L’ex-conseller i representant de l’ala més liberal de l’antiga CDC, Antoni Fernández i Teixidó, ha decidit posar fi a 23 anys de militància del partit, ja que no se sent representat per l’aposta independentista i republicana del Partit Demòcrata Català (PDC) que, segons la seva opinió, no es diferencia de l’orientació d’ERC. La decisió de Teixidó, que ha exposat ell mateix en un article aquest dimecres a ‘La Vanguardia’ recollit per Europa Press, arriba mesos després que ja renunciés als càrrecs a CDC per ‘discrepància política’ quan es va oposar a la declaració de començament del procés sobiranista i dos dies després de la refundació del partit al PDC. Per a Fernández i Teixidó, objectius del PDC com la independència, la república, la declaració unilateral amb matisos i un nou estat català no li han generat cap sorpresa, tot i que ha afegit que aquesta ‘no era la pretensió’ de l’ex-president de la Generalitat, Artur Mas. Segons ell, Mas volia fórmules ‘més ambigües per crear un partit nacional d’ampli espectre’, destacant que l’aposta per un sobiranisme, diferenciat de l’independentisme, era amb la transversalitat política l’aspiració dels dirigents que han enterrat CDC. ‘Sempre he pensat que no ho aconseguirien’, ha apuntat Fernández i Teixidó, malgrat considerar que, des del congrés de Reus el 2012, gran part de dirigents convergents han treballat per a aquest desenllaç. Sense autocrítica Tot i això, ha constatat que l’estratègia de l’extinta CDC l’ha portat a tenir de 62 a 30 diputats, li ha costat més de 600.000 vots sense fer cap autocrítica i a acabar amb el partit fundat fa més de 40 anys, a més de lamentar que s’hagi perdut ‘una part substantiva de dirigents provats’ del partit. Tot i que ha admès que els casos Palau i de l’ex-president Jordi Pujol han afectat negativament el partit, ha assegurat que s’ha preparat amb cura una generació de quadres per defensar ‘un independentisme que no té molt a veure amb la tradició de Convergència’, malgrat afegir que la classe política espanyola ha ajudat a madurar el rebuig de la societat catalana. Segons la seva opinió, el procés sobiranista ha empès el centrisme català cap a l’esquerra i, en el cas de Convergència, ‘ho ha fet irremissiblement’, possibilitant, sense voler-ho, la creixent hegemonia d’ERC. L’ex-conseller ha advertit que els republicans ho han aprofitat, després d’assegurar que no troba diferències de grau entre ERC i el PDC, al marge de la seva aspiració per ocupar un espai central de la política catalana. Amb tot, ha recriminat que l’aposta del PDC no és la del carril central de la política catalana perquè neix ‘com a representant de l’esquerra moderada independentista’, fet que el portarà a una confluència política i organitzativa amb ERC que creixerà. ‘La disputa serà pel lideratge i el poder. Dos equips de dirigents amb orígens diferents batallant asprament per l’hegemonia del mateix espai electoral’, ha augurat. Orfandat política Per a Fernández i Teixidó, una part important de l’electorat català es veu abocat a l’orfandat política perquè, segons la seva opinió, n’hi ha molts que són de centre ‘que no se senten independentistes, que no s’identifiquen amb les esquerres i no creuen que el republicanisme hagi d’estar al centre de les seves preocupacions’. Per aquesta raó, ha argumentat que ha d’acabar amb 23 anys de militància catalanista a CDC i, malgrat les discrepàncies d’aquests últims temps, ha expressat el seu respecte i agraïment per l’etapa viscuda. ‘És el moment, amb el cap fred, l’esperit inquiet i la voluntat de Servei, de fer noves coses per al país. Cal un impuls polític diferent i combatiu per treballar per una Catalunya forta amb ‘seny’, ha conclòs.

Summary: Fernández Teixidó abandona 23 anys de militància de CDC davant de l’independentisme del PDC


Us oferim un avançament d’un fragment del relat El bar, que juntament amb El Nadal d’en Pablo Nogales, conformen un nou volum de l’editorial Adesiara que presenta aquests relats inèdits fins ara de Cèlia Suñol (Barcelona, 1899-1986), amb una introducció de la historiadora Maria Campillo. De l’escriptora i de la seva aventura editorial ens en parla l’editor Jordi Raventós en el text que segueix. Entre més diu: «Finalment podem gaudir de dos grans relats d’una gran escriptora, que s’anticipen uns quants anys a la literatura sobre «els altres catalans» i que ens ofereixen sense concessions la realitat de la Barcelona que el franquisme volia amagar.» Explica Jordi Raventós: ‘La setmana que ve arriben a les llibreries dos relats, fins ara inèdits, de Cèlia Suñol (1899-1986): El bar i El Nadal d’en Pablo Nogales. Suñol, de la qual Adesiara ja va recuperar l’any 2014, restaurada dels talls de la censura, la novel·la Primera part, novel·la que va vèncer en la primera edició del premi Joanot Martorell ―l’actual premi Sant Jordi―, el 1947, va ser una de les veus més subtils i prometedores de la narrativa catalana apareguda sota el jou del franquisme. Però, amb tot, ha format part fins ara d’un conjunt, no pas poc nombrós en el panorama de la literatura catalana, de «novel·listes d’una sola novel·la». I no és perquè deixés d’escriure, sinó perquè la postguerra va ser molt dura amb l’escriptora: no solament, després de la guerra civil, era «castigada» amb la pèrdua de la seva feina a la Generalitat republicana, sinó que alhora veia com la censura del règim li prohibia enterament els dos relats extraordinaris que ara veuen la llum. Afirma Maria Campillo en la seva introducció al volum: «El bar, que havia obtingut als Jocs Florals de Nova York del 1951 el premi Concepció Rabell, va ser objecte del procediment habitual de denegació del text en la seva totalitat: el no procede su publicación que acompanya l’ofici de censura número 1143-55 de la secció “Inspección de Libros”.  No és gens estrany que la censura denegués, a mitjan anys cinquanta, el nihil obstat a aquesta narració, escrita el 1946: protagonitzada per una jove que s’endinsa en els baixos fons, aborda aspectes morals (des de les parelles irregulars fins a l’avortament clandestí) que a la força havien de semblar escandalosos; i també (o sobretot) decididament inconvenients, atès que delata condicions socials ben distintes de la imatge maquillada de Barcelona que havia volgut mostrar-se en el recent Congreso Eucarístico de l’any 1952. I aquests aspectes, que segurament van motivar la denegació d’El bar, eren encara incrementats en una altra narració escrita dos anys després, el 1948, El Nadal d’en Pablo Nogales, un «anticonte nadalenc» protagonitzat per un indigent que aspira a semblar un «senyor», i amb una temàtica que entra directament al Somorrostro, al món del barraquisme, de la prostitució i de la pobresa més absoluta. Finalment podem gaudir, doncs, de dos grans relats d’una gran escriptora, que s’anticipen uns quants anys a la literatura sobre «els altres catalans» i que ens ofereixen sense concessions la realitat de la Barcelona que el franquisme volia amagar.»

Summary: Avançament editorial: ‘El bar’ i ‘El Nadal d’en Pablo Nogales’ de Cèlia Suñol


La consellera de Treball, Carme Chacón, ha avançat que es crearà una zona blanca a Igualada on els camions de repartiment de mercaderies puguin descarregar amb seguretat. Amb aquesta mesura, s’evitarà que el conductor hagi de baixar del vehicle i, per tant, un possible contagi pel coronavirus 2019. D’altra banda, Chacón també ha explicat s’està treballant per definir un mecanisme que faciliti el tràmit de baixa forçosa pels treballadors que no poden entrar o sortir de la Conca d’Òdena. La consellera ha subratllat que la situació ‘és excepcional i sense precedents’, i ha demanat paciència a la població. Tota la informació sobre el Coronavirus, minut a minut

Summary: Igualada crearà una zona blanca perquè els camions puguin descarregar sense perill


La música i la personalitat del cantant Ovidi Montllor (Alcoi, 1942-Barcelona, 1995) ha inundat diumenge al vespre l’Auditori de Barcelona amb l’espectacle ‘Ovidi Simfònic’. Es tracta d’un muntatge únic que ja es va poder veure fa tot just un any a Alcoi i que fusiona cant coral i banda simfònica. La Coral Sant Jordi de Barcelona i la Corporació Musical Primitiva d’Alcoi han interpretat algunes de les peces més emblemàtiques del cantant en un recital que ha servit per recordar que, ben aviat, en el 10 de març, hauran passat ja vint-i-un anys des que Montllor se’n va anar ‘de vacances’, com deia a la cançó. L’espectacle és organitzat pel festival Barnasants i l’Ajuntament d’Alcoi, en coproducció amb el Tradicionàrius i l’Ajuntament de Barcelona. ‘Ovidi Simfònic’ té com a punt de partida Alcoi i Barcelona, les ciutats on va néixer i on va morir. La part musical de l’espectacle ha anat de la mà de la Corporació Musical Primitiva, una associació sense ànim de lucre establerta a Alcoi i titular de l’Escola de Música ‘Amando Blanquer’, junt amb la Banda Primitiva d’Alcoi i la Colla de dolçaines i tabals ‘La Cordeta’. En declaracions a l’ACN, el director de la Corporació, Àngel Lluís Ferrando, ha descrit l’espectacle com a multidisciplinari. Consta de deu peces a partir de textos del cantaudor i diversos moments intercalats amb la presència d’Ovidi Montllor en un recull audiovisual, amb imatges d’arxiu d’entrevistes a la televisió i de pel·lícules seves. ‘Mai no havíem tingut ocasió de veure i sentir Ovidi en format simfònic’, ha assenyalat Ferrando: ‘És com voler que ell fos present a l’escenari amb nosaltres.’ Les veus en aquest recital les ha aportat la Coral Sant Jordi de Barcelona, integrada per una seixantena de cantaires de procedència i formació ben diversa. Seguint l’esperit del seu fundador i director entre els anys 1947 i 1991, Oriol Martorell, la coral es caracteritza per l’entrega que mostra a cada concert i per la versalitat que els permet d’encarar-se tant a la música clàssica com als autors contemporanis: s’han atrevit amb melodies medievals gregorianes i del ‘Llibre Vermell’ de Montserrat, fins a peces jazzístiques. Abordar les cançons d’Ovidi Montllor era, doncs, un repte i un honor per a les dues formacions, en una proposta musical que no només ha volgut recordar el repertori i el tarannà de l’artista, sinó també obrir un espai per a la reflexió en un escenari que precisament no és un ambient ‘íntim’, sinó que convida a admirar l’art des de la grandiositat i amb una impecable acústica. ‘És una mica el contrari de la imatge que ell donava’, ha dit Ferrando sobre la presència d’Ovidi en petites sales. ‘Però l’espectacle està fet amb tant de cor que crec que a l’Ovidi li agradaria. S’hi sentiria molt còmode.’ El muntatge, que es va poder veure fa un any a l’Alcoi natal de Montllor, ha servit a Barnasants de cloenda al seu particular homenatge al cantautor, en què ha dissenyat un programa amb tot tipus d’actes i esdeveniments musicals.

Summary: L’Auditori s’omple d’Ovidi


El Tribunal Constitucional espanyol ha suspès la declaració independentista aprovada pel Parlament de Catalunya. La decisió s’ha pres per unanimitat en la reunió d’urgència que han fet aquesta tarda els magistrats del TC per estudiar l’admissió a tràmit del recurs presentat pel govern espanyol. El text de la resolució del TC diu que es notificarà la decisió de suspendre la declaració a la presidenta del parlament, Carme Forcadell, al president en funcions de la Generalitat, Artur Mas, a la resta de membres del consell executiu, a la mesa del parlament i al secretari general de la cambra i els amenaça amb mesures ‘penals’ si ignoren la suspensió. ‘Són advertits, així mateix, del seu deure d’impedir o paralitzar qualsevol iniciativa que impliqui desatendre o eludir la suspensió acordada, i de les eventuals responsabilitats, inclosa la penal, en què poguessin incórrer’, diu el text de l’alt tribunal espanyol. Una vegada suspesa la declaració, el TC enviarà la notificació al Parlament de Catalunya i al govern de la Generalitat perquè no s’aprovi ni s’apliqui cap llei ni cap actuació prevista al text. Si el parlament o el govern no en fessin cas, el govern espanyol actuaria. Així ho ha dit aquest matí el president Mariano Rajoy: ‘M’agradaria que l’últim pas que hàgim de fer fos el d’avui. Que hi hagués rectificació. Però no acceptaré que uns senyors liquidin les normes de convivència. I si no es compleixen les resolucions i es vulnera llei, el govern actuarà amb fermesa i proporcionalitat. Però no tinguin dubtes que ho farà.’ Entre els qui hauran de rebre la notificació, també hi ha el vice-president primer de la mesa, Lluís Corominas; el vice-president segon, José María Espejo; la secretària primera, Anna Simó; el secretari segon, David Pérez; el secretari tercer, Joan Josep Nuet; la secretària quarta, Ramona Barrufet; i el secretari general del parlament, Pere Sol. També caldrà notificar la suspensió expressament als membres del govern Neus Munté, Francesc Homs, Meritxell Borràs, Andreu Mas-Colell, Irene Rigau, Boi Ruiz, Jordi Jané, Santi Vila, Ferran Mascarell, Jordi Ciuraneta, Felip Puig, Germà Gordó ‘i, si és el cas, els qui resultin designats pel president de la Generalitat a conseqüència de l’acte d’investidura’.

Summary: El Tribunal Constitucional espanyol amenaça Mas, Forcadell i alts càrrecs amb la presó


El candidat de Junts per Catalunya (JxCat), Carles Puigdemont, ha dit a ERC que impedir la investidura del govern actual equival a donar a entendre que el 155 continua en vigor’. En una videoconferència, el president ha recordat que el govern va ser ‘il·lícitament destituït’ i que ara l’objectiu era derrotar el 155 a les urnes. La resposta de Puigdemont va adreçada al conseller Carles Mundó, que en una entrevista a Nació Digital ha demanat a Junts per Catalunya que proposi un candidat alternatiu a la presidència si Puigdemont no pot venir a Catalunya a ser investit després de les eleccions del 21-D. L’ordre de detenció espanyola és vigent i impedeix que Puigdemont pugui trepitjar el territori de l’estat espanyol sense ser detingut. Puigdemont també ha criticat que el PP tingués la intenció de prohibir les estelades als espais públics. ‘A més de prohibir, intervenir i perseguir, quina proposta tenen per a Catalunya?’, ha preguntat.

Summary: Puigdemont respon a ERC que impedir la investidura del govern actual és permetre que el 155 continuï en vigor


El portaveu adjunt del PDECat al congrés espanyol, Jordi Xuclà, ha registrat una proposició no de llei per debatre al ple la reprovació del ministre d’Afers Estrangers, Josep Borrell, a qui insta a dimitir. La iniciativa recorda que la Comissió del Mercat de Valors espanyola (CMV) ha sancionat el ministre amb 30.000 euros per una infracció molt greu en l’ús d’informació privilegiada per la venda a través d’un tercer d’accions de la companyia elèctrica andalusa Abengoa, de la qual era conseller, just abans que fes preconcurs de creditors. Per aquest motiu, el PDECat proposa un text on el Congrés ‘reprova el ministre d’Afers Estrangers i l’insta a dimitir’. ‘En el cas que no ho faci’, continua la proposta, ‘sol·licita el president del govern que el cessi’. El text que e PDECat portarà al ple recorda que segons la CMV el ministre d’Afers Estrangers va utilitzar informació privilegiada per fer operacions i ordenar la venda d’un paquet d’accions a nom de la seva ex-muller, Carolina Mayeur, ‘que d’aquesta manera va poder vendre a un preu millor tenint en compte el que podia passar’. El PDECat destaca que l’article 227 de la Llei del Mercat de Valors prohibeix els qui disposen d’informació privilegiada fer qualsevol tipus d’operació o comunicar aquesta informació a tercers basant-se en aquesta informació. ‘Aquest fet demostra que el ministre va incomplir aquesta llei en un exemple d’incompatibilitat ètica amb l’exercici del càrrec de ministre’. Segons el PDECat, un cop sancionat per la CMV, Borrell ha admès que la seva actuació va ser ‘un error’, però no ha assumit ‘conseqüències’, i ‘només per això ja li correspondria dimitir’. ‘Més enllà de la seva ètica personal en aquesta qüestió, el balanç de la gestió dels escassos mesos transcorreguts des del seu nomenament és nefast en múltiples àmbits’, sosté.

Summary: El PDECat proposa al congrés espanyol la reprovació del ministre Borrell


La CUP està disposada a entrar al govern o a la mesa del parlament i ‘assumir responsabilitats si és per a fer república’. Això ha assegurat la diputada Maria Sirvent en la conferència de premsa posterior al consell polític extraordinari de la formació, en el qual han avalat l’abstenció a la investidura del candidat a la presidència de la Generalitat, Quim Torra. La posició de la CUP davant el nou govern els mesos vinents anirà en relació als acords programàtics. Més enllà de fer ‘oposició activa’ i de no ‘blocar la governabilitat’, la formació s’ha mostrat disposada a ‘assumir responsabilitats per fer la república’, entrant al govern o a la mesa del parlament, perquè això respon a la ‘voluntat popular’, ha remarcat la diputada Maria Sirvent. Si, per contra, el govern es dedica a ‘normalitzar la gestió de l’autonomisme o a gestionar les engrunes que només permeten de fer polítiques neoliberals i que ens condemnen al marc actual’, la CUP ha assegurat que no hi serà. Sirvent ha afegit que els quatre diputats de la formació treballaran perquè el govern controli, entre més, els serveis estratègics, perquè recuperi les lleis socials o es pugui impulsar una banca pública catalana. En qualsevol cas, d’entrada no hi donaran suport perquè després d’haver pres nota del discurs d’ahir dissabte del candidat a la presidència, Quim Torra, consideren que ‘cal anar molt més enllà d’allò que va expressar per aconseguir que la república sigui efectiva i garanteixi els drets de tots els catalans’. Consegüentment, el portaveu del secretariat nacional de la CUP, Lluc Salellas, ha lamentat que el discurs de Torra en la primera sessió del debat d’investidura fos ‘curt’ en aquest aspecte i ha demanat a JxCat i ERC que ‘vagin molt més enllà’ i que trenquin la tendència dels darrers mesos, des de la tardor, d’haver fet més passos endarrere de la república que no pas endavant, segons els anticapitalistes. La CUP té previst de posar damunt la taula l’assemblea d’electes com a una eina que serveixi realment per respondre a la sobirania del poble ‘davant unes institucions en què només es poden fer polítiques neoliberals’. És per això que volen demanar un ‘procés constituent des de la base, arrelat al territori i que tingui presents els moviments socials’. De fet, la CUP ha volgut posar de relleu el ‘valor de la mobilització popular’ dels darrers mesos perquè ‘ha estat la que ha permès avançar per fer república’ i ha obligat les institucions a ‘doblegar-se’ a la voluntat del poble. Maria Sirvent i Lluc Salellas han fet aquestes valoracions després de la reunió del Consell Polític Extraordinari, que s’ha reunit al Centre Obrer Republicà de la capital de la Segarra. Tots dos han comparegut davant una nombrosa presència de mitjans de comunicació, que durant tota la jornada han estat pendents de la decisió final sobre el vot de la formació en la segon sessió del ple d’investidura de demà. La reunió de Consell Polític, motivada per la sol·licitud de tres assemblees territorials (la de Tarragona, Barcelonès i Baix Llobregat) s’ha fet durant la pausa per dinar de l’Assemblea Nacional Estratègica celebrada al Teatre de la Passió.

Summary: La CUP, disposada a entrar al govern o a la mesa si és per a fer república


Ara fa cinc anys que, en plena crisi econòmica i política, va esclatar un moviment de contestació popular, de gent indignada que va sortir als carrers, que va ocupar places i va obrir un debat profund sobre la manera de fer i de funcionar de la nostra societat; sobre la injustícia i el repartiment desigual, de condemna de l’abús de poder… El 15-M va sacsejar la vida política i social del país durant aquella primavera del 2011, i ha acabat tenint un llegat que no és fàcil de definir, però alhora sembla clar que ha tingut conseqüències. Per a respondre-ho, hem parlat amb tres de les persones que aleshores, des de l’activisme, van protagonitzar aquella mobilització: Gala Pin, Simona Levi i David Fernàndez. Tots ells responen aquestes dues preguntes: 1. Cinc anys després, en què ha quedat el 15-M, quines conseqüències ha tingut? 2. Per què ara les places són buides? David Fernàndez: ‘La inhumanitat del moment en relació als refugiats és motiu més que suficient per tornar a la plaça’ 1. Moltíssimes, encara que les més importants són intangibles. Sobretot, va aportar un nou paradigma sencer. Un punt d’inflexió i un canvi de cicle. La major aportació del moviment dels indignats és encara cultural i social, perquè el 15M va ser tensor i propulsor de la deslegitimació general d’un sistema econòmic global basat en la cobdícia i l’avarícia, la impugnació reeixida d’un règim sencer que fa metàstasi amb la corrupció i la generació d’una nova consciència social i democràtica davant tantes desigualtats i injustícies. El pòsit és indiscutible: ni som els mateixos ni res és ja el mateix. També en va quedar la impunitat és clar: dels 120 ferits a plaça Catalunya, una sola condemna. I en canvi, 8 joves estan pendents d’ingressar a presó per l’anomenat setge al Parlament. En tot cas, va suposar un canvi de cicle encara inacabat, un desig inalterat de canvi i, alhora, una lliçó apresa imprescindible: que tot canvi requereix de constància perserverant, perquè els canvis cal llaurar-los cada dia i la feina per fer és enorme i ingent si volem sortir-nos-en. La història no és lineal, sovint és un nyap i també retrocedeix, i dependrà encara no del que faci una minoria, sinó del què fem la majoria. Però el 15M, en la seva dispersió invisible en barris i moviments, ha arrelat fons i encara batega i ens recorda on està l’alternativa: en el teixit social, comunitari i cooperatiu. 2. És una pregunta recorrent, necessària i permanent. Potser perquè veníem d’un llarg cicle d’apatia monitoritzada i de despolitització col·lectiva i alhora d’un cicle mobilitzador llarg –gairebé 5 anys– que al nostre país entrecreuava tres indignacions (la independentista, la social, la democràtica). També perquè s’ha volgut vendre la seva transmutació en això anomenat ‘nova política’, quan el 15M és quelcom més que, simplement, un nou cicle electoral amb nous protagonismes que, per cert, han descapitalitzat molts moviments socials. El 15 M no demanava delegar la democràcia sinó exercir-la. Ningú el pot patrimonialitzar ni pot pretendre reduir el moviment només a l’impacte institucional. Això seria tant com diluir-lo i anul·lar-lo. Els motius d’ahir i els d’avui? Segueixen tan vigents com aleshores i alguns encara s’han agreujat més. El 2011 la consigna era Islàndia, Tahrir, Palestina. Avui podria ser Idomeni, Kobane, Lampedusa. En tot cas, una altra de les virtuts del 15M és recordar-nos, precisament, que la plaça no s’ha mogut de lloc i sempre serà allà per quan calgui tornar. I caldrà tornar-hi. De fet, hauríem de ser-hi avui i fa mesos: només la inhumanitat del moment en relació als refugiats seria motiu més que suficient. Gala Pin: ‘Ni el 15-M eren només les places, ni ara les places estan buides’ 1. Jo crec que el 15-M era molt plural i s’ha materialitzat en diferents expressions: les marees, el desplegament territorial de la PAH, un major ús de les eines de tecnopolítica que tenim a l’abast com a ciutadans i també, en una expressió d’entrada a les institucions, des del municipalisme, que s’ha donat arreu de l’estat. 2. Jo diria que ni el 15-M eren només les places, ni que les places ara estiguin buides. Crec que un dels reclams centrals que hi havia el 15-M era donar més protagonisme al ciutadà en la vida política. Això Catalunya ja ho ha fet des de fa molt de temps amb propostes com la CUP, i a la resta de l’estat, candidatures ciutadanes que han entrat als ajuntaments. Això és com una materialització d’aquest reclam. Però crec que és important no menystenir el que s’està fent des dels moviments socials i des de la societat civil, que no són protestes massives, però hi ha una feina invisible de construcció d’alternatives i d’assenyalar els problemes d’índole macropolítica que ens trobem. Tot això no ha desaparegut. Per això no diria ni molt menys que la ciutadania està paralitzada, per sort. Simona Levi: ‘Podem i IU volen ocupar el poder simbòlic i el treball col·lectiu del 15-M quan ni tan sols hi eren’ 1. Jo crec que està molt viu dins de les iniciatives ciutadanes com la PAH, 15MpaRato, Marea Blanca, la Plataforma Auditoria Ciutadana del Deute, o iniciatives electorals com ha estat el Partit X, i en algunes coses la CUP o Barcelona en Comú. El problema d’ara mateix és que Podem i IU volen ocupar el poder simbòlic i el treball col·lectiu del 15-M. Pot ser que l’opinió pública ara confongui Podem i IU, que no tenen res a veure amb el 15-M perquè ni tan sols hi eren, amb els verdaders resultats del 15-M, que són iniciatives ciutadanes que cada dia aconsegueixen èxits. 2. No crec que sigui preocupant perquè des de les places no es pot treballar. Pots carregar energia a les places, però 15MpaRato ha de treballar als tribunals i a les xarxes, la PAH ha de treballar parant desnonaments… Vull dir que no em preocupa que les places estiguin buides perquè estem actuant en molts altres llocs.

Summary: David Fernàndez, Gala Pin i Simona Levi: Què queda del 15-M?


L’Institut d’Estudis Catalans (IEC) ha lliurat avui els Premis Sant Jordi 2018, corresponents al LXXXIVII Cartell de premis i de borses d’estudi, que distingeixen obres i investigadors en tots els àmbits de la ciència i de la cultura catalanes. En total, enguany s’han lliurat cinquanta-quatre guardons, per un import de més de 173.000 euros. ‘Els Premis Sant Jordi de l’IEC tenen una llarga tradició històrica i contribueixen, d’una banda, a promoure la recerca científica, contribueixen a la ciència universal, i, de l’altra, enforteixen les bases de la identitat catalana’, ha destacat el president de l’IEC, Joandomènec Ros, en l’obertura de l’acte. Ros ha recordat que ‘el català és una llengua de ciència i de cultura’. Per la seva banda, Mercè Conesa, presidenta de la Diputació de Barcelona, ha parlat del paper d’aquesta institució en la fundació de l’IEC, sota la presidència de Prat de la Riba. Conesa ha explicat que, cent anys després, la diputació continua ‘estant al costat de l’Institut, al costat del territori, però segueix estant, sobretot, al costat d’una construcció de país, que vol ser un país del segle XXI, però sense perdre aquella mirada necessària i imprescindible dels valors que ens aporten les ciències i humanitats’. L’acte ha estat presidit per Joandomènec Ros, president de l’IEC, juntament amb Francesca Tur, consellera de Cultura, Participació i Esports del govern de les Illes, i Mercè Conesa, presidenta de la Diputació de Barcelona. Un cop lliurats els premis, ha intervingut Laura Tremosa, guanyadora del primer Premi Creu Casas de l’Institut d’Estudis Catalans. Dones per canviar el món, «per la seva trajectòria i exemple com a model i mentora en el sector de les carreres tècniques, un àmbit hostil per a les dones en els anys seixanta i setanta». Tremosa ha destacat el paper que han tingut «dones tossudes com jo, que als anys setanta vam començar a reivindicar que el privat és públic, i que teníem molt a dir en la política i la societat». Tremosa ha alertat, però, que «cal vigilar perquè de vegades la història va cap enrere». La consellera de Cultura, Participació i Esports del Govern de les Illes, Francesca Tur, ha agraït el compromís de l’IEC amb la llengua i cultura catalanes, sobretot en ‘un context polític difícil i convuls com l’actual’. Tur ha tingut un record per als ‘compatriotes catalans que avui no poden ser aquí amb nosaltres’. Amb aquest missatge també ha tancat l’acte el president de l’IEC, que ha desitjat el ràpid retorn dels amics i polítics empresonats i exiliats.

Summary: Lliurats els Premis Sant Jordi 2018 de l’IEC


El govern de la Generalitat de Cataluny i universitats han acordat les noves dates de celebració de les proves d’accés a la universitat, després que el calendari inicial s’ajornés per la crisi del coronavirus. La selectivitat que estava prevista que es fes inicialment entre el 9 i l’11 de juny se celebrarà del 7 al 9 de juliol, mentre que la prova d’accés per a més grans de 25 i 45 anys es farà el 20 i el 27 de juny. Les proves d’aptitud personal (PAP) per als graus d’Educació Infantil i Educació Primària que s’havien de fer el 25 d’abril es programen per al 19 de juny. L’executiu i les universitats també han acordat flexibilitzar l’opcionalitat en els exàmens ‘perquè l’alumnat pugui assumir el conjunt de la prova proposada’ i fer-ho en el temps de durada establert. El nou calendari s’ha pactat en el marc del Consell Interuniversitari de Catalunya (CIC). El seu secretari general, Lluís Baulenas, ha destacat que ha estat una ‘decisió col·legiada’, tot i remarcar que ‘el calendari aprovat queda supeditat a possibles noves mesures que puguin adoptar les autoritats competents en relació amb la pandèmia’. Segons Universitats, el nou calendari les bases de flexibilització permetran garantir que l’alumnat accedeixi a la universitat respectant els principis d’igualtat, mèrit i capacitat. Sobre la flexibilització, en la reunió se n’han acordat les bases i els coordinadors de les matèries ja han començat a treballar-hi tenint en compte un seguit de paràmetres. Així, no es tractarà d’una reducció de temaris, ja que els centres de batxillerat són autònoms en el disseny de la temporalització dels continguts i activitats d’aprenentatge; no significarà un canvi radical en la tipologia dels exàmens que professorat i alumnat coneixen, practiquen i esperen; qualsevol adaptació o flexibilització en la tria entre opcions, allà on n’hi hagi habitualment, no pot allargar el temps de lectura dels enunciats ni la durada de l’examen; i aquesta adaptació o flexibilització no es pot fer de manera universal i homogènia en totes les 29 matèries que són objecte d’examen a Catalunya, tant per les característiques de la pròpia matèria com de la tipologia habitual de l’examen. La setmana passada la Conselleria d’Educació i la Universitat de les Illes Balears (UIB) van arribar a un acord perquè la selectivitat també es faci el 7, 8 i 9 de juliol. Al País Valencià encara no s’ha decidit quan es farà i de moment només se sap que serà entre el 22 de juny i el 10 de juliol, tal com va resoldre el Ministeri d’Educació i d’Universitats.

Summary: La selectivitat a Catalunya es farà del 7 al 9 de juliol


La portaveu i secretària general adjunta d’ERC, Marta Vilalta, ha dit a Pedro Sánchez i el PSOE que si no es facilita un context de diàleg per trobar una solució política a la repressió, ‘qui més té a perdre són ells’. Vilalta ha assenyalat que l’independentisme surt ‘reforçat i fort’ del 10N i que no deixa de guanyar suports cada vegada que es posen les urnes. ‘El PSOE s’ha de moure i atendre que l’única solució passa per una resolució democràtica i reconèixer que el conflicte és polític’, ha dit. Des d’ERC reiteren que es reuniran els pròxims dies amb JxCat i la CUP, i també amb Bildu, per a ‘construir una unitat estratègica i d’acció’ al congrés i al senat espanyol.

Summary: ERC avisa que sense diàleg qui perd és el PSOE perquè l’independentisme surt ‘reforçat i fort’ del 10-N


L’ex-president de la Generalitat Artur Mas compareix en aquest moment al parlament per donar explicacions sobre el cas Palau. ‘Els podria haver dit que ara això no toca perquè el judici ja és en marxa. Algú podria dir que és una interferència’, ha dit en la primera intervenció. I ha afegit que les seves paraules decebrien la comissió d’Afers Institucionals perquè no podia aportar res de nou del que havia explicat fins ara. Mas ha volgut desvincular-se totalment del judici: ‘Jo no he estat citat en qualitat de res.’ I ha posat novament la mà el foc per l’ex-tresorer de CDC Daniel Osàcar, de qui ha dit que no ha canviat ni un mil·límetre la seva declaració d’ençà que es va destapar el cas el 2010. ‘El senyor Osàcar no ha canviat de versió ni ha pactat amb la fiscalia per rebaixar la pena’, ha dit fent referència a Millet i Montull. A més, ha recordat que va exercir el seu càrrec entre el 2005 i el 2010, quan CDC era a l’oposició. L’ex-president ha criticat que, d’ençà de les primeres informacions i escorcolls, no s’hagi aportat cap prova nova sobre el cas. A més, ha criticat la tasca de la fiscalia. ‘Jo els pregunto com es pot intentar demostrar que les donacions que es reben per convenis són per a alterar concursos d’obra pública si aquests concursos no s’investiguen. La fiscalia ho podria fer i no ho fa. Saben per què? Perquè les adjudicacions són ben fetes i no hi ha tracte de favor.’ Mas ha assegurat que tothom es preocupa pel presumpte finançament irregular de CDC, però ningú no es pregunta on han anat a parar els 9 milions que han desaparegut del desfalc del Palau: ‘Tothom ha perdut la memòria, aquí. En canvi, allò que fa referència a CDC es persegueix per terra, mar i aire. Si més no, és bastant curiós. Hi ha coses que grinyolen.’ Sobre els convenis amb el Palau i la fundació Trias Fargas, l’ex-president ha explicat que els van signar antics dirigents de CDC als anys noranta i que quan es va destapar el cas Palau, el partit va decidir de tornar tots els diners. I ha assegurat que va ser CDC que va proporcionar la informació sobre els convenis als nous administradors del Palau, quan no trobaven cap referència després de la sortida de Millet i Montull.

Summary: Mas es desvincula del cas Palau: ‘Jo no he estat citat en qualitat de res’


I ara, què? No hi ha una resposta d’aquesta pregunta, després de l’ajornament del ple d’investidura de Carles Puigdemont que Roger Torrent va anunciar dimarts. Però la decisió del president del parlament, justificada per a poder tenir ‘un debat d’investidura efectiu i amb garanties’, posa el ple del parlament en mans del Tribunal Constitucional i el condiciona a la decisió que prengui el tribunal sobre la suspensió de la candidatura de Puigdemont. Tant Torrent com ERC han anat explicant per quins motius han volgut ajornar el ple, però no han dit què pensaven fer quan el TC acabi acceptant el recurs del govern espanyol contra la candidatura de Puigdemont. Què farà aleshores Torrent? Si ara, amb la candidatura encara sense suspendre (tot i que amb mesures cautelars), ha ajornat la investidura perquè no veia clar que pogués tenir ‘valor real’ ni que fos ‘efectiva’, què podrà fer aleshores? La perspectiva és que a mitjan mes de febrer, quan el TC s’hagi pronunciat, les condicions per a la investidura siguin les mateixes que ara –anant molt bé– o molt pitjors, tenint en compte la previsible suspensió cautelar i la consegüent invalidació de la candidatura de Puigdemont. Però, ara com ara, no se sap que hi hagi cap pla en cas d’arribar a aquesta situació. En mans del TC El president del parlament va anunciar que, ‘atenent la petició del president Puigdemont de garantir el seu dret de tenir un debat d’investidura amb garanties i, a la vegada, per donar temps a les al·legacions presentades pel mateix president a través de Junts per Catalunya al TC’, el ple restava ajornat. Poques hores després, el TC ja es pronunciava sobre les al·legacions de JxCat contra les mesures cautelars que el tribunal havia imposat dissabte per a poder fer la investidura, sense haver decidit encara en aquell moment si acceptava de tramitar la impugnació del govern espanyol i si, en conseqüència, suspenia la candidatura del president. La formació del president Puigdemont deia que el tribunal no podia interpretar el reglament del parlament i prohibir la investidura telemàtica i avisava que es vulneraven els drets dels diputats i la inviolabilitat del president i de la mesa, que eren amenaçats, a més de responsabilitats penals en cas de desobeir les mesures cautelars. El TC no en va fer cas, de tots aquests arguments. Torrent, en el seu discurs, posava les esmentades ‘garanties’ en mans del TC, i deia en la compareixença de dimarts al matí: ‘Insto el TC a resoldre en la major brevetat possible les al·legacions per desfer el nyap jurídic que ha perpetrat per no contradir el govern espanyol.’ Va trigar poques hores a pronunciar-se sobre les de JxCat, refusant-les. Ara s’haurà de pronunciar sobre les que presenta el parlament, i és previsible que els arguments i el sentit de la decisió siguin els mateixos. Una vegada resoltes les al·legacions, el tribunal es pronunciarà sobre l’admissió del recurs del govern espanyol: si l’accepta, la candidatura de Puigdemont restarà suspesa cautelarment. I amb aquesta suspensió, dins la lògica del TC, l’amenaça d’incompliment que recaurà sobre Torrent serà més forta. I el marge de maniobra, més petit. És poc probable que el TC no l’accepti, el recurs. D’entrada, perquè hi ha una majoria dita conservadora entre els magistrats del TC. I, a més, segons les informacions sobre la reunió de dissabte que han publicat els diaris de Madrid més ben connectats amb el poder, la decisió excepcional que va prendre el tribunal va voler salvar la unanimitat en relació amb una qüestió relacionada amb el procés independentista. La unanimitat es va salvar momentàniament, però el TC es mostrarà dividit, si cal, abans de prendre cap decisió que doni ales a Puigdemont. Es pronunciarà dividit, però amb una majoria favorable a acceptar a tràmit la impugnació de Rajoy. ‘Per evitar danys d’impossible reparació’, dit en paraules emprades pel tribunal mateix. Una opció remota L’opció de no admetre el recurs del govern de Rajoy és remota. I sembla que Torrent ho confiï gairebé tot a això, per a disposar de les ‘garanties’ de què parlava, perquè ‘la investidura sigui plenament vàlida’. Tanmateix, no hi ha res impossible, perquè, contra tot pronòstic, un òrgan tan conservador com el Consell d’Estat espanyol va emetre un dictamen desfavorable contra la impugnació. Però en el cas que s’acceptés la candidatura de Puigdemont i el ple es pogués reactivar, romandrien les mesures cautelars que ja va fixar dissabte el tribunal, com una amenaça permanent sobre Torrent i la mesa. Unes amenaces que no desapareixeran, perquè el TC ja ha exposat els seus criteris sobre la investidura de Puigdemont: que només pot ser presencial i amb el permís del jutge. Sense la candidatura suspesa, el ple d’investidura es podria fer, si efectivament la mesa interpretés que el reglament no prohibeix una votació delegada o telemàtica, però els criteris sobre els quals decidiria la impugnació posterior que en faria el govern espanyol ja són fixats. Deu dies o cinc mesos? La decisió de Torrent el condiciona a no poder mantenir la investidura de Puigdemont, si segueix la lògica del TC, perquè el tribunal no l’avalarà mai, ni si és abans de la votació en el ple ni si és després. És una lògica contraposada a la via de la legitimitat, de fer-la passar per davant de les consideracions del TC, que Torrent mateix va qualificar de frau de llei. I una legitimitat que li atorguen la majoria parlamentària i els drets que té com a diputat (cosa que ja s’argumenta en les al·legacions). Fonts de la presidència del parlament consultades per VilaWeb afirmen que s’estudien les maneres per a no ser presoners del calendari que marca el TC. El tribunal pot acabar suspenent cautelarment la candidatura de Puigdemont d’ací a deu dies. Però no s’haurà pronunciat sobre el fons de la impugnació, i ací sí que hi hauria més opcions, segons aquestes mateixes fonts, de tenir una resolució contrària a invalidar la candidatura. Però per a pronunciar-se sobre això el TC disposaria d’un termini màxim de cinc mesos. El ple es podria mantenir ajornat sine die, i l’informe que preparen els lletrats del parlament pot avalar-ho. Vol dir que, com que no hi ha hagut votació, el temps dels dos mesos de límit per a una segona votació d’investidura no ha començat a córrer. L’ajornament es podria allargar fins quan convingués. Cinc mesos, fins i tot? Caldria valorar el desgast que això significaria, amb cinc mesos més de 155… En aquests moments se sospesen totes les opcions que permetin de no anar a remolc del TC, no restar condicionat al seu calendari. Que també es podria accelerar si els partits trobessin la manera de fer una investidura de Puigdemont ‘amb més garanties’ que no les que hi hauria hagut dimarts. Però aquesta fórmula ningú no l’ha dita, i continuaria en tot cas condicionada a la lògica repressiva que ja ha imposat el TC.

Summary: La decisió de Torrent atrapa el parlament en la lògica del Tribunal Constitucional


‘Com sempre’, responia Oriol Junqueras els dies previs a l’1-O cada vegada que li demanaven com podrien votar els ciutadans de Catalunya en un referèndum que l’estat espanyol deia que no es faria. I al final es va fer, motiu pel qual ara és un pres polític obligat a fer campanya de la presó estant. És com li ho va permetre la Junta electoral espanyola, i avui l’hem pogut veure responent a les preguntes dels periodistes. Han vist el Junqueras de sempre. Per videoconferència, el dirigent d’ERC ha aparegut en el plasma des d’una sala ben il·luminada però igualment lúgubre de la presó madrilenya de Soto del Real. Com va passar ahir amb Jordi Sànchez, amb l’escenografia inseparable i humiliant formada per una bandera espanyola i el retrat de Felipe VI, però que la realització de l’ACN ha decidit que no calia mostrar. Abans de respondre la primera pregunta davant els vuitanta periodistes que cobrien la conferència de premsa, primer Junqueras ha volgut saludar els seus fills, Lluc i Joana. S’ha afanyat a posar-se la granota de treball polític i hem pogut veure el mateix Junqueras que feia mítings polítics en llibertat o al faristol del parlament. Abrandat a moments, didàctic, passional i, també, hàbil escapolint-se de les respostes directes. El Junqueras de sempre. Escapolint-se com quan li han demanat si amb els seus diputats ERC investirà el Pedro Sánchez del ‘mai, mai, mai no hi haurà referèndum’. Junqueras ha repetit una vegada i una altra que no regalaran els vots a l’encara president del govern espanyol, però que ‘ni per acció ni per omissió’ no facilitaran cap govern d’extrema dreta. Quan li han demanat si el referèndum serà una condició, Junqueras ha tornat a driblar esgrimint que, com més força tingui ERC, ‘en millors condicions estarem de defensar el referèndum i la independència’. I ha repetit: ‘Oi que un govern d’extrema dreta no facilitaria el nostre camí cap a la independència? Com que ningú no me’n convencerà, doncs és evident que no el facilitarem.’ Junqueras, de mica en mica, s’ha anat sentint més còmode, i ha anat allargant cada vegada més les respostes, un tret característic d’ell. Per això no s’ha estalviat de repetir un dels missatges que ERC més vol transmetre en campanya. Que el PSOE pactarà amb Ciutadans i que votar ERC és l’aposta per a evitar que això pugui passar: ‘Si ERC obté un resultat fantàstic, serem molt més a prop dels nostres objectius’, ha dit. ‘No és per res, però estic a la presó’ Amb la simpatia que el caracteritza però igualment directe, el dirigent d’ERC ha recordat als qui acusen ERC de fer un discurs autonomista i d’haver oblidat l’1-O, que mirin on està: ‘Algú diu això, de debò? No és per res, eh, però jo estic aquí a la presó. Ho trobo increïble, em fa riure i tot’, ha dit. Junqueras ha remarcat que ERC es mereix la confiança de tothom: ‘Si no ens hem aturat ni cansat a la presó, no ens aturarem ni ens cansarem mai.’ Sobre l’estratègia unitària, ha recordat que ‘governem junts’, en al·lusió a Junts per Catalunya, i ha tornat a llançar un dard als rivals polítics que dubten de la seva estratègia independentista: ‘Representem espais polítics diferents, i sensibilitats i tradicions diferents. Insisteixo, la nostra és la d’un partit de 88 anys d’història, un partit republicà des de fa 88 anys, un partit que és independentista, més que cap altre.’ El nom de Carles Puigdemont surava en l’ambient i al final ha aparegut. Junqueras ha dit que, amb ell, vol continuar ‘treballant-hi’ i ‘entenent-s’hi’ i li ha enviat una abraçada. Ha subratllat que posaran l’accent en el diàleg com a eina per a ser més, i que per això, cal unir: ‘La construcció de projectes complexos, com la República, també demana multilateralisme. La millor manera de ser més és sumar a partir d’un projecte compartit i divers.’ Tot i que el temps s’anava esgotant, Junqueras ha trobat els moments per a fer broma. Ha rigut i ha fet riure la sala de premsa i la tribuna política, formada per Gabriel Rufián, Sergi Sabrià i Diana Riba, que s’han aixecat a saludar-lo. ‘Avui hi hem estat una hora i mitja, però quan surti batrem el rècord mundial de durada de les conferències de premsa.’ ‘Us estimo molt, gràcies a tots’. Així s’ha acomiadat, abans no entrés una fosa a negra i es tallés l’emissió. Així és com s’ha acabat la primera conferència de premsa d’Oriol Junqueras, que l’hem pogut veure, escoltar i preguntar després de 533 dies d’empresonament. Recupereu ací l’acte complet:

Summary: El Junqueras de sempre, en l’espai més trist mai vist


València (ACN).- La vicepresidenta valenciana, Mónica Oltra, ha assenyalat aquest divendres que el seu govern “està més preocupat per atendre desemparats que per la unitat d’Espanya”. Oltra s’ha manifestat d’aquesta manera durant la roda de premsa posterior al ple del Consell i en ser preguntada per la vigília que ha organitzat l’arquebisbe de València convidant a resar “per Espanya i la seva unitat” de cara al 27S. La vicepresidenta ha dit que l’església “està en el seu dret d’organitzar una vigília sobre els temes que cregui convenient” però que li ha semblat més interessant la intervenció del Papa Francesc al congrés dels Estats Units sobre la necessitat de redistribuir riquesa i acollir refugiats i desemparats. Així mateix, preguntada sobre com valora el govern valencià les eleccions del pròxim diumenge, la vicepresidenta i portaveu de l’executiu ha dit que el Consell no ha fet cap valoració i que “no pensa entrar en campanya”. Mónica Oltra ha afegit que “la campanya electoral està a Catalunya i per molt que hagi traspassat les fronteres el Consell no va a entrar a la campanya catalana i no ha fet cap valoració”.

Summary: Oltra, sobre la vigília a la catedral de València: “Aquest govern està més preocupat per atendre desemparats que per la unitat d’Espanya”


Manifestacions, concentracions, marxes nocturnes, repics d’atuells… Amb motiu de la vaga feminista, aquest 8 de març hi ha convocades tot de mobilitzacions arreu del país. Després de la vaga històrica del 8 de març passat, enguany els col·lectius feministes dels Països Catalans tornen a preparar una jornada de vaga i mobilització multitudinària per a reivindicar el treball femení i lluitar, entre més, contra l’escletxa salarial entre homes i dones, que avui dia encara és del 23%. A més, la vaga del 8-M també vol denunciar la feminització de la pobresa, el fet que les feines més mal regulades i remunerades recaiguin en les dones i la doble jornada laboral –entre la feina fora de casa i la de casa– que moltes es troben obligades a fer. Més enllà de les reivindicacions laborals, enguany la vaga també servirà per a denunciar la violència masclista. Guia de la vaga feminista del 8 de març Us oferim una llista amb totes les mobilitzacions programades aquest 8 de març arreu del territori: Alacant: Manifestació a les 19.00 a l’avinguda de l’Estació, davant de la diputació. Andorra la Vella: Manifestació a les 20.30 a la plaça de Guillemó. Badalona (Barcelonès): Manifestació a les 18.00 a la plaça de la Vila. Barcelona: Manifestació a les 18.30 a la cruïlla de Gran Via amb Entença (bloc no mixt) i a la plaça d’Espanya (bloc mixt). L’acte final serà a les 20.00 a la plaça de Catalunya. S’hi llegirà el manifest i posteriorment hi haurà actuacions musicals. Berga (Berguedà): Manifestació a les 11.00 a la plaça de les Dones. La Bisbal de l’Empordà (Baix Empordà): Concentració a les 12.00 al Pont Vell Calella (Maresme): Manifestació de l’Alt Maresme. A Callela sortiran a les 12.00 de la plaça del Mercat. Castelló (Plana Alta): Manifestació a les 18.00 a plaça de Maria Agustina. Crevillent (Baix Vinalopó): Concentració a les 12.00 a la plaça de l’Ajuntament. Eivissa: Manifestació estudiantil a les 12.00 a la plaça dels Jutjats. Manifestació a les 18.00 al Parc de la Pau. Elda (Vinalopó Mitjà) : Manifestació a les 12.30 a l’avinguda de la Reina Sofia. Elx (Baix Vinalopó) : Concentració a les 12.00 a la plaça de Baix. I Manifestació a les 19.00 a la plaça de l’Aparadora. Figueres (Alt Empordà): Manifestació a les 20.00 a la placeta de la Rambla. Girona: Manifestació a les 18.00 a la plaça de la Independència. L’Hospitalet de Llobregat: Manifestació a les 18.00 a la plaça d’Espanya. Igualada (Anoia): Manifestació a les 19.00 al Mercat de la Masuca. La Jonquera: Concentració a les 12.00 a la plaça de l’Ajuntament. Lleida (Segrià): Repic d’atuells i marxa nocturna a la plaça del 8 de març (acte no mixt). Cercavila a les 17.00 a la plaça de la Noguerola (acte no mixt). Manifestació a les 19.00 a la plaça del 8 de març. Manresa (Bages): Cercavila a les 11.00 a Sant Domènec. Manifestació a les 19.00 a la Ben Plantada. Maó: Manifestació a les 18.15 a la plaça de l’Ajuntament. Mataró: Manifestació a les 11.30 a la plaça de Granollers Montcada i Reixac (Vallès Occidental): Manifestació a les 10.00 davant l’Ajuntament. Concentració a les 12.00 a la plaça de l’Església. Olot (Garrotxa): Manifestació a les 12.00 a la plaça Major. Ontinyent (Vall d’Albaida): Concentració a les 12.00 a la plaça del Barranquet.Concentració a les 18.00 a la plaça de la Concepció Palma: Manifestació a les 19.00 a la plaça d’Espanya. Reus (Baix Camp): Concentració a les 12.00 a la plaça del Mercadal. Ripoll: Concentració a les 13.00 a la plaça de l’Ajuntament. Manifestació a les 18.00 a la plaça de l’Ajuntament. Sabadell (Vallès Occidental): Manifestació a les 18.30 a la plaça de l’Alcalde Marcet. Sagunt (Camp de Morvedre): Manifestació a les 18.00 a la plaça de l’Ajuntament. Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental): Manifestació a les 12.00 a la plaça de Lluís Millet. Sant Just Desvern (Baix Llobregat): Concentració a les 12.00 a la plaça de Verdaguer. Sant Vicent del Raspeig (Alacantí): Convoquen accions de 10.00 a 13.00 a la plaça d’Espanya. Tarragona (Tarragonès): Manifestació estudiantil a les 12.00 a la plaça de l’Imperial Tarraco. Manifestació a les 18.30 a la plaça de l’Imperial. Tàrrega (Urgell): Manifestació a les 12.00 al Pati. Terrassa (Vallès Occidental): Manifestació a les 19.30 a la plaça de Ricard Camí. Tortosa (Baix Ebre): Concentració a les 18.00 a la plaça de Barcelona Torelles de Llobregat (Baix Llobregat): Concentració a les 12.00 a la plaça de l’Ajuntament. València: Manifestació a les 18.00 des de l’Estació del Nord (per al bloc de dones) i de la Glorieta (per al bloc mixt) Valls (Alt Camp): Concentració a les 12.00 a la plaça del Blat. Vic (Osona): Cercavila a les 10.00 al parc de Balmes. Concentració a les 12.00 a la plaça Major. Manifestació a les 19.00 a l’estació de tren. Vinaròs (Baix Maestrat): Manifestació a les 19.30. Xàtiva (Costera): Concentració a les 12.00 a la porta de l’Ajuntament. Manifestació a les 19.00 a la Casa de les Dones. Activitats durant la setmana Les activitats de la vaga del 8-M van més enllà de les que s’han convocat aquell dia. El col·lectiu organitzador fa una crida a les dones a mobilitzar-se tota la setmana. 📢8 DIES DE REVOLTA❗4M avui!🕘 21:00 -🔉Casserolada🔊-🙋Penja el davantal al teu balcó🏘 RT, RT, RT, RT❗💪🔥#8M #Capalavagafeminista #VagaGeneralFeminista pic.twitter.com/z5fXF9XApO — #VagaFeminista (@vagafeminista8M) March 4, 2019 Podeu trobar més informació a la web de la vaga feminista i al canal de Telegram Vives i Rebels.

Summary: Vaga 8-M: tots els actes i mobilitzacions de la vaga feminista


Edicions 62 acaba de publicar un volum que aplega els set llibres de poesia que va publicar Carles Riba, a més dels dos que van quedar inèdits. L’edició és de Jordi Malé, que explica en la introducció: ‘La primera obra poètica publicada per Riba en forma de volum va ser el Primer Llibre d’Estances (Barcelona: la Revista, 1919), un aplec de poemes de gran elaboració formal, principalment de temàtica amorosa.  Onze anys després, i amb el títol d’Estances (Sabadell: Edicions la Mirada, 1930), Riba va reeditar aquest Primer Llibre d’Estances i n’hi va afegir un de Segon.  Però quan Riba els va incloure (amb alguns poemes suprimits) al volum recopilatori Obra poética. Antología (publicat a Madrid per Ínsula el 1956 en edició bilingüe), els va separar en considerar-los dues obres independents. En aquesta edició s’ha respectat aquesta separació entre ambdós llibres d’Estances.’ Continua Malé: ‘La següent obra poètica ribiana apareixeria durant la guerra civil: Tres suits (Barcelona: Edicions Rosa dels Vents, 1937).  Cronològicament li seguirien les Elegies de Bierville (1943), obra escrita a l’exili i impresa a Sabadell, però editada amb data i peu d’impremta falsos (Buenos Aires: Daedalus S.L., 1942).  Posteriorment a la primera edició de les Elegies, Riba va publicar Del joc i del foc (1946) a la barcelonina editorial Selecta.  I el següent llibre poètic fou Salvatge cor (Barcelona: Óssa Menor, 1952).  La darrera obra publicada per Riba va ser Esbós de tres oratoris (Barcelona: J. Pedreira, 1957).’ Aquest Llibres de poesia de Carles Riba, a més de les set obres publicades, n’inclou dues d’inèdites. Els originals de totes dues es conserven al Fons Carles Riba-Caterina Arderiu, dipositat a l’Arxiu Nacional de Catalunya: Residu de la paraula a lloure, que consta de sis poemes primerencs datats entre el 1912 i el 1919, i l’altra obra inèdita conté els deu últims poemes escrits per l’autor, entre 1952 i 1958, Poemes (nou llibre, encara sense títol). Aquesta edició es complementa amb la inclusió al final del volum de tots els comentaris i notes que Carles Riba va dedicar als seus poemes, amb la voluntat de ser més ben comprès. Són textos i passatges d’articles, cartes i anotacions personals. Podeu llegir un fragment de Llibres de poesia de Carles Riba. En aquesta edició, Jordi Malé ha regularitzat ortogràficament els textos dels poemes a partir de les normes de l’Institut d’Estudis Catalans actualment vigents. Ho justifica dient: ‘Aquesta és una edició feta per als lectors d’avui dia, i no té cap sentit allunyar-la del públic actual amb unes convencions d’escriptura d’anys enrere. He tingut en compte, també, que Riba va treballar a les Oficines Lexicogràfiques del IEC al costat de Pompeu Fabra i que va participar en l’elaboració de la primera edició i també de la segona del Diccionari General de la Llengua Catalana (1932 i 1954), de manera que no hi ha cap raó per a dubtar que acceptaria l’actual normativa oficial fixada per una institució que ell mateix va arribar a presidir –al marge que pogués discrepar-ne en algun aspecte, cosa que, però, no podem saber.’

Summary: Fragment: ‘Llibres de poesia’ de Carles Riba


Tretze mil persones, segons la CGT, s’han manifestat a Perpinyà en el marc de la vaga general contra la polèmica reforma del sistema de pensions del govern d’Emmanuel Macron. La manifestació sindical – organitzada per la CGT, FO, FSU, Solidaires i la CGC – ha començat amb diferents columnes, que han confluït a la plaça de Catalunya i, des d’allà, han anat fins al Castellet. Vaga general a Catalunya Nord: les claus d’una protesta que es preveu multitudinària Malgrat la pluja, una gentada impressionnant a Perpinyà, contra la reforma de les pensions. pic.twitter.com/elMEfXiGyX — Júlia Taurinyà (@JuliaTaurinya) December 5, 2019 Soutien massif des pompiers catalans aux manifestant.e.s. (Perpignan) #ReformeRetraites #retraites #GreveGenerale #GreveReconductibleLe5 pic.twitter.com/oKaup515nc — Thomas (@thxmasvr) December 5, 2019 #5decembre Perpignan, les médias je compte sur vous pour ne pas dire qu'on est 500 ! pic.twitter.com/GIZlI44Ewz — Dorian (@dorian66po) December 5, 2019 Una primera columna ha sortit de l’Enedis (avinguda de Prada, 96); una segona des del centre hospitalari (avinguda de Llenguadoc, 20); la tercera ha partit de l’Institut Aragó (avinguda del president Doumer, 22) i la quarta ha sortit a la mateixa hora de l’oficina de correus Aragó (plaça de Barcelona). Ací trobareu un mapa amb el recorregut exacte tant de la manifestació com la de cada columna: Mapa dels recorreguts de la manifestació del 5 de desembre a Perpinyà. Extret de L’Indépendant.

Summary: Tretze mil persones es manifesten a Perpinyà contra la reforma del sistema de pensions


El conseller d’Educació i Cultura, Vicent Marzà, ha denunciat a la policia espanyola que ha rebut amenaces anònimes a través d’una xarxa social. Segons que informa eldiario.es, el conseller ha rebut insults i amenaces ‘amb un clar component polític i ideològic’. En aquest sentit, un dels missatges fa referència a una intervenció que va fer a les Corts, on va acusar Vox de voler intentar trencar Espanya. 📺 S'havia de dir: l'extrema dreta és qui trenca la societat. Fan que l'últim i el penúltim es barallen amb el seu discurs d'odi i que, així, no molesten als 'señoritos' que ells representen. pic.twitter.com/Y0sHqVXANu — Vicent Marzà (@VicentMarza) February 5, 2020 Marzà ha decidit presentar la denúncia perquè no vol que la societat normalitzi aquesta mena de pressions i amenaces de l’extrema dreta. Compromís i diversos dirigents de la formació han expressat el seu suport al conseller. 🗣"Denunciem perquè no anem a normalitzar la intimidació i la violència de l'extrema dreta" ✊🏿Tot el suport, conseller @VicentMarza! 💻👇https://t.co/SYuHCVZGth — Compromís (@compromis) February 11, 2020 Tot el suport @VicentMarza! Davant les amenaces i l'odi, ni un pas arrere!!https://t.co/Olx9nbPWg2 — Fran Ferri (@franferri_) February 11, 2020

Summary: Marzà denuncia amenaces anònimes després d’acusar Vox de voler trencar Espanya


El 23 de setembre proppassat van ser detinguts nou independentistes, set dels quals foren empresonats a Madrid, després d’haver passat per l’Audiència espanyola. El sumari de la causa fou declarat secret d’ençà del primer moment pel jutge Manuel García Castellón. Però també d’ençà del primer moment diaris espanyols i agències rebien diàriament filtracions de detalls de la investigació que suposadament formen part d’aquest sumari secret. Aquestes filtracions van ser aprofitades pels partits, pel govern espanyol i per la majoria de mitjans espanyols per criminaliltzar els detinguts –i, per extensió, l’independentisme en conjunt–, per a vulnerar-ne la presumpció d’innocència, presentant-los com a culpables de pretendre cometre atemptats, per a bastir en definitiva un discurs polític antiindependentista, d’un nacionalisme espanyol molt exacerbat, pocs dies abans de la publicació de la sentència del Tribunal Suprem i amb les eleccions del 10-N a la vista. Fora dels mitjans catalans, pràcticament ningú no ha qüestionat les filtracions, malgrat que és una pràctica que el codi penal espanyol castiga amb penes que poden arribar fins a quatre anys de presó en els casos més greus. Així ho preveu l’article 466 del codi penal, que al segon apartat parla de les revelacions del secret de sumari quan els responsables són jutges, membres d’un tribunal, fiscals, secretaris judicials o ‘qualssevol funcionaris al servei de l’administració de justícia’, és a dir, inclosos agents de policia. En el cas d’aquestes detencions, l’origen de la filtració només pot haver estat un funcionari de l’estat, perquè les úniques parts que tenen accés a aquest sumari declarat secret són el jutge i la fiscalia. No pas els advocats dels acusats, que han denunciat manta vegada aquestes filtracions, per les vulneracions de drets que impliquen per als presos, perquè els vulneren la presumpció d’innocència i els dificulten o impedeixen el dret de defensa. La investigació es trasllada a jutjats de Madrid Avui mateix la fiscalia de l’Audiència espanyola ha demanat de traslladar a jutjats d’instrucció de Madrid la petició de les defenses dels set independentistes empresonats d’investigar l’origen de les filtracions. El jutge que porta el cas s’ha negat a obrir una peça separada per a investigar les filtracions, i el fiscal diu que és competència de jutjats d’instrucció. Si es demostrés que un jutge, fiscal o funcionari de l’estat ha difós informació del sumari declarat secret, rebria una sanció de quinze mesos a divuit i inhabilitació especial per a càrrec públic de dos anys a tres. Si d’aquesta filtració en resultés un dany greu per a la causa o per a un tercer, la pena seria de dos anys de presó a tres i inhabilitació de quatre anys a cinc. I si es tractés de secrets sobre un particular, la pena seria de tres anys de presó a quatre, una multa de quinze mesos a divuit i suspensió de càrrec públic de dos anys a tres. El problema en aquests casos és la dificultat de demostrar qui ha estat el jutge, fiscal, policia i funcionari responsable de la filtració. No hi ha pas constància de cap condemna per revelació del secret de sumari contra aquest personal de l’estat, i aquesta vulneració és una pràctica com més va més habitual en les causes judicials a l’estat espanyol. Perquè, si els advocats de les defenses no tenen coneixement del sumari declarat secret, és als funcionaris de l’estat a qui hom demana responsabilitats; els periodistes que publiquen la filtració són emparats pel secret professional, recollit en l’article 20 de la constitució espanyola.

Summary: Les penes per als jutges o fiscals que vulneren el secret de sumari: fins a quatre anys de presó


Un col·lectiu de 14 associacions que agrupen 553 entitats i establiments comercials amb 6.500 persones representades han lliurat al districte de Gràcia una carta per a l’alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, on denuncien que viuen ”atemorits i amb por” arran dels incidents desencadenats des del desallotjament del ‘Banc Expropiat’. En la carta, aquests comerciants insten Colau a trobar una ”solució definitiva” amb l’actuació directe de l’Ajuntament i no a través d’altres interlocutors. Jeroni Magrans, portaveu del mercat de l’Abaceria, ha subratllat que el problema té una vessant clarament política i per tant són ”els polítics” de més alt nivell els que s’han d’implicar per trobar una solució. En la carta de cinc punts adreçada a l’alcaldessa les entitats signants asseguren que en aquests moments ”resisteixen aquesta malaurada situació sense cap suport institucional clar per part de l’Ajuntament”. El redactat de la carta es va acordar aquest dimarts al vespre després de més de tres hores de reunió, segons han explicat els signants del document. També es mostren contraris als actes violents dels darrers dies i donen suport als afectats “per la inseguretat que pateixen, pels danys soferts i per les pèrdues molt importants” als seus locals i establiments.En relació amb la petició de mediació de la societat civil de Gràcia per resoldre el conflicte que va fer Colau, Magrans l’ha rebutjat de totes totes perquè, ha dit, es tracta d’un problema clarament ”polític” i per tant són els ”polítics” qui l’han de resoldre. El portaveu de l’associació de comerciants del mercat municipal de l’Abaceria de Gràcia ha reclamat diàleg entre les parts en conflicte i ha instat l’Ajuntament a designar un interlocutor ”del més alt nivell”, per sobre del regidor municipal del districte, que tingui capacitat de decisió i de fer propostes concretes que resolguin el conflicte. Magrans també ha informat que paral·lelament a la carta enviada a Colau per aquestes 14 associacions del barri, els comerciants del mercat de l’Abaceria han enviat una altra carta a l’alcaldessa demanat una reunió en un termini màxim de set dies. El portaveu del mercat ha afegit que en cas de no fer cas aquest requeriment, els comerciants del mercat actuaran per la via legal, sense concretar quina seria aquesta actuació. La carta està signada per l’associació de venedors del Mercat de l’Abaceria, l’associació de Bars i Restaurants del barri de Gràcia, l’associació de Botiguers del carrer Verdi, l’associació de Comerç i Serveis Claret, l’associació de Comerciants de Gran de Gràcia, l’associació de Comerciants de la Nova de Torrijos de Baix, l’associació de Comerciants Nova Travessera, l’associació de comerciants del carrer Bailèn, associació de comerciants Travessera Centre, l’associació de veïns plaça Revolució, els comerciants del carrer Puigmartí, els establiments comercials carrer Mare de Déu dels Desemparats, la Federació de Comerciants i la Unió de Botiguers Travessera de Gràcia Casc Antic. El text ha rebut també el suport de diverses associacions de veïns.

Summary: Comerciants de Gràcia denuncien que viuen ‘atemorits i amb por’ pel conflicte del Banc Expropiat


Entrevista amb l’alcaldessa de Dénia, Paqui Viciano, que avui viu una moció de censura que la pot treure de l’alcaldia. Segons Viciano darrera la moció hi ha interessos urbanístics, ja que ella s’ha negat a construir 20.000 vivendes noves.

Summary: Paqui Viciano (PSPV): ‘L’oposició només vol parlar amb els grans constructors’


Ja ha passat un mes d’ençà que el govern espanyol va intervenir la Generalitat amb l’aplicació de l’article 155 de la constitució espanyola. Un mes en què les conselleries s’han hagut d’adaptar als ritmes de Madrid i renunciar a tota capacitat de decisió. Per a saber de primera mà com s’ha fet la intervenció, hem entrevistat Josep Maria Argimon, sots-director del Servei Català de la Salut. Aquest ens s’encarrega de gestionar pràctiment tot el pressupost de Salut: 8.800 milions, el més alt dels comptes de la Generalitat. Ens parla de burocratització i d’alentiment de processos i ens explica que algunes partides que ja eren pressupostades ara perillen. El dia a dia del 155 i la intervenció econòmica de Cristóbal Montoro, vists des de primer fila. ―Ja fa un mes que es va aplicar l’article 155. El Servei Català de la Salut funciona igual que abans de l’aplicació del 155? ―Bé, primer, quan parlem del 155, hem de tenir en compte un element. El govern espanyol utilitza l’article 155 per dir-nos que es restitueix la normalitat. Escolteu: destituir un govern legítimament escollit no és normal. Es fa servir la paraula ‘normalitat’ perquè els serveis funcionen. Si ens cenyim a l’àmbit de la salut, evidentment que funcionen. Si nosaltres anem a un centre sanitari, ens atendran igual que ho feien fa dos mesos i igual que ho farem d’aquí a dos mesos. Algú es podia pensar que des del Servei Català de la Salut es donarien directrius que no s’atengués la ciutadania? Però aquesta actitud de servei no es pot confondre amb l’acceptació del 155. Nosaltres no renunciem a tenir un govern legítim i el compromís vers els pacients no es pot entendre com a submissió. ―Ens podeu parlar d’afectacions concretes que ha tingut el servei? ―Com molta gent recorda, aquest govern va aprovar al parlament la llei d’accés universal a la sanitat. Aquesta llei es va elaborar per a pal·liar els problemes que havia causat el decret del PP de l’any 2012, que laminava drets fonamentals a col·lectius molt vulnerables com ara immigrants sense papers però que residien al nostre país. ―Però el Constitucional espanyol va suspendre-la, aquesta llei. ―Sí. Llavors va començar un procés de negociació entre el govern espanyol i la Generalitat. És clar, aquest procés de negociació ha restat congelat, entre més raons perquè el representant de la Generalitat és la ministra de Sanitat. I, com ja es pot imaginar la gent, la ministra de Sanitat no discutirà amb si mateixa la llei d’accés universal. Per tant, aquesta llei ha quedat congelada. ―I perilla? ―Els ciutadans no han de patir, perquè el Servei Català de la Salut no donarà cap instrucció, cap ni una, per acomplir el decret del PP. ―Per tant, s’aplica? ―Al cent per cent. S’aplica i es continuarà aplicant. ―I si us diuen que ho deixeu de fer? ―Es continuarà aplicant. ―Com afecta la intervenció en el dia a dia? ―Sobretot ho notem en l’alentiment de les gestions, perquè tenim molta més burocràcia. No tenim conseller, que és qui signa qualsevol document oficial. Llavors, només per a definir quin és el nou circuit de signatura de la ministra, que és qui substitueix el conseller, hem tardat tres setmanes. La lentitud i la burocratització són les afectacions més importants del 155 en la feina diària. Però és que parlem molt del 155 i passem per alt la intervenció econòmica del Ministeri d’Economia i d’Hisenda. I aquí tenim molta més burocràcia associada a aquesta ordre. ―Per exemple? ―Si volem comprar qualsevol aparell per al servei, com ara un aparell de fer ressonàncies magnètices o un ecògraf, hem de fer una declaració responsable dient que aquests diners es destinen a això i no a alguna cosa il·legal que vagi en contra d’una sentència judicial. Per cada cosa que comprem. I la gent ja es pot imaginar la quantitat de coses que hem de comprar per als nostres centres sanitaris, per als nostres hospitals… Milers d’euros cada dia. És una feinada brutal. I també és important de destacar que la Generalitat, al mes de setembre, té un superàvit de 140 milions. I que la gent sàpiga que s’intervé econòmicament la Generalitat el dia 15 de setembre quan presenta números verds. Aquesta intervenció econòmica ens obliga a fer molts més papers que abans no fèiem. Tota l’administració de la Generalitat va només encaminada a satisfer aquesta demanda burocràtica de l’estat i que ve de Madrid. ―I com noteu la intervenció pel que fa a la programació de projectes? ―Hi ha un element que hem de tenir present: som en un període electoral. Per tant, sense intervenció econòmica, tampoc no faríem projectes. Gestionaríem el dia a dia, entre més raons perquè tens unes eleccions a la porta i hem d’esperar que l’equip polític que vingui decideixi quina serà la política sanitària dels anys vinents. ―L’atenció sociosanitària i la investigació són algunes de les branques més importants del Servei Català de la Salut. Se n’han ressentit d’alguna manera? ―Hi ha crèdits econòmics que han d’anar als centres sanitaris i, sobretot, cap a algun centre de recerca o organitzacions no governamentals, que es troben retinguts. Llavors, hem de demanar que els exceptuïn i els diners puguin arribar a aquests centres. I això, altre cop, vol dir més feina afegida. I són diners pressupostats i amb projectes aprovats. Però ells han fet una llista de partides retingudes i els hem de dir per a què els volem, hem de justificar per a què els farem servir i per què és urgent. Aquests diners estem convençuts que arribaran i alguns ja s’han alliberat. Però tot és més lent i crea incertesa a qui ha de rebre els diners. En alguns casos parlem d’entitats i organitzacions molt petites i molt dependents d’aquestes subvencions. Però repeteixo que no hem de patir. És qüestió d’haver d’insistir més. Hi ha més feina i més burocràcia, però aquests diners acabaran arribant. ―Poseu-ne un exemple? ―Doncs enviem un informe rere un altre perquè es faci efectiu l’augment de les tarifes dels centres sòcio-sanitaris. Són els diners que reben els centres per la contraprestació dels serveis que ens donen i que també havia de revertir en un augment de l’1% del salari dels treballadors. I esperem que aprovin un increment que ja s’havia aprovat. Ells, de moment, no ho veuen clar. Sóc optimista, però de moment els centres no tenen l’increment i els seus treballadors tampoc. ―I pel que fa als centres d’investigació? ―Es va notant bàsicament a l’IrsiCaixa, que es dedica sobretot a la investigació de la sida, ISGLobal, sobre salut internacional, i el CEEISCAT, que és el centre de vigilància epidemiològica del VIH i de malalties de transmissió sexual. També són diners que es desblocaran, sóc optimista. Però amb retard. Tot això són partides que ja s’haurien pogut solucionar fa més d’un mes. ―Us fa por parlar amb aquesta claredat? ―No. Però és que em sobta molt aquesta idea de normalitat que es va implantant. —Potser el perill de tot plegat és que la gent normalitzi aquesta aplicació del 155? ―Exacte. I sobre possibles represàlies. No. Jo vull entendre que Espanya és un país democràtic. Per parlar no hi ha d’haver represàlies. La societat, pensi el que pensi –aquí no hi entro–, ha de saber que això no és normal. Destituir un govern no és normal. I és un perill important, perquè demà, a qualsevol altre lloc, això es podrà repetir. —Si aquesta situació es prolongués, quina conseqüència tindria? ―S’ha dit que es retirarà el 155 quan tinguem govern i per tant, és d’esperar que sigui així. Ara, el dubte que tinc és si la intervenció econòmica es retirarà. I si no es retira voldrà dir que no tenim autonomia ni tenim res. Així és la veritable intervenció del dia a dia de la Generalitat. És la que ens diu que hem de fer declaracions responsables i posar per escrit que no dedicarem un ecògraf a la independència. No ho diu exactament així, però el rerefons és aquest. —I voldria dir que l’estat prendria les decisions per la Generalitat. —Mireu, a l’estat hi ha allò que s’anomena el Consell Interterritorial que és on assisteixen els consellers de Salut, i és un consell on es treballa per consens i cadascú expressa les seves idees. No sempre han de ser coincidents i si, per exemple, set comunitats consideren que en el cas d’un projecte s’ha de fer una determinada actuació ho fan, i si les altres volen fer-ho d’una altra manera, doncs ho fan. Nosaltres tenim discrepàncies en alguns aspectes com pot ser el decret de prescripció dels infermers, que és la capacitat que tenen per a poder prescriure determinats protocols. A Catalunya tenim un decret i l’estat espanyol en prepara un altre. Doncs bé, allà nosaltres hem estat representats per l’estat, i els interessos i l’opinió que té Catalunya no són els mateixos que té Espanya. I ja s’ha fet una reunió d’aquest consell i la nostra opinió ha estat representada per l’estat. I això no és normal. La representació política de la Generalitat avui la fa l’estat i, això sí que no és cap descobriment: la Generalitat i l’estat no sempre són coincidents en les seves opinions. —Quina valoració en feu, de l’etapa de Toni Comín al capdavant de la conselleria? —L’etapa Comín ha estat molt intensa perquè en divuit mesos crec que s’han fet projectes d’envergadura, com la llei universal. Tot el que teníem planificat ho hem executat. Crec que, a la vegada, s’ha fet un projecte de salut que ens permet, dins el nostre sistema sanitari, aprofundir-lo. Ha estat una etapa francament bona. I personalment, des d’aquí vull enviar un record personal al conseller Comín. És un conseller que treballa amb molta intensitat i ha estat un període molt profitós, tant professionalment com personalment.

Summary: ‘Hem de posar per escrit que no dedicarem un ecògraf a la independència, així és la intervenció de la Generalitat’


ERC ha presentat una proposta de resolució en la comissió de control de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals (CCMA) en què demana la reprovació i dimissió d’Eva Parera, com a consellera del Consell de l’Audiovisual de Catalunya (CAC) per formar part de la candidatura de Manuel Valls. En la proposta de resolució, ERC demana que sigui substituïda pel procediment d’urgència i recorda que el CAC és un òrgan independent que, segons indica la llei que el regula, ha de vetllar pel pluralisme polític, la neutralitat i l’honestedat informativa. També recorda que els membres del CAC tenen dedicació exclusiva i han d’actuar ‘amb plena independència’, per la qual cosa no poden tenir ‘cap mena d’interès en la indústria audiovisual o els mitjans de comunicació’. Segons ERC, la consellera del CAC Eva Parera el desembre de 2018 va començar a participar en actes de Ciutadans i a demanar el vot per aquest partit, i el passat 7 de març es va anunciar que seria el número 4 de la llista que encapçala Manuel Valls com candidat a la batllia de Barcelona, una candidatura amb el suport de Cs. El 27 de març Eva Parera va ser designada portaveu d’aquesta mateixa candidatura, i el 24 d’abril es va proclamar oficialment la llista en la qual ‘ocupa un càrrec destacat’, recorda ERC. Per aquest motiu, ERC demana de ‘reprovar’ Eva Parera per ‘haver vulnerat durant els últims mesos de forma reiterada els requisits exigits per la llei per desenvolupar el càrrec de consellera del CAC’. En un altre punt de la proposada de resolució, el grup d’ERC al Parlament també exigeix la ‘dimissió immediata’ de Parera com a consellera del CAC.

Summary: ERC demana la dimissió d’Eva Parera com a consellera del CAC pel seus vincles amb Ciutadans


Feia poques hores que Amnistia Internacional havia difós un informe demolidor condemnant les restriccions a la llibertat d’expressió a l’estat espanyol quan s’ha fet pública una sentència del Tribunal Europeu de Drets Humans encara més dura contra Espanya. La sentència condemna l’estat per haver violat el dret de la llibertat d’expressió de dos joves que van cremar fotografies dels reis el 2007 a Girona i que van ser condemnats a penes criminals per injúries contra la corona. La sentència del Tribunal d’Estrasburg és d’una gran transcendència, perquè desautoritza la justícia espanyola i l’estratègia jurídica d’atacar i criminalitzar l’independentisme amb acusacions abusives de discurs d’odi i d’incitació a la violència. ‘És una esmena a la totalitat a la justícia espanyola’, diu Benet Salellas, l’advocat dels dos joves que van ser condemnats i que ara Estrasburg ha rehabilitat. Benet Salellas: ‘Una esmena a la totalitat de la justícia espanyola’ Salellas destaca tres aspectes de les sentència. ‘En primer lloc, és molt important tota la construcció que fa sobre la performance i sobre com hem de ser especialment oberts al fet que a vegades es pugui arribar a la provocació’, explica en declaracions a VilaWeb. ‘Des de la lògica del dret de protesta, la sentència és molt interessant, perquè reforça molt la protecció de la llibertat d’expressió quan som en l’àmbit del debat polític.’ En segon lloc, la referència al discurs d’odi. ‘És la falca que s’ha anat construint com a límit de la llibertat d’expressió. La sentència acaba definint els contorns del discurs d’odi, i és molt important perquè la justícia espanyola el fa servir per a disminuir la llibertat d’expressió; i ho veiem amb els encausaments i les coses que es construeixen des d’aquesta posició, ho veiem en moltes interlocutòries del jutge Llarena que assumeixen aquest plantejament. És una esmena a la totalitat als procediments judicials contra l’independentisme.’ I finalment, la violència. La sentència del TC atribuïa als dos joves que van ser condemnats una incitació a la violència per haver calat foc a una fotografia capgirada dels reis espanyols, però la sentència d’Estrasburg ho desmenteix. ‘No n’hi ha, de violència, i ens recorda que el moviment polític és no violent.’ Salellas afegeix una observació important: la sentència del TEDH desactiva d’aquesta manera l’intent de la justícia espanyola d’equiparar l’independentisme català, de tarannà pacífic, amb els episodis de violència d’ETA. ‘El Tribunal d’Estrasburg deixa clar que el cas català és d’un paradigma molt diferent, i que la manera d’afrontar-lo per part d’Espanya ha de ser molt diferent també.’ Gemma Calvet: ‘És un missatge directe a la monarquia’ La jurista Gemma Calvet explica en declaracions a VilaWeb la transcendència de la sentència: ‘És una sentència oportuna, necessària i contundent que fa sortir els colors a l’estat espanyol, obligant-lo a respectar la llibertat d’expressió davant la pressió judicial. També és rellevant el que diu sobre la monarquia, que ha de poder ser subjecte de crítica política. És un missatge directe a la monarquia, que fins ara era intocable a l’estat espanyol. I també és un precedent a tenir en compte en relació amb les coses que passen ara amb els dirigents independentistes. Si per un cas de llibertat d’expressió com és una crema de fotografies és així de contundent, és imaginable que ho serà més quan es tracti de defensar la llibertat d’expressió de parlamentaris o membres del govern.’ Joaquín Urías: ‘Es demostra que el TC no compleix la seva funció’ L’ex-lletrat del TC Joaquín Urías, professor de dret constitucional, ha escrit a Twitter: ‘Es demostra que el TC no compleix la seva funció. En comptes de protegir els drets i les llibertats dels ciutadans, defensa el poder davant les crítiques socials. Un desastre. Algun magistrat hauria de pensar a dimitir. Esperem que Espanya acati la sentència, que els nostres jutges –tan insensibles amb la llibertat d’expressió– deixin de perseguir l’expressió d’idees antimonàrquiques, independentistes i totes les que a ells els semblen contràries als seus valors polítics.’ I afegeix: ‘Ara el TEDH declara que fer servir el foc i una fotografia cap per avall com a mode d’expressió no demostra odi, sinó que és una forma d’expressió en el marc d’un debat d’interès general: la monarquia. Diu el Tribunal d’Estrasburg que treure de la llibertat d’expressió la crítica política d’una institució –i considerar-ho discurs d’odi– malmet el pluralisme, la tolerància i l’esperit obert sense els quals no hi ha una societat democràtica. En definitiva, condemnen Espanya –amb el seu TC al capdavant– per haver perseguit la simple expressió d’idees polítiques. Per haver prohibit expressions públiques dissidents amb l’excusa que quan es critica amb duresa les institucions es provoca odi envers elles.’ Jaume Alonso-Cuevillas: ‘El dret de llibertat d’expressió empara qualsevol crítica, per àcida i de mal gust que pugui ser’ El catedràtic de dret processal de la UB i ex-degà de l’ICAB, Jaume Alonso-Cuevillas, creu que la sentència del TEDH posa de manifest la regressió democràtica que ha patit l’estat espanyol aquests últims anys. ‘Quan vas als tribunals internacionals no pots confiar mai que et donaran la raó. Sí que és clar que el dret de llibertat d’expressió empara qualsevol crítica, per àcida i de mal gust que pugui ser’, ha explicat. Cuevillas també argumenta que les sentències per cremar fotografies del rei o contra els rapers que canten cançons contra la monarquia deixen la llibertat d’expressió sota mínims. L’advocat de Puigdemont ha celebrat la sentència del TEDH i ha comentat que té una eficàcia directa –anul·lant sentències espanyoles– i una eficàcia preventiva per a futurs casos. ‘Si un tribunal ha de jutjar casos d’injúries contra la corona i veuen la sentència d’Estrasburg, que és una jurisprudència aplicable a l’ordenament jurídic espanyol, la pròxima vegada que hagin d’analitzar casos d’injúries contra la corona i el delicte d’odi hauran de tenir en compte aquesta jurisprudència.’

Summary: ‘Una esmena a la totalitat a la justícia espanyola’


1.514 persones dels Països Catalans es van morir als camps de concentració nazis. Ho constata el llistat que avui s’ha publicat al Butlletí Oficial de l’Estat (BOE) i en el qual figuren els noms dels 4.427 ciutadans de l’estat espanyol que s’hi van morir. Dels qui van ser-hi deportats i no en van tornar mai, 1.094 eren de Catalunya, 385 del País Valencià i 34 de les Illes. A la llista també hi consta el cas d’un home nascut a Andorra. Van ser enviats a la mort als camps de Mauthausen, Gusen, Dachau i Buchenwald a Àustria; Auschwitz i Dachau a Polònia i al camp femení de Ravensbrück a Alemanya. Segons el govern espanyol, amb la llista es vol agrair i fer una reparació als més de deu mil ciutadans que van acabar deportats en camps de concentració nazis després de la guerra del 1936-1939. Els familiars i interessats tindran la possibilitat de presentar-hi al·legacions i sol·licitar correccions en el termini d’un mes. Així seran inclosos en el registre de morts, estatus que encara no tenien. ‘Hi ha una barbaritat d’errades’ Guillem Llin, estudiós de la deportació republicana als camps de concentració i extermini nazi, explica a VilaWeb que en el llistat del govern espanyol ‘hi ha una barbaritat d’errades’. ‘Hi ha arxius de deportats a l’abast de qualsevol ciutadà i sorprèn que no hagin contrastat les llistes dels morts en arxius com el de Mauthausen, on es pot saber noms, cognoms i població de residència’, afegeix. Com a exemples, assegura que diu Xella en comptes de Sella, que una víctima la situen com a natural de Gandia quan era de Teulada i que una altra el llistat recull que és d’Alcoi en comptes de Muro d’Alcoi. ‘Qui es recordarà d’aquestes persones ara que han passat vuitanta anys i amb un termini per a reclamar de trenta dies en ple mes d’agost?’, es pregunta. Per la seva banda, el president de la Comissió de la Dignitat, Josep Cruanyes, ha valorat que queda encara molta feina per a fer en matèria de memòria històrica. ‘A Catalunya s’han anul·lat els consells de guerra franquistes, però a la resta de l’estat no s’ha fet res’, ha lamentat. Cal també tenir en compte que Alemanya ha reparat la memòria de les víctimes del nazisme, mentre que Espanya no ha reparat les víctimes del franquisme. Els treballs pioners Joaquim Amat-Piniella, escriptor víctima dels camps de concentració, fou un dels pioners a recuperar la memòria històrica dels catalans als camps nazis. Amat-Piniella va escriure sobre la seva experiència al camp de Mauthausen a K.L. Reich, una obra testimonial d’un gran valor. Comença el centenari de Joaquim Amat-Piniella, un home símbol També l’escriptora i periodista Montserrat Roig va oferir el 1977 un testimoni històric excepcional de cinquantena de catalans que havien sofert l’empresonament i els treballs forçats als camps del nazisme amb la publicació d’Els catalans als camps nazis, obra de referència. Llum i dolor: Montserrat Roig i els testimonis dels camps nazis quaranta anys després Així mateix, també és important el testimoni fotogràfic de Francesc Boix, que també fou confinat a Mauthausen. Posteriorment s’han continuant fent investigacions sobre les víctimes del nazisme. És el cas de Guillem Llin, que va publicar el 2013 Valldalbaidins a Mauthausen, una obra que recupera els biografies de setze veïns de la Vall d’Albaida empresonats en aquest camp de concentració. El 2017 va publicar el reportatge César Orquín, un heroi sense matisos a Mauthausen juntament amb el periodista Carles X. Senso, que narra la vida d’un anarquista que va ajudar desenes de persones a sobreviure al camp nazi.

Summary: Més d’un terç dels morts de l’estat espanyol als camps de concentració nazis eren dels Països Catalans


El portaveu de Ciutadans al congrés espanyol, Juan Carlos Girauta, es presentarà a les primàries per concórrer a les eleccions del 28 d’abril per la circumscripció de Toledo, província on té una residència, segons que han informat a Efe fonts de la direcció del partit. Girauta va ser l’últim candidat de Ciutadans a la circumscripció de Barcelona, plaça que ara deixa lliure. Darrerament, diversos diaris espanyols han publicat que Ciutadans es planteja la possibilitat que l’actual líder del partit a Catalunya, Inés Arrimadas, fos la candidata del partit a Barcelona. Segons les mateixes fonts, és previst que Girauta formalitzi la seva candidatura dilluns, abans que acabi el termini per a la presentació de candidatures.

Summary: Girauta deixa Barcelona per a ser el candidat de Ciutadans de Toledo


Més de 19 morts, 200 ferits i 10 milions de persones sense aigua a la capital índia de Nova Delhi, és el balanç per ara de les violentes protestes al nord de l’Índia, que tenen per fons el sistema de castes. Un toc de queda va haver de imposar-se per la violència que va esclatar divendres en l’Estat de Haryana durant unes manifestacions de membres de la casta dels Jat. El conflicte va arribar a afectar a Nova Delhi, amb el tall del subministrament d’aigua a la capital índia, deixant a deu milions de persones sense serveis. El subministrament d’aigua va quedar pertorbat quan uns manifestants van provocar el tancament de les comportes d’un canal que alimenta les centrals de tractament de les aigües de la capital índia. El canal va ser reobert i l’aprovisionament de la capital ja no està amenaçat. Els membres de la influent casta dels Jat porten diversos dies manifestant-per exigir quotes de llocs de treball en la funció pública i places a les universitats per als seus fills. Els Jat són una comunitat tradicionalment rural que representa un 29% de la població de l’Estat de Haryana. Al març de 2014, el Govern indi va decidir reservar quotes a aquesta casta a tot el país però el Tribunal Suprem va anul·lar aquesta decisió. A l’agost de l’any passat, la comunitat Patel va llançar un moviment similar a l’estat occidental de Gujarat amb l’objectiu d’ampliar les seves prestacions com a casta, que es va saldar amb tres morts i va obligar al desplegament de milers d’efectius de l’Exèrcit.

Summary: Una guerra de castes provoca greus incidents a la Índia


La participació registrada fins a les 14.00 a les eleccions al parlament de les Illes ha estat del 30,97%, una caiguda de 2,32 punts respecte dels comicis del 2015 a la mateixa hora, que va ser del 33,29%, segons dades del govern de les Illes. Això vol dir que, de moment, han votat 239.345 ciutadans contra els 247.952 del 2015. En total, 773.884 ciutadans tenen dret de votar als comicis autonòmics i als consells insulars. Per circumscripcions, la participació registrada a Mallorca ha estat del 31,42%; a Eivissa, del 26,95%; a Menorca, del 33,17%; i a Formentera, del 24,03%.

Summary: La participació en les eleccions al parlament de les Illes baixa dos punts respecte del 2015


Aquesta tarda s’ha fet un acte de benvinguda a Alexis Codina, un dels detinguts del 23-S que va ser alliberat ahir de Soto del Real, després de tres mesos de presó preventiva. La concentració s’ha fet al municipi on viu, Mollet del Vallès. Ha estat rebut amb abraçades i aplaudiments i pancartes amb missatges com ara ‘Benvingut, Alexis. No esteu soles’. En finalitzar l’acte s’ha cantat ‘Els Segadors’. Codina va ser alliberat ahir amb Ferran Jolis, després que dijous l’Audiència espanyola decretés llibertat sota fiança de 10.000 euros i 5.000 euros, respectivament. Germinal Tomàs i Jordi Ros continuen empresonats. Els seus advocats ja han dit que demanaran una nova vista a l’Audiència espanyola per a sol·licitar-ne també la llibertat. Xavier Duch, Eduard Garzón i Txevi Buïgas van sortir en llibertat divendres passat. L'Alexis ja és a casa. El rebem amb abraçades i aplaudiments a Mollet. Seguim fins tenir a tots a casa i lliures! Jordi i a Germinal, us volem a casa!@Detingudes23S@AlertaSolidaria pic.twitter.com/uK1A8JEV4r — 🎗Aitor🎗 (@aitorblanc) December 28, 2019 L'Alexis de les #Detingudes23S acaba d'arribar a Mollet directe des de Madrid! La plaça Pau Casals és plena de gent cridant NO ESTEU SOLES! Ara toca seguir lluitant per la llibertat d'en Jordi i en Germi i l'absolució de les 9 #Detingudes23S i totes les encausades polítiques! pic.twitter.com/Lb9mYtlGyq — Detingudes23S (@Detingudes23S) December 28, 2019 Acaba l'acte amb una abraçada grupal i els segadors i el desig que s'acabi ja aquest camí que no hauria d'haver començat. Gràcies a totes per venir! pic.twitter.com/AqEd1WLaiD — Detingudes23S (@Detingudes23S) December 28, 2019 De Rivera a La Vanguardia: les mentides més escandaloses publicades contra els CDR El jutge instructor de l’anomenada operació Judes, Manuel García-Castellón, va acusar els set presos polítics del 23-S d’un delicte de terrorisme. La sala penal de l’Audiència espanyola va dictar la llibertat de Jolis perquè considerava que no havia tingut cap mena de contacte amb substàncies explosives. En el cas de Codina, els magistrats argumentaven que la pericial feta per la Guàrdia Civil no feia cap referència ‘a l’existència d’explosius’ entre les substàncies trobades a casa seva, sinó ‘precursors’. Tots dos continuen encausats i el tribunal els manté diverses mesures cautelars: compareixença setmanal davant el jutge, retirada del passaport i prohibició de sortir de l’estat espanyol. Tanmateix, la fiscalia ha demanat a la sala penal de l’Audiència espanyola que esmeni la interlocutòria de llibertat de Codina, perquè el magistrat que la signa, José Ricardo de Prada, diu que el ministeri públic estava a favor de la llibertat amb fiança, cosa que no és certa.

Summary: Concentració de benvinguda a Alexis Codina després de tres mesos empresonat


Acord tancat. La Generalitat tindrà uns nous pressupostos enguany i enrere quedaran les pròrrogues dels últims comptes aprovats el 2017, encara amb el govern de Carles Puigdemont. L’executiu i CatECP han fet pública avui la segona part del pacte pressupostari, la que fa referència a la despesa, després de l’entesa sobre els ingressos a què ja van arribar el mes passat. El pressupost arribarà al parlament la setmana vinent, segons el govern. L’acord comportarà un increment de la despesa de 3.070 milions d’euros respecte a la dels comptes anteriors. El sistema públic de salut augmentarà en 908,5 milions, cosa que permetrà que la plantilla incorpori més de 8.000 professionals, i es destinaran 20 milions a reduir les llistes d’espera. En educació, el govern preveu gastar 70 milions més en les escoles bressol, 15 més en les beques de menjador i 54 més per a desplegar l’escola inclusiva. Es reduiran les taxes universitàries un 30% en tots els trams i el finançament corrent a les universitats s’incrementarà en 129,5 milions. Els comptes, a més, preveuen 388 milions (125 més) per a la renda garantida de ciutadania, i 92 milions d’increment per a la dependència, que en rebrà 1.566 en total. Les inversions creixeran un 25,7% (405,2 milions) i fregaran els 2.000 milions d’euros. Per a escenificar l’entesa, s’han reunit a la seu d’Economia el vicepresident del govern, Pere Aragonès, i la consellera de Presidència, Meritxell Budó, amb una delegació dels comuns encapçalada per la seva presidenta al parlament, Jéssica Albiach. ‘El resultat és un molt bon pressupost per a Catalunya després d’anys d’austeritat imposada i de pressupostos prorrogats’, ha valorat Aragonès, que ha lloat l’esforç negociador dels comuns i la capacitat d’acord amb un govern format per dues forces polítiques diferents. El vicepresident ha insistit que el govern defensarà el president de la Generalitat, Quim Torra, davant de l’amenaça d’una inhabilitació imminent i s’ha desmarcat d’un possible avançament electoral argumentant que preveu que els comptes s’aprovin i executin amb normalitat. ‘És una garantia d’estabilitat d’aquest govern’, ha sentenciat Budó respecte al pressupost. ‘Primera pedra’ per a un govern progressista a Catalunya Albiach ha explicat la decisió del seu grup de facilitar l’aprovació dels comptes per la necessitat de revertir les retallades. També són una primera pedra, ha dit, per a la constitució futura d’un govern progressista a Catalunya, que els comuns voldrien que es constituís després de l’avançament electoral que reclamen. ‘Estem obrint una etapa d’esperança a l’estat i també volem que arribi a Catalunya’, ha argumentat Albiach. Els comuns també esperen que l’executiu garanteixi que hi haurà prou marge temporal per a aprovar els comptes tenint en compte la situació processal de la condemna per inhabilitació de Torra, pendent de les decisions del Tribunal Suprem. L’acord final del pressupost no ha arribat sol, sinó acompanyat d’una entesa paral·lela a l’Ajuntament de Barcelona. Aragonès ha celebrat l’acord a què ha arribat Ada Colau amb ERC i JxCat, que també es presenta avui. Ara bé, el vicepresident ha parlat de ‘coincidència temporal’ i no ha admès que hagin tancat un pacte creuat. Millora de les llistes d’espera En concret, quant a les partides de salut, aquest any l’increment de professionals al primer nivell de l’assistència sanitària serà de més de 1.400 persones. Pel que fa a la reducció de les llistes d’espera, durant el primer trimestre d’enguany s’aprovarà un decret que permetrà que tots els pacients amb motius de consulta no ajornables siguin assistits en 72 hores a l’assistència primària. També s’inclouran procediments quirúrgics en garantia i es reduirà de 180 a 90 dies el termini per als procediments en casos de cataractes i pròtesis de genoll i de maluc que tinguin criteris de preferència. Als paràmetres que ja s’avaluen per a l’atenció quirúrgica, s’afegiran altres que tindran en compte la situació social dels pacients i l’equitat territorial. Finalment, es reconeixerà el dret a l’atenció pública a totes les dones embarassades sense exclusions. Els comptes també incrementen les polítiques de R+D+i en 121,4 milions (un 24,6% més) i reserven 6,5 milions per a la mesa d’emergència habitacional. A més, les noves promocions de 750 mossos i 250 bombers impliquen 47,4 milions addicionals cada any, als quals se sumen 4 milions per al pla estratègic del Cos d’Agents Rurals. L’aportació a l’Autoritat del Transport Metropolità per a la millora del transport públic arriba a 106,3 milions. En termes generals, els comptes incorporen novetats metodològiques que els lliguen amb els Objectius de Desenvolupament Sostenible de l’Agenda 2030 de les Nacions Unides i es regeixen per un sistema d’indicadors de benestar i de progrés socials a l’hora d’orientar les polítiques públiques. Equilibri pressupostari Els comptes compleixen l’equilibri pressupostari exigit per Madrid perquè no hi hagi dèficit. Ara bé, Aragonès ha criticat que durant els últims anys les polítiques de compliment del dèficit i del deute del govern espanyol hagin estat molt més exigents amb la Generalitat que amb el propi estat. ‘Treballarem per a flexibilitzar això però ens toca ser rigorosos’, ha defensat Aragonès, convençut que un dèficit del 0% no és sostenible amb les previsions d’increment de la despesa i pressupostos expansius. La Generalitat pagarà enguany uns 800 milions en interessos del deute. Aragonès també ha recordat que Catalunya pateix un dèficit fiscal crònic que impedeix que tingui ‘uns serveis públics encara millors’. ‘L’únic pressupost que em satisfaria és el d’una Catalunya indepent que s’equipari en termes fiscals als pressupostos més avançats d’Europa’, hi ha afegit. L’acord en matèria d’ingressos que ja van anunciar al desembre hauria de permetre incrementar la recaptació en 543 milions d’euros anuals, amb un impacte per a enguany de 171 milions més. El pacte implicava una modificació de l’IRPF perquè sigui més progressiu, amb mesures com l’augment d’un 10% el mínim exempt del contribuent per a les rendes més baixes, o la reforma dels trams més alts de l’escala perquè les rendes de 90.000 euros tinguin un tipus marginal del 23,5%. També es modifica l’impost de successions per recaptar uns 190 milions anuals més i s’implementaran nous impostos, com el que grava l’emissió de diòxid de carboni dels vehicles de tracció mecànica o el que afectarà la producció, l’emmagatzematge i la distribució de l’energia.

Summary: Acord pressupostari amb els comuns: 3.000 milions més de despesa