresa Cunillera, per a demanar la retirada del recurs.

Summary: La Generalitat demana a Sánchez que compleixi la promesa i recuperi la llei d’emergència en l’habitatge


El FC Andorra ha fet una assemblea extraordinària en què els socis han aprovat la conversió del club en societat anònima, així com la venda de l’entitat al grup Kosmos, l’empresa del futbolista blaugrana Gerard Piqué. En declaracions posteriors a l’assemblea, el president del FC Andorra, Albert Ferré, ha informat que el nou model de negoci implica la creació d’una societat andorrana que es queda amb els actius i passius del club, i és a aquesta empresa on Kosmos injecta capital per liquidar els deutes acumulats. Aquests deutes superen els 300.000 euros, ha confirmat Ferré, i cal sumar dues resolucions judicials que quan tinguin sentència sumaran uns 300.000 euros més al total. La injecció de capital permet liquidar els deutes però també dóna ‘un gir de 180 graus al club’ amb l’objectiu de portar-lo a l’elit, ha manifestat Ferré. La votació per canviar el model de l’entitat no ha rebut cap vot en contra i només una abstenció, ha celebrat Francesc Destrée, la cara visible de l’empresa andorrana que treballarà amb Kosmos i que ha garantit que treballaran per un projecte ‘viable i de país’.

Summary: Gerard Piqué ja és propietari del FC Andorra


Ingredients: (per a quatre persones) 8 llesques de pa de pagès 2 pebrots vermells 8 cebes tendres llargues 1 botifarra de perol 4 tomàquets de sucar sal i oli Elaboració: Posem els pebrots i la ceba tendra a escalivar, amb un raig d’oli i una mica de sal. Un cop escalivats, els traiem la pell, el tronc, les llavors i els reservem. Posem a torrar les llesques de pa. Les suquem amb tomàquet i les amanim amb oli i sal. Muntem el plat: posem l’escalivada de pebrot i ceba damunt les torrades i a dalt de tot col·loquem la botifarra de perol a talls petits. Rectificarem de sal i oli i ja ho podrem servir.

Summary: Recepta: Botifarra de perol amb ceba i pebrot escalivat


MADRID, 1 (EUROPA PRESS) La ministra d’Interior britànica, Theresa May, ha aconseguit nous suports amb vista a l’elecció del successor del primer ministre, David Cameron, al capdavant del Govern i del Partit Conservador, tal com ha anunciat la britànica BBC. Cameron deixarà el càrrec el mes d’octubre vinent, després que el referèndum sobre la permanència de Londres a la Unió Europea donés com vencedora l’opció del ‘Brexit’. El ministre de Defensa, Michael Fallon, i el de Transports, Patrick McLoughlin, han anunciat el seu suport a May, a qui s’han compromès a donar suport, de moment, més diputats que als altres quatre candidats: el ministre de Justícia, Michael Gove; el responsable de Pensions, Stephen Crabb; la secretària d’Estat de Pensions, Andrea Leadsom; i l’exministre de Defensa Liam Fox. Els cinc tenen fins dimarts vinent per aconseguir suport entre els 329 diputats conservadors, abans de la primera ronda de votació. El candidat amb menys vots serà eliminat, fins que quedin només dos d’ells. Llavors, serà la votació final, el resultat de la qual s’anunciarà el pròxim 9 de desembre.

Summary: Theresa May guanya suports per succeir David Cameron


Fa tres anys que es va morir Jaume Vallcorba i en feia uns quants més que l’editor havia deixat que el seu segell en català, Quaderns Crema, s’anés apagant, fins al punt que els escriptors ja no hi comptaven i havien deixat d’enviar-hi originals. Ara, de la mà de l’editora Sandra Ollo, vídua de Vallcorba, aquest segell emblemàtic de la dècada dels vuitanta i noranta torna a agafar embranzida amb un rumb clar: recuperar el prestigi i la vitalitat del catàleg optant per noves veus en la narrativa de ficció, buc insígnia del començament de l’editorial, i revaloritzant un catàleg de qualitat. Sandra Ollo ha deixat clar que aquest camí el farà des de la voluntat de publicar literatura de qualitat, fugint de les modes, dels tagets, i sense prejudicis per gèneres com el conte, que han marcat tant l’editorial des de fa trenta-vuit anys. L’obra que ha triat l’editora per a fer visible aquest moment, que és una nova etapa, és el primer volum de les novel·les de Francesc Trabal, que inclou: L’home que es va perdre; Quo vadis, Sànchez; Era una dona com les altres; i Hi ha homes que ploren perquè el sol es pon. El primer trimestre del 2018 sortirà el segon volum de novel·les de Trabal, les més llargues i de maduresa, amb Vals i Temperatura. Sandra Ollo ha explicat per què havia triat Trabal: ‘Recomençar amb Trabal té a veure amb la meva experiència personal. Sóc navarresa i fa deu anys vaig aterrar a Quaderns Crema i vaig començar a submergir-me en la literatura catalana. En Jaume Vallcorba em va fer un curs particular de literatura catalana i em va fer llegir Trabal. Aquest escriptor em va atrapar per la seva frescor, modernitat, elegància. Pensar a recomençar amb Trabal també és una manera de vincular-nos amb els lectors de Quaderns Crema de tota la vida, perquè és un autor heretat, que forma part d’un catàleg extraordinari, que no podíem abandonar. I dins el catàleg de Quaderns Crema, Trabal exemplifica molt bé aquest esperit canalla i agosarat que té el segell i que en els darrers anys havia quedat arraconat. Trabal és innovació, sentit de l’humor, classicisme estilístic i manté una vigència perquè ens parla encara de la realitat actual. I finalment, hem triat Trabal per donar l’oportunitat de llegir-lo a les noves generacions, que potser encara no el coneixen.’ La directora editorial de Quaderns Crema ha explicat els canvis que permeten de definir una nova etapa: en l’aspecte físic, els llibres tornaran a les cobertes blanques i brillants (‘tot i que llibreters i lectors ens han desaconsellat aquesta lluentor, la mantindrem perquè m’encanta i fa el llibre diferent i tot i els quaranta anys que aviat tindrà aquest disseny, trobo que manté la modernitat’); augmentarà la qualitat del paper, s’incorporaran les guardes i es retornarà a la il·lustració de la mà d’un antic col·laborador de la casa, l’il·lustrador Leonard Beard. Precisament a aquest il·lustrador se li va encarregar una imatge nova per al segell, que capturés aquest moment. Beard ha dibuixat la figura d’un lector (que també pot ser un editor o un passejant) abraçant l’atzavara que ha estat l’emblema de l’editorial al llarg de quatre dècades. Pel que fa al contingut, s’han simplificat les col·leccions, que s’havien acabat diversificant massa en els darrers temps, i ara n’hi haurà només tres de genèriques: poesia, narrativa i assaig. El nombre de títols l’any continuarà essent modest, de vuit a deu, i la meitat correspondrà a narrativa de ficció. Entre els anuncis que ha fet Sandra Ollo destaca la traducció d’El conte de la minyona, de Margaret Atwood, que arribarà a les llibreries el 24 de gener, en una traducció de Xavier Pàmies. Quaderns Crema és a punt de signar un contracte per a la publicació de cinc obres més de ficció d’aquesta escriptora canadenca. Quaderns Crema tornarà a descobrir noves veus i continuarà publicant els seus grans autors de sempre: Sergi Pàmies i Francesc Serés, que ja treballen en nous volums, i Quim Monzó, si tornés a la ficció, ha dit l’editora. Ha anunciat que a final d’aquest any arribarà un llibre de no ficció de Salvador Oliva, unes Epístoles a Josep Carner, en què el traductor reflexiona sobre la situació cultural de Catalunya. També en no ficció apareixerà un nou títol de Nuccio Ordine, autor de La utilitat de l’inútil, aquesta vegada reivindicant els Clàssics per a la vida. Sandra Ollo és conscient que aquesta represa de Quaderns Crema arriba en un moment en què el mercat editorial en català està molt atomitzat i hi ha unes quantes editorials que es mouen en la mateixa línia que ella propugna, i que els orígens de Quaderns Crema es van donar en un mercat editorial molt diferent. Tanmateix, confia en el prestigi del segell, tot i els darrers anys d’inactivitat i deriva, i l’estima que els lectors continuen tenint per Quaderns Crema. ‘Aquest segell és de ferro i penso que per la gent jove encara és una editorial de referència.’ Una il·lustració de Leonard Beard que evoca el nou moment que comença Quaderns Crema.

Summary: Torna Quaderns Crema


El president dels Estats Units, Donald Trump, ha afirmat que el primer ministre del Regne Unit, Boris Johnson, és el ‘home ideal’ per a abanderar la sortida de la Unió Europea i li ha promès un ‘gran acord comercial’ per a esmorteir l’impacte econòmic del Brexit. ‘Prepararem un gran acord comercial amb el Regne Unit que esperem tancar d’aquí poc’, ha declarat Trump durant la cimera del G-7. ‘A mi em sembla que serà un gran primer ministre’, ha dit després a la seva primera reunió amb Johnson. Prèviament ja havia remarcat el bon ambient que es respira entre els participants de la cimera ‘malgrat les falses informacions’ publicades per mitjans nord-americans. En particular, amb el president francès, Emmanuel Macron, qui ha promès d’aplicar un impost addicional a les companyies tecnològiques nord-americanes a França. Trump hi havia respost amb l’amenaça d’imposar aranzels addicionals als vins francesos. El mandatari nord-americà ha arribat a dir que els seus socis internacionals ‘respecten la guerra comercial’ que entaula amb la Xina. ‘És una cosa que havia d’ocórrer i ningú no me n’ha dit res’, ha afegit malgrat els recels dels dirigents i organismes econòmics internacionals sobre la inestabilitat que origina. Johnson ha felicitat Trump ‘per tot allò que ha aconseguit en l’àmbit econòmic’, tot i que opta per mantenir una ‘pau comercial’ entre la Xina i els Estats Units. ‘No ens agraden els aranzels, en general’, ha declarat.

Summary: Trump promet a Johnson un acord comercial ràpid després del Brexit


Aeroport Internacional José Martí Avenida Rancho Boyeros Mapa a Google De monuments, recordatoris i homenatges a grans personatges il·lustres o històrics d’origen balear, català o valencià, en podem trobar una mica pertot. Però no és gens comú que tinguin l’honor de donar nom a un aeroport internacional. I això passa si voleu fins a l’Havana, on aterrareu a les pistes de l’Aeroport Internacional José Martí. El periodista, filòsof, poeta i creador del Partit Revolucionari Cubà José Martí, precursor de la independència de l’illa, va néixer el 28 de gener de 1853 al carrer Leonor Pérez, 314 de l’Havana, fill del militar valencià Marià Martí Navarro (1815-1887) i la canària Leonor Pérez Cabrera (1828-1907). Els pares ja s’havien casat a Cuba el 1852, on van tenir els primers tres fills, el primer dels quals seria el ‘apòstol de la independència cubana’. El 1857, amb tot, per motius diversos la família es va traslladar a València, on durant tres anys va ocupar una caseta a la plaça del Miracle del Mocadoret, aleshores coneguda per carrer del Miracle de Sant Vicent, i que d’ençà del 2003 recorda el pas de Martí amb una placa de l’Associació Valenciana d’Amistat amb Cuba. Tornats definitivament a l’Havana, Martí es va començar a implicar a setze anys en la lluita política i contra el domini espanyol. Va sofrir la repressió de les autoritats i va viure una temporada als EUA, on el 1892 va impulsar el Partit Revolucionari Cubà. Esdevingué referent intel·lectual de la lluita independentista, per mitjà de la publicació de llibres, articles i poemes sobre la causa. Però també es va destacar com a home d’acció, preparant l’anomenada guerra de la Independència del 1895, en què va caure en combat a Dos Ríos el 19 de maig de 1895. Tant per la seva tasca subversiva com intel·lectual, aquest descendent de valencians és considerat un heroi nacional cubà i símbol de la lluita per la llibertat d’Amèrica. Per això és recordat amb tota mena de monuments i avingudes a l’illa, on té un memorial immens aixecat just davant la plaça de la Revolució de l’Havana… connectat directament amb l’aeroport que porta el seu nom per mitjà de l’avinguda de la Independència. I una mica més: El 1885, el pare Pere Muntades i l’empresari Josep Gener Batet, juntament amb directius del Centre Català de l’Havana, van començar a cercar un lloc a la ciutat per rememorar la muntanya de Montserrat. Van seleccionar la Loma del Tadino, que llavors va rebre el nom de Loma de Monserrat o Loma de los Catalanes. Però a mitjan segle XX, en una remodelació urbanística de la ciutat, va desaparèixer per deixar pas al memorial dedicat a José Martí. La Sociedad de Beneficiencia de los Naturales de Cataluña a Cuba va inaugurar el 12 de desembre de 1954 una segona ermita de Montserrat als afores de l’Havana, molt a prop de l’aeroport internacional… José Martí. · Què és Com a casa? · Tots els articles · Suggeriments per a la secció: marti.crespo@partal.cat

Summary: L’origen valencià del llibertador cubà


El govern espanyol ha evitat avui pronunciar-se sobre el vet a la convocatòria de cinc-centes places de Mossos d’Esquadra que pretén fer la Generalitat de Catalunya. El portaveu de l’executiu, Íñigo Méndez de Vigo, ha assegurat que no té informació sobre aquesta qüestió un dia després que el ministeri d’Hisenda espanyol enviés un requeriment al govern. Ahir l’executiu de Rajoy va ordenar la reducció de la convocatòria a només cinquanta noves places argumentant que les finances de la Generalitat només permeten la contractació d’aquest nombre d’agents. El govern, però, va respondre que mantindria la convocatòria de les cinc-centes places. Preguntat sobre el fet que el govern espanyol hagi deixat fora els Mossos d’Esquadra del banc de dades de l’Europol i en canvi hagi inclòs l’Ertzaintza, Méndez de Vigo ha contestat que és un acord amb el govern basc i que durant les setmanes vinents es reunirà el ministre d’Interior espanyol, Juan Ignacio Zoido, amb el conseller d’Interior de la Generalitat, Jordi Jané, per a abordar la qüestió. Pel que fa al referèndum del primer d’octubre i la possibilitat que el govern formi agents electorals que substitueixin els funcionaris, el portaveu espanyol ha dit: ‘Tot va en la mateixa línia, la de tenir cada vegada menys suport social, com es va poder veure a l’acte de diumenge, i el rebuig dels organismes internacionals, com el de la Comissió de Venècia.’ Ha afegit que demostra la ‘impotència’ del govern i la falta de ‘seriositat’ del referèndum. Sobre el paper que jugaran els funcionaris, ha explicat que el govern espanyol els ha donat seguretats perquè no han de complir ‘ordres il·legals’. Així mateix, ha intentat crear tensió dins del sobiranisme advertint al president del govern, Carles Puigdemont, que els diputats d’ERC al congrés espanyol s’acosten a Xavier Domènech perquè ja estan pensant en el 2 d’octubre i el futur govern de Catalunya.

Summary: El govern espanyol evita pronunciar-se sobre el vet a la convocatòria de 500 places de Mossos d’Esquadra


La platja del Fortí de Vinaròs és plena de creus blanques. N’hi ha 739, una per a cada dona víctima de la violència masclista durant els últims deu anys a l’estat espanyol. Cada creu duu el nom d’una dona morta, la seva edat, el lloc i la data en què fou assassinada i el nom de qui la va matar. Les ha instal·lades, en ocasió del 8 de març, l’associació Femme Força de Vinaròs. Laura Doménech, representant de Femme Força es mostrava molt emocionada explicant que els homes que imposen la violència a les dones realitzen delictes contra els drets civils i humans, afegint que malauradament aquests individus fan servir la tradició i els costums com a coartada.

Summary: Vinaròs: 739 creus blanques a la platja per a recordar les víctimes de les violència masclista


Creix el nombre de peticions d’asil de refugiats sirians a tot el país. Si l’any passat n’hi va haver 1.295, enguany, quan encara resten quatre mesos per a acabar l’any, ja se n’han ateses aproximadament 1.200. Les comissions d’ajuda al refugiat del País Valencià i del Principat treballen per donar suport a tots els qui fugen del seu país per motius de seguretat, com és el cas dels sirians. Malgrat la greu situació, actualment només hi ha 280 places d’acollida per a refugiats i no es dóna l’abast per a atendre a l’onada de sol·licituds d’asil. És especialment crítica la situació al Principat, on només n’hi ha 28 i moltes vegades s’han de derivar refugiats a l’estat espanyol. N’hem parlat amb Pascale Coissard, responsable de comunicació de la Comissió Catalana d’Ajuda al Refugiat. Diu que la xarxa de ciutats refugi pot ser una bona mesura de pressió perquè l’estat espanyol reaccioni i que ja han informat l’Ajuntament de Barcelona que els serveis són precaris i es troben col·lapsats. També ens explica d’on provenen la major part de peticions d’asil i quin procés s’ha de seguir per formalitzar-les. —Es va començant a teixir una xarxa de ciutats refugi. És una gran notícia, oi? —Fa molt de temps vàrem impulsar un projecte que era ‘Xarxa de municipis d’acollida i solidaris amb persones refugiades’. N’has sentit parlar? No, normal, perquè ningú no s’hi interessava. Sembla que calen tragèdies molt grans perquè la gent es desperti. Em sap molt de greu. Hem arribat a nivells molt alts de desesperació perquè es faci alguna cosa. No vàrem tenir gaire èxit, però ara els municipis sembla que es mobilitzen. Genial, estem molt contents perquè la veritat és que són els municipis que es troben amb les persones en el dia a dia. Al CAP, als serveis socials, al servei d’atenció a la ciutadania, a l’empadronament… —Tanmateix, l’asil és una competència estatal. —Si, però jo crec que són una bona força de pressió interna cap al govern central. Veiem com Espanya ha rebut pressió externa des d’Europa i ara des de dins, amb els municipis que diuen que volen acollir refugiats. Aquest paper de pressió cap al govern central és molt important. Si la xarxa de municipis té per objectiu instar el govern espanyol a augmentar el nombre de places d’asil i la qualitat d’atenció a les persones refugiades, genial. Si el seu paper també és instar el govern de la Generalitat a donar suport a les persones refugiades, millor. —Com hi col·laborarà, en aquesta xarxa de ciutats refugi, la Comissió Catalana d’Ajuda al Refugiat? —Nosaltres, de moment, no articulem res. És un moviment que ha sortit des dels municipis aquesta setmana. He rebut un munt de trucades d’ajuntaments que volen ser ciutats refugi, però, què els dic? Ho han de coordinar ells a través del Fons Català de Cooperació o de la Federació de Municipis de Catalunya. A nosaltres ens han demanat que assessorem per a organitzar l’acollida. Igual com ho vàrem fer amb l’Ajuntament de Barcelona. Ens van citar per saber com estàvem. El diagnòstic que vàrem fer és que el dispositiu d’acollida a Catalunya es troba col·lapsat. Crec que el missatge s’ha entès i si es vol acollir més gent s’ha d’enfortir tot el dispositiu de les entitats i els municipis. Cal tenir en compte que l’acollida no és un llit i prou; ha d’anar acompanyada de recursos jurídics, és a dir, persones que puguin seguir el seu expedient d’asil; recursos socials; mediadors; intèrprets. Si es vol acollir més gent s'ha d'enfortir tot el dispositiu de les entitats i els municipis —Quantes peticions d’asil hi ha ara mateix a Catalunya? —No ho puc dir exactament. Nosaltres censem però també ho fa la Creu Roja, també ACCEM –a persones que es presenten soles a la delegació del govern espanyol. Sé que a final de juny ja havíem superat les 600 sol·licituds d’asil. Si pensem que el 2014 en tot l’any només a la província de Barcelona n’hi va haver 690 i a mitjan any ja en tenim 600, es pot esperar que aquest 2015 en rebrem moltes més. —D’on provenen majoritàriament aquestes peticions? —Segons les dades que m’ha facilitat el servei jurídic, el 2013 i 2014 òbviament procedien de Síria. El 2012 ja s’havia començat a notar un fort augment. Però enguany tenim una majoria de peticions d’asil de persones procedent d’Ucraïna. —Per què n’hi ha menys de sirianes? —No és perquè s’hagi calmat el conflicte, sinó perquè les ambaixades espanyoles han tancat l’atorgament de visats al Líban i a més països fronterers amb Síria. De manera que els qui volien sol·licitar un visat Schengen, és a dir, un visat de turisme de tres mesos i que vénen directament aquí perquè tenen un familiar que els havia fet una carta d’invitació, doncs ja no ho poden fer. No concedeixen visats perquè consideren que en tres mesos és molt poc probable que una persona pugui tornar a Síria. També rebem menys peticions perquè s’han habilitat oficines a Ceuta i Melilla i llavors els qui passen pel Marroc per arribar a Espanya poden sol·licitar allà l’asil i no cal que vinguin fins aquí. —El procés per a poder obtenir l’asil és molt poc àgil? —És força complex. Si un refugiat ve al nostre servei jurídic per sol·licitar l’asil, s’ha de demanar cita amb la subdelegació del govern espanyol obligatòriament. Aquesta cita no hauria de tardar molt, però en aquest moment n’hi ha moltes i hi ha certs retards. De manera que durant aquest temps aquella persona està desprotegida. Un cop es fa l’entrevista i s’admet la petició a tràmit, li donen la targeta de sol·licitant d’asil. Es renova cada sis mesos, que és el temps que ha de durar el tràmit. El problema és que obtenir la confirmació d’asil s’allarga molt. En el cas de les persones que vénen de Síria no s’allarga tant: un any o un any i mig, a tot estirar. En aquest cas és bastant clar que són refugiats. —Hi ha casos de refugiats ucraïnesos que han d’esperar dos anys. —Sí. Van començar a arribar el 2013 i encara no n’hi ha de resolts. Alguns aviat compliran dos anys. Per què tarden tant ho haurien de respondre des de la delegació del govern espanyol. Entenc que van mancats de recursos i en alguns casos també deuen utilitzar un criteri de prudència. És a dir, deuen esperar que el conflicte es resolgui i aquestes persones no hagin de continuar essent sol·licitants d’asil. —Amb el carnet de sol·licitants d’asil, a què tenen dret els refugiats? —Els sis primers mesos no tenen el dret de treballar, però justament és per això que hi ha un dispositiu normalitzat d’acollida del ministeri. O sigui, que durant aquests sis primers mesos poden ser acollits en un centre d’acollida o un pis. En el nostre cas, tenim pisos a Sabadell. Tenen aquest dret. El problema és que l’acollida en centres o pisos només és de sis mesos perquè els recursos són molt escassos. És que hi ha 28 places d’acollida a Catalunya i l’any passat hi va haver 786 sol·licituds d’asil! Per tant, hi ha un dèficit molt gran. L'acollida en centres o pisos només és de sis mesos perquè els recursos són molt escassos —Sis mesos és poc perquè un refugiat pugui tenir les eines per a sobreviure en un país que no és el seu? —En sis mesos és molt complicat que una persona pugui trobar una feina, parlar l’idioma molt bé i haver resolt les fortes càrregues traumàtiques. Hi ha tot un seguiment psicològic, social i d’inserció professional que s’ha de fer i que en sis mesos és molt complicat.

Summary: Pascale Coissard: ‘L’acollida no és un llit i prou, ha d’anar acompanyada de molts més recursos’


Txarango tancarà la gira de presentació del disc ‘El cor de la Terra’ el 13 d’octubre amb l’espectacle ‘Abaraka’, dins de la desena edició del festival Esperanzah del Prat de Llobregat. Amb aquesta actuació la banda del Ripollès posarà punt final als dos anys de gira de presentació del seu tercer disc. Pel concert, Txarango ampliarà la seva formació, comptarà amb col·laboracions especials i s’aproximarà artísticament a Àfrica. Després d’aquest concert, Txarango s’aturarà durant més d’un any. Les entrades estan a la venda al web www.esperanzah.es i tots els beneficis es destinaran a projectes solidaris com els de Proactiva Open Arms. La desena edició del festival del Prat durarà quatre dies, amb concerts, xerrades i activitats per a totes les edats. El concert de Txarango del 13 d’octubre es farà en una jornada única, en el marc de la desena edició del Festival Esperanzah, que programa artísticament el Festival Clownia, on actuaran El Cor Safari, Natxo Tarrés & The Wireless, Buhos, Pupil·les i Koers. Txarango tancaran així dos anys de gira de presentació del seu tercer disc El cor de la terra, que els ha portat per l’estat espanyol, Colòmbia, Holanda, Països Baixos, França, Alemanya, Bèlgica, Suïssa, Turquia, Itàlia, Japó, Polònia, Índia, Irlanda, Escòcia o el llegendari Glastonbury a Anglaterra, on van ser el primer grup a cantar-hi en català. Com és habitual, al llarg del centenar de concerts d’aquesta llarga gira, Txarango ha visitat el Sàhara i camps de refugiats de Sèrbia per conèixer de primera mà la situació vergonyant que s’hi viu. Els valors, la solidaritat i l’alternativa que promou el festival Esperanzah encaixen amb la filosofia del grup. És per això que han escollit el seu marc per desenvolupar aquest final de gira tan especial. La desena edició del festival del Prat durarà quatre dies, amb concerts, xerrades i activitats per a totes les edats. El dia abans de la jornada proposada pel Clownia, el festival del Parc Nou al barri de Sant Cosme, programarà una nit inèdita 100% femenina batejada com ‘Esperanzah es muher’ que comptarà amb la xilena Ana Tijoux i Arianna Puello, entre d’altres.

Summary: Txarango farà un últim concert el 13 d’octubre abans de fer una aturada de més d’un any


Cafès, cabarets, salons de ball, music halls. Músics, artistes i intel·lectuals parisencs van aplegar-se als locals del barri de Montmartre, que va esdevenir l’epicentre cultural avantguardista, a final del segle XIX i començament del XX. El cartellisme –les il·lustracions, litografies i gravats anunciant els actes i reunions del barri– va esdevenir un trampolí per a difondre l’obra dels artistes que els feien. I un dels cartellistes més coneguts del moment va ser Henri de Toulouse-Lautrec. Ara el CaixaFòrum li dedica la primera gran exposició de la temporada: ‘Toulouse-Lautrec i l’esperit de Montmartre‘, que es podrà veure fins al 20 de gener. La mentalitat d’avantguarda dels artistes de Montmartre va connectar amb un jove Henri de Toulouse-Lautrec que, malgrat provenir d’una classe benestant i entendre l’art en el sentit més acadèmic, va voler dedicar-se en cos i ànima a la il·lustració i el cartellisme, les obres que el van fer reconegut mundialment. La seva creació artística i la contribució a la història de l’art van consistir a fer il·lustracions i cartells ‘com a autèntiques formes artístiques, sense jerarquitzar ni establir diferències entre aquestes formes d’art i la pintura’, explica Philip Dennis Cate, comissari de l’exposició. Per copsar l’esperit del barri, la mostra presenta 345 obres procedents de col·leccions d’arreu del món. A banda Toulouse-Lautrec, també n’hi ha d’una vintena d’artistes de mentalitat semblant, que van pouar en l’esperit de Montmartre, com ara Édouard Manet, Jules Grün i Georges Tiret-Bognet. Cartell de Le Chat Noir, fet per Théophile Alexandre Steinlen. El batec artístic de Montmartre A final del 1881 Rodolphe Salis fundà a Montmartre el cabaret Le Chat Noir. El local, i els seus parroquians, sobretot artistes i escriptors afins al col·lectiu protodadaista i surrealista Les Arts Incohérents, van influir a l’hora de convertir el barri en un focus d’atenció de la vida artística i literària de l’avantguarda parisenca. En pocs anys el barri es va transformar en el centre literari i artístic de la ciutat. A final de segle ja hi havia més de cinquanta locals d’entreteniment: cabarets, cafès concert, sales de ball, music halls, etc. Irònicament, abans de convertir-se en una gran atracció turística internacional, Montmartre era anti-establishment i antiburgès, i les seves obres es presentaven en llocs pocs convencionals, com ara aquells locals d’entreteniment. Formalment, els artistes d’avantguarda van adoptar eines antiacademicistes com ara l’humor, la ironia, la sàtira, la caricatura, el teatre d’ombres i els titelles per criticar la societat del seu temps. Les il·lustracions de premsa, els cartells i en general la relació de l’art amb els procediments de reproducció seriada i la comunicació de masses són formes d’expressió distintives d’aquells artistes i d’aquells anys, tal com reflecteix l’exposició al CaixaFòrum.

Summary: Toulouse-Lautrec, el cartellisme i el batec del Montmartre del tombant de segle, al CaixaFòrum


El PSC podria deixar de defensar la immersió lingüística a partir del congrés que farà d’aquí a dues setmanes. La ponència –podeu consultar-la ací– que se sotmetrà a votació proposa de canviar l’actual model d’immersió lingüística per un model plurilingüe que sigui flexible ‘amb la realitat sociolingüística present al nostre país’. Això vol dir que cada escola s’adaptaria al seu entorn sociolingüístic, de manera que es farien més hores de castellà en les zones de predomini catalanoparlant. El text diu que els nacionalismes han instrumentalitzat de manera partidista la llengua i que això comporta el perill de la divisió social. Fonts del PSC neguen a TV3 que això vulgui dir abandonar la immersió i que proposen flexibilitzar el model. La ponència diu que perquè hi hagi una ‘convivència efectiva i afectiva del català i el castellà’ el PSC promourà a tot l’estat espanyol el ‘reconeixement i la preservació del plurilingüisme, articulant la defensa de totes les llengües oficials i el reconeixement de la riquesa lingüística a tot Espanya’. Diuen que d’aquesta manera es podrà garantir el dret de tothom a parlar la seva llengua. La ponència no s’oblida de la socialista Marta Mata, ideòloga de la immersió lingüística, per a justificar aquest canvi de model: ‘Contribuirem a fer realitat el que deia la nostra companya Marta Mata, que els nens i les nenes han de conèixer i estimar el català i el castellà. I aquesta afirmació la fem extensiva al conjunt de ciutadans i ciutadanes.’ La proposta del PSC ha despertat moltes crítiques durant el dia i també la dels partits Junts per Catalunya, CUP, ERC i En Comú Podem. El PSC votarà com Ciudadanos en temes d’immersió lingüística en el @parlamentcat? Sempre es pot anar a pitjor i això n’és una clara mostra. Adeu socialista a la immersió https://t.co/SK3BRCC67B — Gemma Geis i Carreras 🎗 (@GemmaGeis) November 21, 2019 L'escola pública catalana és una victòria del catalanisme popular. Dels que no volien dos països en un. Ni escoles de segona. Dels que no volien que apendre català fos privilegi de ningú. Renunciar-hi no val eI grapat de vots d'un C's moribund. https://t.co/ctf6lZnTRP — Lucas Ferro (@Lucas_Ferro_) November 20, 2019 En temps de negació de drets semblava que el consens en defensa del català era l'únic fil que mantenia unit el PSC a la resta del catalanisme. Tallant aquest vincle posa fi a dècades de lluita comuna i deixa la llengua a mercè de qui vol eliminar-la.https://t.co/zqyKbxLG1L — lluc salellas i vilar (@llsalellasvilar) November 21, 2019 El PSC abandona l’últim vestigi de catalanisme progressista. Adopta el programa de C’s renunciant al model educatiu que vam aixecar junts fa prop de 40 anys amb el català com a llengua vehicular. Fer-ho abusant de la memòria de Marta Mata és encara més dolorós i inacceptable. https://t.co/X7Y50UOIRf — Ernest Maragall i Mira (@ernestmaragall) November 22, 2019

Summary: Polèmica per la pretensió del PSC de liquidar la immersió lingüística


El diputat de Ciutadans Toni Cantó ha guanyat les primàries del partit per a ser el candidat a la presidència de la Generalitat en les pròximes eleccions a les Corts, en obtenir 671 vots, el 93% del total emès. Les primàries de Cs per a concórrer a la Presidència de la Generalitat es van obrir el passat 18 de febrer, a elles es van inscriure un total de sis candidats -que no van necessitar aportar avals-, i el procés de votació ha conclòs aquest matí. Toni Cantó ha agraït la confiança rebuda i ha afirmat que lluitarà i treballarà ‘més dur que mai per tots els valencians’. ‘Estic més il·lusionat que mai. Torno a casa!!’, assenyala en el seu missatge.

Summary: Cantó guanya les primàries de Ciutadans per a optar a la presidència de la Generalitat


El jove militant de Guanyem Badalona ha estat posat en llibertat amb càrrecs a l’espera de judici pels fets del 29 de setembre passat, quan va participar a la manifestació contrària a la marxa del sindicat Jusapol, al centre de Barcelona. El jove va ser detingut ahir pels Mossos d’Esquadra i ha passat la nit en dependències policíaques, una circumstància criticada per la seva defensa per ‘desproporcionada’. Avui l’han traslladat als jutjats, on ha comparegut davant el jutge de guàrdia, que ha ordenat el seu alliberament. Des de Guanyem Badalona lamenten que se l’acusi per ‘manifestar-se contra el feixisme’ i asseguren que aquesta és una part d’una ‘causa col·lectiva’. Detenen un militant de Guanyem Badalona que es va manifestar contra Jusapol

Summary: Llibertat amb càrrecs el militant de Guanyem Badalona detingut per participar a la manifestació contra Jusapol