Mireya Andrade visita Barcelona convidada per la Fira Literal, on ha parlat amb l’eurodiputat Javier Couso sobre la seva militància guerrillera a les FARC-EP i de la seva feina com a negociadora de l’acord de pau que ha d’acabar la guerra contra el govern de Colòmbia, una de les confrontacions armades més llargues de la història. Colòmbia és un estat controlat per una petita elit de famílies que s’alternen lampedusianament en el poder. La participació política i la propietat de la terra són l’origen de la violència històrica que sofreix el país. La guerra que potser tot just acaba, va començar els anys seixanta, quan el govern del Front Nacional decideix d’anihilar les colònies autogestionades de camperols desterrats, que considera repúbliques independents i un germen comunista. Amb el suport dels Estats Units, el 18 de maig de 1964, León Valencia envia setze mil soldats amb napalm i armes químiques a exterminar quaranta-vuit pagesos armats precàriament. Passada l’ofensiva, els supervivents enterren els seus, es declaren revolucionaris i s’alcen en armes. És el naixement de les FARC a Marquetalia. Dues dècades més tard, la Mireya es deia María Lucelly Urbano, tenia vint anys i era candidata de la Unión Patriòtica a les primeres eleccions municipals colombianes. En poc temps, entre tres i quatre mil membres de la UP van ser segrestats, torturats i assassinats. Tenia tres opcions: esperar que la matessin, exiliar-se o unir-se als marquetalians. La seva mare, comunista i analfabeta, va acompanyar-la a trobar-los. Després de vint-i-cinc anys a la selva, va incorporar-se a les negociacions de l’Havana entre la guerrilla i el govern de Colòmbia que van concloure amb un acord de pau i avui, amb les FARC desarmades i convertides en partit, malda per integrar-se a la política formal del país. —L’acord de pau amb l’estat colombià és el que les FARC van aconseguir guanyar al govern en benefici propi? —No, és clar que no. Gran part dels Acords de l’Havana tenen a veure amb el benestar de la majoria del poble colombià. El que hem cercat nosaltres, els ex-combatents, correspon a menys del 5% del text. La reforma rural, la participació política o la substitució de cultius il·lícits afavoreix tot el poble colombià. Volem desenvolupament per al nostre país. Això que afecta els ex-combatents és una petita part que alguns han volgut emfasitzar, i que, al damunt, no han implementat. —En què beneficien al conjunt de la societat, doncs? —Principalment, amb els acords cerquem de tancar la bretxa entre el camp i la ciutat. Donant suport al camp tindrem el control de la riquesa agropecuària i la viabilitat de l’autosuficiència del país. Sempre ha estat un dels nostres objectius principals, que el camp sigui la base perquè Colòmbia pugui produir allò que consumeix i no quedar a mercè de tercers països. —Parlem d’un país que és dues vegades més gran que França amb només la meitat de població, però en el qual la terra és de molt poques famílies. —Això mateix. I malgrat que els acords especifiquen que s’entregaran deu milions d’hectàrees de terra als qui de debò la treballen, no hi ha una projecció del govern per a complir el seu compromís. La gent està a punt per rebre la terra, però, la propietat, encara la controlen molt poques persones i no la volen desconcentrar ni que sigui pel desenvolupament del país. —Després de la independència fa dos segles, els latifundis van continuar i l’elit blanca d’origen espanyol va mantenir-se en el poder. —I encara s’hi manté! No ha existit possibilitat de fer-hi cap reforma agrària ni electoral, que eren dues de les nostres propostes. Volem millorar les normes electorals per poder participar en política, però hem de fer-ho amb les que ja són establertes. —L’acord que acabava una guerra de mig segle es va sotmetre a plebiscit i la majoria el va rebutjar. —Això està molt relacionat amb el control de la informació i amb la por que van dirigir la dreta i la ultradreta cap a la població. El missatge va ser que amb el ‘sí’ aniríem cap a la veneçuelització de Colòmbia, espantaven amb el castrochavisme. O sigui, que Colòmbia seria Cuba i Veneçuela tot alhora. Amb el que van fer més por va ser amb l’amenaça que el suport al procés prendria recursos socials per donar-los als ex-combatents. Això no és així, però va espantar molta gent, que al final va rebutjar la pau. —I això va obligar a modificar l’acord. —Quan guanya el ‘no’ tornem a dialogar i en cal replantejar alguns aspectes, però vam poder-ho superar i vam prosseguir amb el desplaçament de combatents a les zones específiques per deixar-hi les armes i començar la reincorporació. El que s’ha cercat, es cerca, i pel qual en aquest moment continuem en la brega, és per millorar la vida de tot el poble colombià. —El juny passat les FARC van deixar les armes i a l’agost van abandonar del tot l’activitat militar. Amb quines expectatives? —Vam determinar que ens constituiríem en partit polític per lluitar pel poder en igualtat de condicions amb els altres partits. Però en realitat, la situació és que nosaltres com a partit no tenim les mateixes condicions polítiques, econòmiques ni socials. Tot just el desembre vàrem tenir la personalitat jurídica que ens permetia concórrer a les eleccions pel Senat i la Cambra de Representants, però només faltaven tres mesos per preparar-les, quan els altres partits ja feia anys que s’hi organitzaven. I això té molt a veure amb els resultats que van donar. Hi ha crítiques que diuen que són baixos, però no hem tingut el recolzament ni la seguretat jurídica, política ni econòmica per fer la feina. —Tot i així, són resultats descoratjadors. —En gran part, això passa per influència dels mitjans de comunicació. Com ara faig un cop d’ull per aquí i veig que només arriben les notícies de determinats mitjans, no de tots i encara menys dels alternatius. Costa molt que la gent tingui accés a una visió global de tot el que passa. —La fi del conflicte armat més llarg de l’hemisferi es va anunciar com un raig d’esperança pel món: la conclusió de la batalla de les armes havia d’iniciar el debat d’idees. Ha estat així? —No, no, no. No ha existit la possibilitat de fer-ho perquè ens ha negat de poder debatre-ho amb seguretat física. Els dirigents socials i la nostra gent viuen una situació d’inseguretat a tot el país. Des de la signatura dels acords, ja en van assassinats més de dos-cents setanta dels nostres. Només des de principi d’any, més de seixanta-quatre morts entre ex-combatents i familiars, a banda les amenaces diàries contra dirigents socials i de drets humans. Les garanties polítiques, jurídiques i de seguretat encara no s’han establert i això ens fa témer que passi com amb la Unió Patriòtica, que alguns de nosaltres ja vam patir. —Durant el primer congrés del nou partit, el seu dirigent Timoleón Jiménez va afirmar: ‘Res no és fàcil, molt menys en l’activitat revolucionària. El règim i el sistema no són fets per a nosaltres’. La no-implementació de l’acord de pau és la resistència de l’establiment a la vostra reincorporació i al canvi? —Sí, ho vivim així. Jo he estat treballant en el mecanisme de seguiment, observant com s’apliquen els acords, principalment allà on s’han destinat els nostres companys en diverses zones del país, i no hi ha garanties de compliment ni la disposició del govern a donar-les perquè la gent pugui dir: ‘es compleixen i volem treballar-hi’. Sabem que no és fàcil, que no serà fàcil, que no ho ha estat mai, però continuarem fent tots els esforços per aconseguir que aquests acords aconsegueixin veure la llum i canviïn el conflicte armat per una pau estable i duradora. —Hi heu trobat més obstacles? —Ara també es parla molt de situacions que presenta el Fiscal General. Plantegen un seguit d’acusacions contra la nostra organització que amb el temps es demostra que no són certes, però el mal ja l’han fet. Rebem una campanya d’atacs. L’últim cas és el d’en Jesús Santrich, a qui han acusat sense proves i han detingut il·legalment. Més de sis-cents presos amnistiats segueixen a la presó i alguns altres companys i companyes tenen ordres de captura del Departament d’Estat dels Estats Units, amb recompensa, o bé figuren a la llista Clinton. Tot i que els Estats Units ens han demostrat que són favorables al procés de pau, no han destacat per ajudar que la nostra reincorporació tingui més garanties de ser efectiva. —Ara que mencioneu els Estats Units, veiem una forta ofensiva contra les democràcies d’esquerra a l’Amèrica Llatina. Com es viu a Colòmbia? —Just aquest mes tenim eleccions presidencials. Hi ha una amalgama de candidats força àmplia: en tenim d’esquerra, de centre, de dreta i d’ultradreta. Molts compromesos amb la pau. Alguns amb posicions com les del senyor Humberto de la Calle  que s’han de prendre molt seriosament, sobre com s’ha de donar suport al procés de pau i complir el que va acordar-se. O també hi ha qui vol canviar l’acord completament, invalidar-lo i empresonar tots els ex-combatents. El 27 de maig es definirà com sortiran les apostes a la Presidència de la República, i d’això depèn el futur del procés de pau. —Vosaltres vau presentar Rodrigo Londoño  a la presidència i Imelda Daza de vice-presidenta, però en van retirar la candidatura. —Perquè les garanties de seguretat i de finances no van donar-se. Els atacs contra el camarada Timo, el nostre candidat presidencial, van ser molt forts. I financerament tampoc no vam tenir les garanties que haguéssim hagut de tenir com a partit acabat de constituir i amb personalitat jurídica. —El 1988, com a candidata de la Unió Patriòtica, Imelda Daza ja va haver d’exiliar-se a causa de l’extermini dels integrants de la coalició. És possible que es repeteixi la història? —Aquest és un dels grans temors. Jo mateixa vaig ser escollida regidora per la Unió Patriòtica en les primeres eleccions d’alcaldes i regidors aquell any. Era molt jove, vint anys. En aquella època, durant la massacre de dirigents de la UP, molts de nosaltres vam haver de triar entre l’exili i el camí de les FARC. En el meu cas, van desaparèixer el meu company, van amenaçar la meva gent, i vaig anar-me’n amb les FARC. Ara veiem que això comença a repetir-se i estem molt preocupats. A l’occident de Colòmbia hi ha moltes amenaces contra els activistes dels drets socials i del medi ambient, contra els ex-combatents i, en general, contra tothom qui s’esforça per tirar les comunitats endavant. Als acords, hi exigim la lluita contra el paramilitarisme i que es castigui els qui l’instiguen, perquè els civils i la gent del poder que van incitar-lo no han estat cridats a explicar la veritat de què va passar, i ara estem igual. —Un dels temes que preocupa més en aquestes eleccions és la corrupció. —Aquesta va ser una de les banderes de la nostra campanya. Cada dos per tres esclata un nou escàndol de corrupció i és molt trist per a la societat que els calers que haurien de ser pel benefici comú continuïn a les butxaques dels quatre de sempre. Als acords també es contempla la lluita contra la corrupció, però la Cort Constitucional no n’ha avalat les mesures i tot està parat perquè no hi ha la voluntat política per desenvolupar-les. —El tràfic de droga és una altra de les qüestions importants. —Sabem que el narcotràfic contamina tota la societat colombiana, de les classes més altes als estrats inferiors. Nosaltres plantegem la substitució de cultius il·lícits per uns altres amb els quals els camperols puguin guanyar-se la vida, i no l’eradicació que planteja el govern, que nega la possibilitat que la gent cerqui un desenvolupament diferent amb cultius alternatius. Cal atacar la indústria del narcotràfic, però no els qui sembren la mata, que ho fan perquè no tenen cap altra manera de sobreviure. —Jesús Santrich, un dels representants de les FARC a l’Havana, fa un mes va ser detingut acusat de narcotràfic. —Això és un cop molt fort al procés de pau. Santrich porta trenta tres dies detingut il·legalment i en vaga de fam, i amb aquesta situació s’obren dues possibilitats que per nosaltres no són viables: que mori d’inanició a causa de la vaga de fam o que el lliurin als Estats Units. Però la captura és il·legal. Això que li han fet és un muntatge i estem molt preocupats per la seva salut. De la seva vida, en depèn el procés de pau. Els ex-combatents estem molt pendents de la situació de Santrich. —No podem pensar que els problemes de finançament per la no-implementació han menat a la situació actual de Santrich? —No, de cap manera. No hi té res a veure. Santrich s’ha caracteritzat per parlar clar de les coses bones i dolentes que han anat passant durant el procés, i s’ha convertir en la xina a la sabata de molts polítics. És dels qui diu: ‘vostè no ens ha complert’, ‘vostè ens va enganyar’, ‘la institució no ha fet això o allò’. S’ha convertit en algú a qui volen treure del mig. —A causa d’això, Iván Márquez, un altre dirigent i negociador de les FARC molt pròxim a Santrich, ha renunciat a prendre possessió com a senador i se n’ha anat a la selva. Fins fa poc encara instava a membres de la dissidència com Gentil Duarte a desarmar-se i integrar-se al procés de pau. Podria ser que passés la cosa contrària i finalment fos ell qui s’integrés a la dissidència? —La posició de les FARC és la de no tornar a les armes. Els qui vam estar en les negociacions de pau, entre els quals el camarada Iván, no estem en la disposició de prendre les armes de nou. La seva situació és de prudència davant d’aquests muntatges, que fan témer que poden ser capturats en qualsevol moment. —Precisament l’Iván va dir: ‘units serem forts i ens respectaran, dividits i isolats desapareixerem’. La seva situació deu generar molta intranquil·litat a la guerrillerada. —Sí, hi ha molta por. I hi cal afegir que el blocatge de la implementació fa més atractives les ofertes dels grups il·lícits als territoris perquè els nois i noies que van lluitar en el conflicte s’hi uneixin. Això ho complica molt. És una situació difícil, però no significa que no continuem amb determinació, com durant la confrontació armada, de posar la nostra pròpia vida a disposició de la pau. La pau és necessària, no només per a Colòmbia i l’Amèrica Llatina, sinó per al món. El nostre país té moltíssim a donar al món, i la pau és una de les necessitats més grans. —Hi ha aspectes positius o mecanismes que funcionin bé en la reincorporació? —Sí, amb la reincorporació, la gent pot retrobar-se amb la família i els amics. I estem treballant en la recerca de persones desaparegudes. D’acord amb el govern, la Creu Roja Internacional i l’Institut Nacional de Medicina Legal, des del 2015 que cerquem els cossos de les persones que durant el conflicte no van ser entregats a les famílies. Ara, que la situació de confrontació ha disminuït, treballem per entregar els cossos als seus estimats perquè puguin donar-los cristiana sepultura. És un treball ardu. —Què demaneu a la comunitat internacional? —El suport perquè aquest procés de pau pugui fer-se amb seguretat. Hi ha més morts ara que durant el final de la confrontació armada. Això ja ho hem viscut en els altres processos de pau a Colòmbia i ens fa por que la història no es repeteixi. Demanem a la comunitat internacional que doni suport al procés, que en faci seguiment i que ens ajudi a implementar-ne els acords, perquè Colòmbia té molt a donar al món. Com he dit, la pau és una necessitat per a l’Amèrica Llatina i per al món, però sobretot per al poble colombià, que ha estat en guerra durant més de cinquanta anys. —Fa uns mesos, en Timochenko va concloure el discurs d’instal·lació del congrés del nou partit dient: ‘una feina preciosa ens espera’. —Està essent molt àrdua, dura. No ha deixat de ser bonica perquè hem decidit de donar la nostra vida perquè la de la gent sigui millor. És una tasca difícil, però no deixa de ser preciosa. Continuem lluitant per aconseguir millors condicions de vida, que ens mereixem. I per més difícil que sigui, és bonic. —Què em podeu dir de Catalunya? —Estem coneixent una mica de la història d’aquest poble que sempre ha recolzat la pau i que sempre ha tingut en compte el procés de pau a Colòmbia i li ha donat suport. Ara Catalunya pren el camí de l’autodeterminació mentre espera poder prendre una decisió sobre el seu futur com a país independent i com vol relacionar-se amb el món essent responsable de les seves pròpies definicions. —És molt difícil d’enfrontar un estat fort que intenta suprimir qualsevol situació que se surti d’allò establert. —Nosaltres ho vivim cada dia. Sigui pel motiu que sigui, rebem l’atac sempre. Però, al cap i a la fi, és la determinació del poble la que pren una nova ruta i defineix què ha de passar. És el poble qui defineix.

Summary: Mireya Andrade: ‘Colòmbia té moltes coses per a donar al món i la pau és una de les més grans’


IrsiCaixa, el Barcelona Supercomputing Center (BSC) i el Centre de Recerca en Sanitat Animal (IRTA-CReSA) han unit esforços per investigar conjuntament fàrmacs per combatre el coronavirus i també un vaccí, amb finançament públic i privat. Així ho ha explicat el doctor en Bioquímica Julià Blanco, que lidera el grup de Virologia i Immunologia Cel·lular d’IrsiCaixa, situat al recinte sanitari de l’Hospital Germans Trias i Pujol, de Badalona (Barcelonès). El Barcelona Supercomputing Center aplicarà la bioinformàtica per deduir com ha de ser un fàrmac capaç de neutralitzar el coronavirus, mentre que a l’IrsiCaixa ja es treballa en dissenyar anticossos a partir de les investigacions del BSC. A l’IRTA-CReSA, que té la seu a la Universitat Autònoma de Barcelona, a Bellaterra (Vallès Occidental), han d’assumir els assajos en animals. De fet, científics del programa de sanitat animal de l’Institut de Recerca i Tecnologia Agroalimentàries (IRTA) treballen des de fa anys amb els coronavirus zoonòtics, en concret amb el coronavirus del MERS (sigles en anglès del Middle East respiratory síndrome, Síndrome Respiratòria de l’Orient Mitjà ). El vaccí del coronavirus també se cerca a Bellaterra ‘Per a cada malaltia s’usen animals diferents per experimentar, però amb el COVID-19 encara no sabem quin és el seu origen, per això desconeixem quin model animal es podrà usar’, ha explicat Blanco, que ha apuntat a porcs, pollastres, civet (una espècie de fura) i fins i tot amb un model de ratolí humanitzat (modificats genèticament) com a possibles models per poder investigar. Aquest consorci català dels tres citats centres de recerca es vol ampliar amb altres institucions de científics de Marsella (França) i Munic (Alemanya), que també busquen col·laboracions als seus països i en altres europeus, ha indicat Blanco. Els recursos econòmics per afrontar una gran investigació com aquesta s’han trobat, per al vaccí, a la multinacional catalana Grifols, i per als fàrmacs és previst de presentar el seu projecte a una convocatòria de la Iniciativa de Medicaments Innovadors de la Comissió Europea. Blanco ha considerat que d’aquí a uns tres mesos podrien disposar de fàrmacs, que hauran de passar els controls establerts perquè siguin segurs abans de la seva administració a persones. Per tirar endavant aquesta investigació, Blanco ha assenyalat que ‘necessitarem més mans’, més científics a les tres institucions, en un nombre que de moment no s’ha concretat. ‘La nostra estratègia a IrsiCaixa és intentar recuperar el talent que ha hagut d’emigrar’, ha precisat, per això no es descarta que s’opti per reclamar investigadors catalans que han hagut de marxar de Catalunya en els últims anys davant la falta d’oportunitats.

Summary: Triple aliança catalana per a crear fàrmacs i el vaccí contra el coronavirus


Més d’un milió de persones han sortit al carrer de manera pacífica i espontània a la plaça Itàlia de Santiago després d’una setmana de protestes i aldarulls contra el govern de Sebastián Piñera. Aquesta marxa, batejada per la ‘Marxa més gran de Xile’, s’ha convertit en la més multitudinària d’ençà del retorn de la democràcia, segons que ha recollit La Tercera. Y dijo Salvador Allende: “Mucho más temprano que tarde de nuevo abrirán las grandes alamedas por donde pase el hombre libre…” y hoy en Santiago las alamedas se han abierto y mujeres y hombres libres las recorren en #LaMarchaMasGrandeDeChile Viva Chile! pic.twitter.com/vhtcBf5qQ6 — epigmenio ibarra (@epigmenioibarra) October 25, 2019 Les protestes van esclatar la setmana passada a causa de la quarta pujada del preu del bitllet de metro en pocs mesos, però van créixer de pressa fins a denunciar la desigualtat social. Unes dinou persones han mort i n’han detingut centenars. L’Institut Nacional de Drets Humans (INDH) ha rebut denúncies per abusos com ara tortures i vexacions i l’oficina de l’Alta Comissionada de Nacions Unides per als Drets Humans –l’ex-presidenta xilena Michelle Bachelet– ha anunciat que enviarà dues persones al país per a investigar aquests fets. L’INDH ha actualitzat les xifres de ferits hospitalitzats, detinguts i accions judicials empreses en les protestes. Ja hi ha 997 ferits, 413 per armes de foc i 24 per balins; els detinguts ja en són 3.162 i s’han emprès un total de 80 accions judicials, de les quals 15 constitueixen querelles per violència sexual, que inclouen amenaces de violació i tocaments. L’última va ser presentada ahir contra els Carabiners per un delicte de tortura sexual contra el jove Pedro Aguirre Cerda. L’acció legal considera també l’agreujant de discriminació perquè Aguirre és homosexual. D’entrada Piñera va respondre a les protestes declarant l’estat d’emergència i tocs de queda –que ha mantingut–, però després va demanar perdó per la seva ‘falta de visió’ i va anunciar un paquet de mesures per a reduir les diferències entre xilens, però les manifestacions continuen. Santiago, Chile Over 1 million people take the streets to protest against government corruption, economic inequality, and Injustice. THERE IS A GLOBAL REVOLUTION HAPPENING May the victory be with the people of Chile! Standing in solidarity ✊🏾 pic.twitter.com/WVpLPrNXE8 — StanceGrounded (@_SJPeace_) October 26, 2019 Durant la marxa, alguns manifestants han encès barricades i s’han incendiat els accessos al metro. Prèviament els Carabiners havien fet ús de gasos lacrimògens en alguns punts per a enfrontar-se a grups d’encaputxats.

Summary: Més d’un milió de persones es manifesten a Santiago després d’una setmana de protestes


BARCELONA, 13 (EUROPA PRESS) La diputada de JxSí i exconsellera Irene Rigau ha constatat aquest dijous que només hi ha membres del PDeCAT condemnats pel procés sobiranista, i ha apel·lat a la necessitat que el Govern sigui “únic i solidari”. En declaracions a Rac1 recollides per Europa Press, ha dit que “els que han tingut un impacte judicial fins al moment són tots del PDeCAT”, però en canvi en el Govern també hi ha consellers d’ERC i independents. “Veig normal que no tot ha de recaure en el PDeCAT”, tenint en compte que el Govern arribarà fins al final per celebrar el referèndum anunciat per a l’1 d’octubre i haurà d’aguantar constants atacs de l’Estat, ha dit. Ha defensat que és lògic que el president de la Generalitat, Carles Puigdemont, es plantegi en qui recaurà l’organització del referèndum, després de constatar que l’Estat s’ha querellat ara contra la consellera de Governació, Meritxell Borràs (PDeCAT), pel procés d’homologació d’empreses que fabriquen urnes. “Que la consellera Borràs hagi quedat empaperada i la sensació que només rep el PDeCAT pot haver generat alguns comentaris o sensacions”, ha destacat Rigau, que ha estat inhabilitada 18 mesos i condemnada amb una multa per l’organització de la consulta del 9 de novembre del 2014, per la qual també han estat condemnats l’expresident Artur Mas i els exconsellers Joana Ortega i Francesc Homs. A més, el Tribunal de Comptes estudia demanar-los possibles responsabilitats econòmiques, i Rigau ha destacat que molta gent li ha traslladat que l’ajudarà i que, “si ho hagués sabut, s’haurien previst coses”. “Estic tranquil·la, cosa no vol dir que no estigui preocupada i impactada”, ha dit, i ha precisat que no comparteix la por pel seu patrimoni que va expressar l’exconseller Jordi Baiget, que va ser posteriorment cessat.

Summary: Rigau diu que només hi ha membres del PDECat condemnats i demana solidaritat al govern


Els tres jutges de la sala penal del tribunal de Slesvig-Holstein han tornat a refusar l’extradició de Carles Puigdemont per rebel·lió. Ja ho van fer el 5 d’abril proppassat, quan, a més, van deixar en llibertat amb mesures cautelars el president català. Però aquest segon revés ‘és encara més gran per al jutge Pablo Llarena’, segons l’afirmació que fa el setmanari Der Spiegel en la notícia en què explica els detalls del veredicte del tribunal. Aquest mitjà alemany, un dels més prestigiosos, dóna pràcticament per denegada l’extradició de Puigdemont, perquè després de totes les noves dades enviades per la justícia espanyola a l’alemanya no hi ha cap prova que el president cometés rebel·lió. ‘Els qui acusen Carles Puigdemont difícilment haurien pogut rebre un menysteniment més clar en la seva segona temptativa’, comença dient Der Spiegel, que continua amb aquesta contundència: ‘Per al fiscal i, sobretot, per al Tribunal Suprem espanyol, és una derrota més gran que no pot semblar en un principi.’ I ho explica així: ‘El veredicte d’avui mostra que totes les proves addicionals, documents i vídeos contra Puigdemont que el jutge Pablo Llarena va enviar fa sis setmanes no han impressionat els jutges de Slesvig.’ Després del revés del 5 d’abril a Pablo Llarena, el jutge del Suprem ha insistit a enviar ‘més proves’ per mirar de demostrar que Puigdemont va ser responsable d’un alçament violent. Però els jutges alemanys ni ho van veure en una primera instància ni tampoc ho han vist ara. ‘Diuen els jutges al fiscal que no hi ha hagut canvis significatius ni en els procediments, ni en relació amb els fets, ni en la tipificació legal. La decisió del 5 d’abril roman inalterable.’ Tres vídeos que no han convençut el tribunal Afegeix que els tres vídeos de Llarena per a incriminar Puigdemont no han servit de res. ‘L’extradició per rebel·lió violenta o l’equivalent alemany d’alta traïció queda fora per al tribunal . Els fiscals ho havien demanat una altra vegada i havien provat de substanciar l’acusació amb tres vídeos. Un dels vídeos mostra com, el dia del referèndum prohibit, membres de la policia catalana es van oposar breument a les forces de seguretat espanyoles que volien carregar contra la multitud. Els altres dos films mostren com els agents de la policia espanyola són atacats per manifestants amb tanques i una cadira. D’acord amb la fiscalia, els vídeos són per a demostrar l’ús massiu de la força per part dels simpatitzants del moviment independentista. Puigdemont no s’hi pot veure, allà. Ell sempre ha fet crides contra la violència.’ Diu Der Spiegel que els jutges de Slesvig ‘no pensen que Puigdemont sigui un home violent’. ‘Això significa que si el jutge Llarena no presenta a última hora noves proves serioses sobre la implicació de Puigdemont en actes de violència, Alemanya no l’extradirà pas per rebel·lió. El càrrec principal, que implica fins a 25 anys de presó, probablement pot ser història.’ No únicament això: el tribunal expressa també dubtes sobre l’acusació de malversació. ‘El material addicional aportat per les autoritats espanyoles com a prova és contradictori.’ Tot amb tot, la decisió final sobre l’extradició encara no s’ha pres. Això podria acabar passant aquesta setmana, tenint en compte que divendres s’hauran exhaurit els seixanta dies per a decidir sobre l’extradició, tret que el tribunal decideixi d’allargar-ho trenta dies més per la complexitat del procediment. Acaba dient Der Spiegel que la defensa de Puigdemont tindrà ‘uns bons arguments’ per a demanar que no sigui extradit.

Summary: La premsa alemanya avisa ‘d’una derrota encara més gran’ per al jutge Llarena


Clownia, el festival somniat pel grup Txarango, ha tancat la celebració més internacional del seu festival amb èxit de públic. Ja fa setmanes que es van exhaurir les 4.500 entrades que hi havia a la venta per gaudir dels grans grups de l’escena catalana, com els mateixos Txarango, Els Catarres o Roba Estesa, i propostes internacionals, com els australians The Cat Empire, els alemanys Bukahara o els colombians Doctor Krápula. Un dels concerts més especials va ser el dels mateixos Txarango que van pujar a l’escenari els seus amics. ‘Teníem ganes de celebrar els cinc anys i no havíem desvetllat qui hi hauria, va ser únic i especial perquè a quasi cada cançó van sortir col·laboracions’, ha explicat. Una de les més emotives va ser la de l’Ahmed i la seva família. Són refugiats del Kurdistan siri i els vam conèixer fa dos anys, quan vam anar als camps de Grècia. Ara són a Alemanya i el grup els va convidar per cantar plegats la cançó ‘Resiste y grita’. EKO Camp resiste,resiste la vida.Si te quieren callarcanta con rebeldía. I aqui estaven!! Cantant amb nosaltres @txarango! Open the borders! #MomentsClownia #Clownia #clowniafestival #Clownia5anys pic.twitter.com/tA9HzCa8nM — Beltri (@gemmabeltra) June 30, 2018 També han tingut molt bona acollida la programació gratuïta i l’aposta per atraure públic familiar amb propostes diürnes de concerts, teatre i circ. Sergi Carbonell ha subratllat que un dels trets diferencials del festival és l’Espai Consciència, on proposen xerrades, taules rodones i tallers per generar pensament crític i superar prejudicis. Aquest any, ha girat entorn a l’antifeixisme.

Summary: El moment més emotiu del festival Clownia


La Fundació Lluita contra la Sida ha començat una campanya per a recaptar fons per a la recerca contra el coronavirus 2019. L’entitat ja ha recollit 30.000 euros per als projectes d’investigació encapçalats per Oriol Mitjà, metge i investigador de la fundació i de l’Hospital Germans Trias i Pujol. Amb el lema ‘Jo em corono’, la campanya ja ha aconseguit més de 700 donacions i la col·laboració de diverses personatges coneguts. La recerca se centra en el tractament precoç del coronavirus i la prevenció, amb l’objectiu de reduir la transmissió comunitària i frenar l’epidèmia. Els investigadors també col·laboren amb l’IrsiCaixa, el Barcelona Supercomputing Center i l’IRTA-CReSA per desenvolupar un vaccí. Podeu col·laborar-hi ací. L’assaig clínic català per a combatre el coronavirus començarà immediatament amb 195 infectats La campanya té el suport dels actors Candela Peña, Natalia Sánchez, els germans Marc i Aina Clotet, Alejo Sauras i Nausicaa Bonnín, i d’esportistes com Rudy Fernández. Tota la informació sobre el Coronavirus, minut a minut En l’estudi iniciat aquesta setmana, en el qual també col·laboren el Departament de Salut, l’Institut Català de la Salut i diversos laboratoris farmacèutics, hi participaran prop de 3.000 persones entre casos positius i contactes. Als contagiats se’ls administrarà un antiviral habitual contra el VIH per a reduir la quantitat de virus a la sang i, per tant, la capacitat de transmetre el virus. Per altra banda, les persones que hi hagin estat en contacte, se’ls donarà com a tractament profilàctic un fàrmac utilitzat per a prevenir la malària. Paral·lelament, el Servei de Malalties Infeccioses de l’Hospital Germans Trias, la Fundació Lluita Contra la Sida i l’Institut de Recerca de la Sida IrsiCaixa, tots tres encapçalats pel doctor Bonaventura Clotet, treballen per desenvolupar vaccins que permetin una solució a llarg termini i, d’aquesta manera, evitar nous brots de la malaltia. Coronavirus: per què rentar-se les mans amb aigua i sabó és tan eficaç? Consells per als qui hagin d’aïllar-se pel coronavirus i per als familiars

Summary: Una campanya recapta fons per a la recerca contra el coronavirus amb el lema ‘Jo em corono’


Els equips negociadors de PSOE i Unides Podem es tornaran a reunir avui a les 11.00 hores en el congrés espanyol amb l’objectiu de desblocar la investidura de Pedro Sánchez. Els socialistes pretenen que Unides Podem accepti un acord programàtic i alguns càrrecs en institucions de l’estat espanyol fora del consell de ministres, mentre que la formació de Pablo Iglesias manté l’exigència de formar un govern de coalició. Es tracta de la segona reunió entre els dos equips negociadors després després de la primera de dijous passat. Les representants del PSOE tornen a ser la vice-presidenta en funcions, Carmen Calvo; la portaveu parlamentària, Adriana Lastra; i la ministra d’Hisenda en funcions, María Jesús Montero. Els socialistes consideren que donar entrada a ministres d’Unides Podem a l’executiu seria un focus d’inestabilitat, especialment per la divergència sobre la sentència del Tribunal Suprem espanyol contra els dirigents independentistes. ‘Continuem pensant que, si reprenem la negociació on la deixem al juliol, l’acord és qüestió d’hores’, va dir ahir el secretari d’acció de govern de Podem, Pablo Echenique. L’oferta del PSOE consistia en una vice-presidència social i tres ministeris, Habitatge, Igualtat i Sanitat, però de moment els socialistes l’han retirada. El PSOE i Unides Podem han d’arribar a un acord abans del 23 de setembre per a evitar la dissolució de les corts espanyoles i la convocatòria automàtica d’eleccions pel 10 de novembre. Serien les quartes eleccions espanyoles en quatre anys i el govern de Sánchez romandria en funcions. Això, de retruc, afecta les finances de les comunitats autònomes, pendents de cobrar les bestretes i les liquidacions de l’IVA del sistema de finançament. Sánchez té garanties les abstencions d’ERC i del PNB en una nova sessió d’investidura. Ambdós partits han expressat la voluntat de no blocar la formació de govern si el PSOE arriba a un acord amb Unides Podem, que ha criticat els republicans per haver donat ‘un xec en blanc’ als socialistes i haver afeblit la posició negociaciodora de Podem.

Summary: El PSOE i Unides Podem intenten salvar la legislatura amb una negociació in extremis


La Comissió Europea retreu a l’estat espanyol no haver fet cap progrés per a garantir la sostenibilitat del sistema de pensions. Aquesta és una de les conclusions del paquet d’hivern del Semestre Europeu, l’informe de l’executiu europeu que avalua les economies dels estats membres. En el seu informe, la Comissió torna a advertir a l’estat espanyol pels desequilibris en deute públic i privat i dèficit públic i hi veu ‘vulnerabilitats relacionades amb l’elevat deute privat, governamental i exterior’. La Comissió també alerta a Espanya que no ha fet cap progrés per reforçar el marc fiscal i que només ha fet algun progrés per millorar l’eficiència energètica i la capacitat dels serveis d’ocupació i socials. Pel que fa a les pensions, la Comissió avisa que vincular-les a la inflació farà que augmenti la despesa en aquest àmbit sobre el 4% del PIB l’any 2050. En aquest sentit, Brussel·les adverteix que calen compensacions per a garantir la sostenibilitat del sistema de pensions a llarg termini tenint en compte l’envelliment de la població i l’elevat deute. ‘Hi ha el risc que es beneficiï els pensionistes d’ara a esquenes de les generacions futures’, indica l’informe. Brussel·les manté sota vigilància l’estat espanyol i dotze estats més pels desequilibris econòmics. Malgrat ‘les condicions econòmiques i financeres favorables dels últims anys’, Brussel·les apunta que ni l’estat espanyol, ni Itàlia, ni l’estat francès ni Bèlgica han disminuït els índexs d’endeutament. La Comissió apunta que el deute públic i privat continua sent massa elevat, així com la desocupació. ‘L’ampli ús de contractes temporals afecta la productivitat i provoca desigualtat i pobresa en el treball’, indica l’informe, que també afegeix que la productivitat en el treball ha estat relativament dèbil en els últims anys. Sobre les diferències territorials, la Comissió constata que la majoria de les comunitats autònomes estan per sota de l’índex de competitivitat de la UE i que no hi ha hagut diferències substantives respecte al 2016. ‘Les regions espanyoles tenen bona puntuació en serveis sanitaris, però tenen una gran escletxa respecte a la mitjana europea principalment en termes d’eficiència del mercat de treball, educació superior i aprenentatge al llarg de la vida’, apunta l’informe. D’altra banda, la Comissió alerta que Espanya és un dels estats més exposats al canvi climàtic. ‘La localització geogràfica i topogràfica fa que Espanya sigui particularment vulnerable als efectes del canvi climàtic’, apunta l’informe, que també assenyala que Espanya és ‘un dels estats de la Unió Europea que es poden beneficiar més dels guanys d’ocupació que sorgeixen de l’acció climàtica’.

Summary: Brussel·les retreu a l’estat espanyol no haver fet cap progrés per a garantir la sostenibilitat de les pensions


BRUSSEL·LES/VALÈNCIA, 17 (EUROPA PRESS) La Comissió Europea ha anunciat este dijous que portarà Espanya davant del Tribunal de Justícia de la Unió Europea (TJUE) per incomplir les normes en matèria de recollida i tractament d’aigües residuals en 17 punts urbans del país malgrat existir una sentència anterior que l’obliga a això, pel que defensarà que se li impose una multa d’almenys 46,5 milions d’euros. “La falta d’un nivell adequat de recollida i tractament de les aigües residuals planteja riscos significatius per a la salut humana, les aigües interiors i l’entorn marí”, ha advertit l’executiu comunitari en anunciar la seua decisió. Les autoritats autonòmiques han de garantir que les aigües residuals urbanes són “degudament recollides i tractades”, una cosa que seguix sense ocórrer en 17 ciutadans o nuclis urbanitzats a Andalusia, Astúries, Galícia, la Comunitat Valenciana i Canàries, el que planteja “riscos greus” per a 1.400.000 persones. Brussel·les ja va portar en el passat Espanya davant del tribunal amb seu a Luxemburg per esta situació, i una sentència de 2011 que es va pronunciar en contra de les autoritats espanyoles i ha apuntat deficiències en 37 punts urbans, malgrat que el termini per a aplicar la normativa va expirar el desembre de 2000. “Cinc anys més tard, la qüestió seguix sense tindre solució en 17 d’estos llocs”, ha criticat l’executiu comunitari, que proposa una sanció a tant alçat de 46,5 milions d’euros, més una multa diària de 171.217 euros si es mantenen l’incompliment. En el cas de la Comunitat Valenciana, les ciutats o urbanitzacions infractores assenyalades per Brussel·les són Benicarló i Peníscola a Castelló i Teulada-Moraira a Alacant. De la resta d’Espanya cita Matalascañas, Alhaurín el Gran, Isla Cristina, Tarifa, Coín, Estepona-San Pedro de Alcántara, Nerja, Barbate, Gijón est, Santiago de Compostel·la, Aguiño-Carreira-Ribeira, Vigo, la vall Guerra nord-est i la vall de Güímar.

Summary: Brussel·les demana al TJUE una multa de 46,5 milions per a Espanya per deficiències en la gestió d’aigües residuals


El president egipci Abdel Fattah al-Sisi ha cedit oficialment aquest cap de setmana les illes de Sanafir i Tiran a l’Aràbia Saudita. La cessió s’ha fet amb el suport majoritari del parlament, però amb una protesta important del carrer, on l’afer s’ha convertit en un autèntic maldecap polític per al govern. La cessió ha rebut el vist-i-plau d’Israel, que no manté relacions amb l’Aràbia Saudita però que havia de ser consultat, segons els acords de pau amb Egipte. Aquestes dues illes són deshabitades, tret d’un contingent militar egipci i d’una petita força de pau internacional. Tenen importància des del punt de vista geogràfic. Per entrar al canal d’Àcaba cal passar per aquestes illes. Al final del canal d’Àcaba hi ha el port d’aquest mateix nom –l’únic que té Jordània– i el port d’Elat –l’únic que té Israel fora de la Mediterrània. Precisament va ser l’ocupació d’aquestes illes per l’exèrcit egipci i el blocatge que va establir sobre tots els vaixells que s’adreçaven a Elat el factor que va desfermar la guerra dels Sis Dies. L’Aràbia Saudita ha invertit milions d’euros a ajudar Egipte. Per això, una part de la societat egípcia ha vist aquest acord com una cessió vergonyosa en canvi de diners, fet que ha encès el nervi patriòtic i ha estat l’origen de dures manifestacions contra al-Sisi. Per arribar al pacte ha calgut el vist-i-plau d’Israel, perquè els acords de pau amb Egipte establien la presència d’una força internacional de pau a les illes, a fi de prevenir un nou blocatge. La qüestió era delicada, perquè Israel i l’Aràbia Saudita no tenen relacions diplomàtiques. Finalment, Israel ha comunicat l’acord verbalment a Egipte mentre que l’Aràbia Saudita s’ha compromès a acceptar les condicions que aquest acord té per a tercers països, sense fer mai esment a l’estat d’Israel. Aproximació entre Israel i l’Aràbia Saudita La decisió israeliana ha sorprès, car deixa a mans de l’Aràbia Saudita l’única entrada per mar al golf i, per tant, el pas dels vaixells cap a Elat. Alguns observadors internacionals creuen que és un pas més en la redefinició de les relacions entre Israel i el món àrab, contra l’enemic comú iranià. Remarquen que durant aquests darrers anys Israel ha consentit que l’exèrcit egipci violés l’estatus de neutralitat del Sinaí, enviant tropes a lluitar contra els grups gihadistes i a reforçar el blocatge de Gaza. En un acord que sembla consentit entre totes dues parts, Egipte deixa sobrevolar el Sinaí als drons israelians. També hi ha intensos rumors sobre una aproximació entre Israel i l’Aràbia Saudita. El mes passat el Wall Street Journal va publicar una notícia que deia que tots dos països negociaven un acord econòmic que permetria a les empreses israelianes de treballar a l’Aràbia Saudita, acord que sembla una primera peça en la normalització de les relacions mútues. Les dues illes tenen un valor estratègic afegit, perquè són el punt de pas d’una autopista i una línia de gran velocitat, ja projectades, que haurien d’unir en un futur el Caire i la Meca. Aquest trajecte aportaria grans beneficis a tots dos països i es basa en un gran pont que precisament ha de créixer sobre les dues illes en conflicte.

Summary: L’estrany pacte entre Egipte i l’Aràbia Saudita que Israel beneeix


L’Audiència de Barcelona ha ordenat reobrir quatre causes que el jutjat d’instrucció número 7 havia arxivat sobre les càrregues de l’1-O que es van produir en quatre centres de votació, incloent els serveis centrals del departament d’Ensenyament, on hi havia la llavors consellera Clara Ponsatí. Les causes també fan referència al CEIP Marenostrum, a l’IES Jaume Balmes i a l’Institut Víctor Català. L’Audiència veu encertada l’obertura de peces separades però creu que no es poden arxivar sense una ‘completa investigació’ de l’actuació policíaca, ‘que no pot ser parcial, limitada a cada centre, sinó global’. I això, continua, s’ha de fer des de la causa principal. A més, rebutja que el fet de no disposar d’imatges de les agressions patides pels denunciants comporti directament l’arxivament. L’Audiència estima així els recursos presentats per algunes víctimes, per l’Ajuntament de Barcelona i per la Generalitat, en contra del criteri de fiscalia i de l’Advocacia de l’Estat. Al marge de considerar que ha ser en el marc de la causa general on es determini si l’actuació policíaca va ser proporcionada en funció de les ordres rebudes pels seus comandaments, argumenta també que el fet de no tenir imatges que demostrin explícitament les agressions denunciades per algunes persones no significa que no es produïssin. En el cas del CEIP Marenostrum, al passeig de Valldaura, hi ha dues denunciants que presenten fractures de turmell i de canell, ‘lesions de consideració que exigeixen una més complexa reflexió’, i més quan les persones afectades estaven ocupant un espai públic per obstaculitzar el pas dels agents ‘sense que s’observi amb claredat una actitud positiva d’enfrontament a l’actuació policial’. Considera que l’arxivament, per tant, és ‘prematur’. Pel que fa als serveis centrals del departament d’Ensenyament, apunta que l’absència d’imatges no pot fer desaparèixer l’existència d’informes mèdics amb lesions. Els denunciants relaten retorciment de canells i colzes, introducció de dits al nas, cops de porra, cops de puny i puntades de peu. En el cas de Ponsatí, el propi jutge admet que les imatges mostren que els agents l’empenyen a un costat. En l’escrit referent a l’IES Víctor Català, al carrer Canyelles, l’Audiència constata que una dona assegura que va ser llençada i va xocar contra unes columnes. Potser no hi ha imatges d’aquest cas en concret, diu, però sí d’altres que mostren un ‘comportament violent’ dels agents contra persones que no s’han identificat o no han volgut denunciar. Una altra de les causes que ara l’Audiència ordena reobrir és la que fa referència a l’IES Jaume Balmes, al carrer Pau Claris. D’altra banda, el Tribunal Suprem ha remès al jutjat número 7 la declaració de qui va ser el cap de la Policia Nacional a Catalunya l’1-O, Sebastian Trapote. El jutjat l’havia demanat per incorporar-la a la causa.

Summary: L’Audiència de Barcelona ordena reobrir quatre causes per les càrregues de l’1-O


Ahir a les set del vespre es va presentar una novetat en llengua catalana a Barcelona, El Club dels Mentiders, clàssic contemporani nord-americà traduït per Núria Molines. L’edició va a càrrec de dues editorials independents de Madrid, que per primera vegada fan una opció per la llengua catalana. Són Errata Naturae i Periférica, que tenen la intenció de publicar cada any algun títol en aquesta llengua. Són editorials madrilenyes que opten pel català. Aquestes dues fan el pas ara, però hi ha més petites editorials espanyoles que publiquen en català de fa temps. És el cas d’Enrique Redel (1971), editor d’ençà de fa vint anys, però que també ha estat dibuixant i advocat. Ara és editor d’Impedimenta, petita editorial radicada a Madrid, amb dotze anys d’història. L’any 2012 van editar el primer llibre en català, La Filla de Robert Poste, de Stella Gibbons i amb traducció de Víctor Obiols. El seu darrer llibre en català ha estat La llibreria (2018) de Penélope Fitzerald, amb traducció de Jaume Pons Alorda. Enrique Redel. ‘Fem llibres tan bonics que a mi em diuen l’editor català’, diu Enrique Redel en conversa telefònica amb VilaWeb. ‘De fet, els meus models de disseny són la Magrana o Quaderns Crema. I continuo admirant-los molt. Tinc molts llibres en català. Estiuejo a Llançà de fa quinze anys. La nostra lluna de mel la vam passar al Port de la Selva. La meva dona, Pilar Adón, és escriptora, i bona part dels llibres els ha escrits allà. Hi ha vinculació. Tinc amics catalans que em parlen en català i jo responc en castellà.’ Redel afegeix: ‘Nosaltres editem en català perquè els lectors ens ho demanen. Tan simple com això. També hem vist que el llibre infantil es llegeix molt millor en català que no en castellà i per això els agents literaris ens ho van recomanar, i ara gairebé tots els llibres de la col·lecció la Petita Impedimenta els fem també en català. Uns quatre l’any. I he de confessar que el fet que El viatge de Francesca Sanna, amb traducció d’Anna Gorina, guanyés el premi Llibreter ens va llançar del tot.’ Julián Rodríguez ara podria seguir els passos d’Enrique Redel. La seva petita editorial, Periférica, s’ha unit amb Errata Naturae i comencen a editar en català. El primer llibre, El Club dels Mentiders, és el que es va presentar ahir. Periférica és una editorial nascuda a Extremadura i ara radicada a Madrid, que té dos socis: Paca Flores i Julián Rodríguez. Publica una vintena de llibres l’any. Errata Naturae té també un parell de socis, Irene Antón i Rubén Hernández, i en publica uns trenta. Totes dues coediten llibres. I ara s’han unit per coeditar-ne també en català. Julián Rodríguez. ‘Catalunya és un dels llocs on es reben més bé els nostres llibres. I amb la premsa cultural catalana hi tenim molt bona relació. Personalment, una de les meves poetesses preferides és Marta Pessarrodona. M’he format llegint Foix i Ferrater’, diu Julián Rodríguez, que va néixer el 1968 a Ceclavín, petit poble extremeny a tocar de Portugal, i que abans de ser editor fou autor de llibres de viatges. Ara és professor d’edició a la Universitat Pompeu Fabra de Barcelona, ciutat que visita molt sovint. ‘Un dels primers títols que vam publicar amb Errata Naturae va ser Tú no eres como otras madres i vam veure que després una altra editorial el publicava en català i també els funcionava molt bé. Aleshores nosaltres no estàvem preparats per a fer-ho. Ara sí. També ens ha ajudat a fer el pas el fet que a l’empresa dos editors de taula siguin catalans, els maquetadors siguin de Sants i dues de les correctores també siguin catalanes.’ Però per a Julián Rodríguez hi ha un altre motiu per a editar en català, justament ara: ‘No és només una obligació personal ni una opció econòmica. No és només un retorn i agraïment a un lloc que ens acull de sempre, sinó que també és una opció per un diàleg allà on actualment només hi ha soroll polític. Ens semblava que era important, i que fos ara, que passessin coses com aquesta.’

Summary: Petites editorials madrilenyes opten pel català


La vice-presidenta i consellera d’Igualtat i Polítiques Inclusives de la Generalitat Valenciana, Mónica Oltra, creu que Catalunya es troba en un atzucac i que el que necessita és ‘una acció política de maduresa que ni un costat ni altre han tingut’. Oltra ha fet aquestes declaracions a preguntes dels mitjans després de la seva intervenció al Fòrum Nova Economia a València. La vice-presidenta i portaveu del Consell ha afegit que el govern espanyol té un problema territorial que no només és Catalunya, recordant les manifestacions en favor d’un millor finançament a València, per millors connexions ferroviàries a Extremadura o pel soterrament del tren a Múrcia. ‘El que s’ha evidenciat amb el procés és que el govern d’Espanya és un problema per a Espanya i un fracàs i que governa Catalunya amb quatre diputats, la qual cosa és una anomalia democràtica’, ha dit Oltra, remarcant que l’aplicació del 155 és una anomalia que ha de tenir un termini polític. Durant el seu discurs, lOltra, ha defensat el patriotisme de la gent, basat en la recuperació del sistema públic de protecció social com a part de la identitat valenciana. ‘Vivim una època on les banderes serveixen per amagar o retallar drets i la pàtria emmascara a les persones, on la testosterona substitueix el diàleg i els patriotismes èpics substitueixen les identitats cíviques’, ha afegit. En contraposició ha afegit que el govern valencià aposta per fer de la recuperació i normativització dels drets socials una bandera de justícia, i un’element identitari dels valencians i de les valencianes’. En aquest sentit, ha defensat que un sistema potent que garanteixi el compliment dels drets socials. ‘Pot ser un tret definitori del poble valencià perquè pot contribuir a crear una identitat basada en un patriotisme de la gent’, que serveixi per cohesionar la societat a través d’un sistema de benestar i protecció ‘del qual els valencians i les valencianes puguin sentir-se orgullosos’.

Summary: Mónica Oltra: ‘El procés ha evidenciat que el govern d’Espanya és un problema per a Espanya’


El Tribunal Superior de Justícia de Catalunya ha arxivat la denúncia presentada per la fiscalia contra el conseller d’Interior, Miquel Buch, i l’ex-presidenta de l’AMI i batllessa de Vilanova i la Geltrú, Neus Lloveras, pels delictes de desobediència greu en relació amb el referèndum de l’1-O. El magistrat arxiva la causa perquè entén que els comportaments als quals feia referència l’escrit de la fiscalia no van comportar la comissió de cap delicte: ‘Cap dels actes objecte del procediment presenta les notes característiques del delicte de desobediència greu imputat als investigats, la qual cosa ha d’implicar l’arxivament de les diligències.’

Summary: Arxivada la causa contra Miquel Buch i Neus Lloveras per desobediència greu l’1-O


Montiel no descarta que Podem entre al Consell “si es considera necessària una major implicació” VALÈNCIA, 27 (EUROPA PRESS) L’Acord del Botànic es revisarà per a la seua ampliació a mitjans del pròxim mes de juliol, al costat de l’elaboració dels pressupostos de la Generalitat per a 2017, segons ha explicat el secretari general de Podem en la Comunitat Valenciana, Antonio Montiel, en declaracions a Europa Press. El també portaveu de Podem en les Corts ha assenyalat que cada Conselleria presentarà un esborrany de peticions per a incloure a l’Acord del Botànic, que es debatrà el juliol al costat dels comptes per al pròxim exercici “perquè continga línies programàtiques” concretes. Alhora, ha destacat que la revisió del pacte ha de fer-se “pensant en tota la legislatura”, amb “una mirada llarga”. Montiel ha posat èmfasi que l’eix central de la legislatura “ha de ser la recuperació econòmica, amb o sense millora del finançament”. En este sentit, ha indicat que “cal posar totes les eines de la Comunitat Valenciana, des de la reforma tributària a la reforma del Servef, al servici de la recuperació econòmica, la recuperació del poder adquisitiu i la millora de pimes, autònoms i la feina”. D’esta manera, cal “redissenyar el full de ruta” per a estar “en les millors condicions d’eixir de les crisi”, ha assenyalat. Així, el dirigent de Podem entén que la revisió de l’Acord del Botànic ha de fer-se “en una lògica pressupostària” tenint en compte els comptes de 2017, però també “amb línies que vagen més enllà, dotant de continuïtat les estratègies de 2018 i 2019”. Respecte a si Podem entrarà al Consell, Montiel no ho descarta ja que és “un debat que és obert en l’organització”, però ha posat èmfasi que “no volem entrar en un Govern simplement per entrar”. Així, ha manifestat que Podem “està en disposició de contribuir a millorar les condicions de vida de la gent” i, en esta línia, ha ressaltat que “si es considera necessària una major implicació nostra en termes polític, ho sotmetrem a la consulta de les bases i ja vorem”.

Summary: L’Acord del Botànic es revisarà a mitjan juliol al costat de l’elaboració dels pressupostos per a 2017


L’ANC i Òmnium Cultural han organitzat una acció unitària i multitudinària per a respondre a la sentència del Tribunal Suprem espanyol contra el procés. Són cinc marxes, anomenades Marxes per la Llibertat, que han sortit avui de cinc ciutats –Girona, Vic, Berga, Tàrrega i Tarragona– i que aniran de poble en poble fins a arribar, divendres, a Barcelona. Les columnes confluiran en la manifestació convocada pels sindicats a les 17.00 als Jardinets de Gràcia. Guia de la vaga general de l’octubre 2019 A més, els CDR, que ja havien donat suport a la iniciativa, han organitzat una sisena columna que es farà divendres mateix: sortirà de Castelldefels i arribarà a Barcelona.  Totes les mobilitzacions contra la sentència del procés Les marxes comencen dos dies després de fer-se pública la sentència contra el procés, que va suscitar una onada de protestes i indignació ja dilluns de bon matí. L’ocupació reeixida de l’aeroport de Barcelona pel Tsunami Democràtic, l’acció sorpresa a Madrid, les concentracions de dilluns al vespre i els talls i protestes ahir arreu del Principat van precedir les marxes. L’arribada a Barcelona coincidirà amb la vaga general convocada divendres. La resposta a la sentència del judici del procés: totes les mobilitzacions Les marxes duraran tres dies (dimecres, dijous i divendres) i recorreran 100 quilòmetres, dividits en cinc etapes d’uns 20 quilòmetres cadascuna. El primer dia i el segon, hi haurà dues etapes (una al matí i una a la tarda) i el tercer dia només una, perquè s’arribarà a Barcelona a migdia. Inspirades en marxes pacífiques històriques, pretenen ser una resposta de país en favor de la llibertat dels presos polítics i els exiliats, contra la repressió i per reivindicar el dret d’autodeterminació. La voluntat és implicar-hi tot el país, de manera transversal i plural, i retornar a la ciutadania el paper protagonista de les mobilitzacions. Com ens assabentarem de les mobilitzacions? Tothom pot afegir-s’hi, sense limitacions ni l’obligatorietat de completar etapes senceres. Cada etapa començarà i acabarà en un nucli urbà, on s’oferirà a preu simbòlic esmorzar, dinar i sopar populars. També s’hi podrà pernoctar de franc i prosseguir la marxa l’endemà, prèvia reserva a la web www.marxesperlallibertat.cat. L’organització té equips de suport logístic per si algú no pot continuar caminant per motius físics. També hi haurà equips d’assistència mèdica per a auxiliar qualsevol qui ho necessiti. Com funciona el codi QR de l’aplicació del Tsunami Democràtic? Horaris i recorreguts Dia 1 Dia 2 Dia 3 Tsunami Democràtic: totes les mobilitzacions El manifest: ‘Autodeterminació i llibertat, prou repressió’ Heus ací el manifest que han elaborat els organitzadors i impulsors de les Marxes per la Llibertat: «Hem decidit avançar. Ho hem fet molts cops en la història d’aquest país, farcida de lluites veïnals, laborals, vagues i manifestacions. Hem estat i som un poble tossudament alçat, llavor de moltes lluites, que no s’ha conformat mai i que sempre ha lluitat per avançar. Ho fem en un context advers: l’estat ha decidit que la seva unitat territorial és innegociable i que aquesta condició està per sobre de qualsevol dret, també per sobre de tots aquells pels quals els nostres pares, avis i besavis van lluitar. Anys i dècades d’avenços i lluites als carrers. L’estat espanyol, els seus estaments de poder, pretenen vulnerar drets fonamentals. Els vol criminalitzar, i ens vol fer creure que votar és un delicte; que manifestar-se massivament és un delicte; que dissentir no està permès. I que plantar cara a les desigualtats és motiu d’empresonament. Consells de seguretat per si t’identifiquen o et detenen No se’n sortiran. I no ho faran perquè davant de les seves mentides i del seu poder es trobaran un mur de gent alçada, disposada a plantar cara de manera noviolenta per defensar aquells drets pels quals no només val la pena lluitar, sinó que és obligat fer-ho. L’1 d’Octubre ens vam plantar davant dels col·legis electorals perquè sabíem que aquella lluita no només era legítima, sinó que era necessària. Fa 100 anys, a la vaga de la Canadenca, milers de treballadors van plantar cara a l’estat, a la seva força i a la repressió per defensar drets fonamentals, conscients que aquella lluita era justa, i que calia deixar-hi la pell. I se’n van sortir. Perquè la lluita sempre acaba donant els seus fruits. Som una immensa majoria que no tolerem més repressió, que volem i exigim la llibertat immediata de les preses i els presos polítics i el retorn de les exiliades i els exiliats. I som molts els qui creiem que l’autodeterminació és un dret tan legítim com qualsevol altre, i que el seu exercici no pot ser mai considerat un delicte. I precisament perquè som molts els qui ho creiem, també som molts els que caminarem, inspirant-nos en altres marxes que han marcat la història de la humanitat. Ho va fer Martin Luther King l’any 1963, arribant fins a Washington. I abans ho havia fet Gandhi, durant la Marxa de la Sal. Cada poble fa el seu camí. Nosaltres també. Sempre hi ha camí. No l’hem abandonat mai i no donarem mai per perduda cap batalla. Davant la injustícia, més solidaritat; davant la repressió, més mobilització. Ni jutges ni policies no podran impedir fer sentir la veu d’un poble alçat i determinat a lluitar per la justícia social i per la llibertat. Omplir places i desbordar carrers. Només hi ha una via: respondre amb dignitat, avançar plegats, i guanyar-nos el futur!»

Summary: Guia de les Marxes per la Llibertat: horari i recorregut


‘Els catalans demanem una mediació internacional independent.’ És la proposta que formula el president Carles Puigdemont en el llibre La crisi catalana, el resultat d’una llarga conversa amb el periodista Olivier Mouton que publiquen demà simultàniament les editorials La Campana (en català), Lannoo (en neerlandès) i Racine (en francès). És un llibre pensat per a un lector europeu, en què Puigdemont exposa fins a quin punt l’independentisme català s’ha carregat de raons per a reivindicar el dret d’autodeterminació i l’assoliment d’un estat català en forma de República; explica, amb la voluntat de ser escoltat –llegit– a tot Europa que el moviment independentista català ha crescut sobre els pilars del pacifisme i l’europeisme i que la voluntat de proposar solucions a Espanya ha topat una vegada i una altra contra l’immobilisme, el menyspreu i l’agressivitat institucional. ‘No puc i no ho vull!’, explica el president que li va etzibar Mariano Rajoy en l’últim dinar que van tenir tots dos sols, quan li va demanar d’acordar els termes d’un referèndum. Ara Puigdemont, en aquest llibre, insisteix en la mateixa proposta, però amb un hoste nou a la Moncloa, Pedro Sánchez, i interpel·lant les institucions europees directament i pública perquè assumeixin el rol de mitjanceres que no van arribar a fer els dies posteriors a l’1-O. El president explica que la proposta de mediació europea que fa en el llibre La crisi catalana ja la va formular a Sánchez quan era secretari general del PSOE, i també a Pablo Iglesias, com a secretari general de Podem. No revela, però, quina resposta li van donar ambdós dirigents. És així com presenta la proposta Puigdemont: «Com ha de ser aquesta mediació? Ha de ser discreta. No pot ser pública. Ha de comptar amb una autoritat política i tècnica important. Europa ha d’estar informada del que passa i seguir els treballs que es facin de molt a prop. Una altra condició és que no hi ha hagi cap condició prèvia: tothom pot defensar les seves idees. És important que tot el procés es faci sense agenda. S’ha de conduir a través del diàleg. Som conscients que pot durar molt de temps. Per garantir que es desenvolupa de manera pacífica des del principi fins al final del procés, la relació entre Catalunya i Espanya s’hauria de gestionar provisionalment sobre la base de la confiança mútua i d’un ampli marc d’acció sense conflictes constitucionals, amb la supervisió del mediador. Seria un compromís polític per a una transició constructiva entre aquest statu quo i la fórmula final, tant si és la independència com si no ho és. Aquest plantejament permetria també veure els efectes positius d’una opció federal pel que fa al respecte de les institucions, el finançament, la llengua, la cultura… Dit d’una altra manera: amb aquesta proposta ofereixo al govern espanyol la possibilitat de lluitar per guanyar el referèndum. Si juga el partit, el pot guanyar; però per això ha d’acceptar jugar-lo.» ‘Escolta, Europa’ L’europeisme de Puigdemont és a prova de bomba, malgrat la crisi actual de la UE, malgrat l’allunyament de la bombolla de poder de Brussel·les respecte dels ciutadans i malgrat el paper que van tenir les institucions europees durant l’octubre republicà. I una prova d’això és el fet que Puigdemont arriba a proposar Donald Tusk, el president del Consell Europeu, com a possible mitjancer en aquesta negociació entre Catalunya i Espanya que propugna. Tusk, el ‘santcrist gros’ que va fer sortir la UE el 10 d’octubre de l’any passat quan faltaven poques hores perquè Puigdemont declarés la independència; aquella promesa seva, parlant de tu a tu a Puigdemont, de fer possible una resolució dialogada del conflicte si el president afluixava i s’ho repensava. I el president va afluixar i s’ho va repensar, però després hi va haver silenci. A la Moncloa, silenci; a l’arena mediàtica i jurídica, soroll de timbals. Però a l’altra banda de la línia, sempre silenci. Puigdemont recorda aquell dia i l’anomena ‘el frau del 10 d’octubre’. I malgrat tot interpel·la Europa, una vegada més. És el corol·lari de tot un llibre en què el president parla als europeus, s’hi adreça per fer-se entendre, després de gairebé un any d’haver estat un dels polítics de moda al continent, perquè ha estat capaç de posar en contradicció la justícia espanyola, adés a Bèlgica, adés a Alemanya… La crisi catalana és un manual per a entendre les raons de l’independentisme i la legitimitat de fer passos com els de la tardor passada, amb una proposta per a negociar amb Espanya inclosa. Una vegada més, amb mitjancers europeus. Que no sigui dit. Però mentre Puigdemont acabava de repassar el text final d’aquest llibre en un apartament en un poblet del seu conegut Slesvig-Holstein, Pedro Sànchez, com a flamant president espanyol després d’haver aconseguit de foragitar Rajoy, ja fixava amb tinta vermella quin era el seu límit per al diàleg: un nou estatut d’autonomia. I més enllà d’això, res. Què passa, doncs, si el govern espanyol llença a la paperera aquesta proposta, si manté la negativa de negociar res que s’assembli ni de lluny a un referèndum sobre la independència? ‘Si aquest diàleg fracassés hauríem de poder conservar el dret d’autodeterminació’, diu Puigdemont al periodista Mouton. I s’enretiraria si la negociació anés endavant; és a dir, si la proposta fos ben acollida plegaria. Si no, treballarà per a la creació d’un Consell de la República que encara no s’ha instaurat i que ja fa més de mig any que es va anunciar. Que ha de ser ‘un espai polític i social a partir del qual es pugui treballar en el desplegament de la república.’ Perquè ‘si la situació no canvia, aquesta serà la meva feina’, rebla Puigdemont. L’exili l’afecta. En algunes de les pàgines d’aquest llibre s’arriba a entrellucar un Puigdemont que no és tan fàcil de veure; més vulnerable, afectat per la llunyania de la seva Girona i de la família, preocupat per la sobreexposició mediàtica que ha tingut en molt poc temps, en pocs mesos d’ençà del dia que Artur Mas li va trucar i li va dir que tenia un quart per a decidir si volia ser president de la Generalitat. Ell, que volia ‘viure amb discreció el tram final de la seva vida útil’. Però no podia dir que no. El lector català pot tenir en detalls com aquests un nivell de lectura diferent de l’europeu, més profund sobre la personalitat del president, i amb la possibilitat d’acostar-se una mica –només una mica– a l’explicació que fa Puigdemont dels dies més crítics dels fets de l’octubre: de la decisió de no convocar finalment les eleccions avançades fins a la decisió d’anar-se’n a l’exili.

Summary: Puigdemont proposa a Espanya una mediació internacional encapçalada per Donald Tusk


El corrent intern de Podem Anticapitalistes ha anunciat que finalment no anirà a l’assemblea estatal de la formació a Vistalegre perquè consideren que és ‘una mera ratificació de la direcció i de l’estratègia adoptada de subalternació al PSOE’. Així, Anticapitalistes ha explicat que ara centraran el debat a decidir ‘la relació definitiva’ amb el projecte, i no serà fins al 28 de març, en una conferència, que faran pública la seva decisió. ‘Constatem que hi ha una diferència enorme entre els objectius del Podem que vam contribuir a formar fa sis anys i la deriva actual, mitjançant la qual s’ha passat d’impugnar la classe política i les elits econòmiques a convertir-se en part de la primera sense tocar els beneficis de les segones’, afirmen. ‘Les decisions preses per Podem durant els últims mesos indiquen un rumb que no compartim’, diuen al comunicat, on posen l’accent a la formació de govern amb el PSOE, que creuen que ‘lluny de debilitar l’actual règim’ el que fan és ‘integrar-se i considerar la seva gestió com l’únic horitzó possible’. En aquest sentit, creuen que els objectius de l’executiu són ‘molt poc ambiciosos’ i remarquen que la seva feina ha de ser ‘impulsar un nou cicle de lluites’ que eviti que es ‘buidin’ els carrers. Anticapitalistes a Catalunya Per la seva banda, la facció catalana del corrent ha afegit en un comunicat propi que un dels motius per no assistir a l’assemblea també és ‘l’acceptació de la doctrina neoliberal del dèficit’ al pressupost 2020 de la Generalitat, pactats amb els comuns. A més, recorden que fa uns mesos els seus membres ja van dimitir dels òrgans de direcció de Catalunya en Comú per discrepàncies. Amb relació a la ‘subalternació’ al PSOE, han assegurat que a Catalunya els comuns ‘han seguit una dinàmica d’equilibris i renúncies’, que creuen que ha passat ‘de defensar un referèndum a no diferenciar-se de la proposta del PSC de diàleg fins a la legalitat’.

Summary: Anticapitalistes a un pas d’abandonar Podem: no aniran a l’assemblea estatal de Vistalegre


La Diada d’enguany arriba carregada d’una forta tensió política després que el Parlament de Catalunya hagi aprovat la llei del referèndum i la llei de transitorietat jurídica i fundacional de la república. La nova legalitat catalana ha entrat en vigor i en poc més de 24 hores ha xocat amb l’ordenament jurídic espanyol, les suspensions del Tribunal Constitucional i les amenaces del govern espanyol. Després de cinc anys de mobilitzacions massives i cíviques de l’independentisme, enguany la Diada és l’acte d’obertura de la campanya del referèndum, que oficialment comença la matinada de divendres. A les 17.14 el cor de Barcelona tornarà a bategar per a defensar el referèndum i la independència del Principat. Abans, però, hi ha els tradicionals actes institucionals de la Diada. Alguns, de fet, van celebrar-se ahir al vespre. Lliurement de la Medalla d’Honor del Parlament de Catalunya Ahir a la tarda el Parlament de Catalunya va lliurar la Medalla d’Honor als serveis que el 17 d’agost i els dies posteriors van intervenir en la resposta als atemptats patits per Barcelona i Cambrils. Els Mossos d’Esquadra, la Guàrdia Urbana de Barcelona, la Policia Local de Cambrils i el sistema d’emergències i urgències, formada pels Bombers de Barcelona, els Bombers de la Generalitat, Protecció Civil, el Sistema d’Emergències Mèdiques, el Centre d’Urgències i Emergències Socials de Barcelona, la Creu Roja i l’Institut de Medicina Legal i Ciències Forenses de Catalunya van rebre el guardó. L’acte va ser encapçalat pel president de la Generalitat, Carles Puigdemont; la presidenta del Parlament de Catalunya, Carme Forcadell; i la batllessa de Barcelona, Ada Colau. El major dels Mossos d’Esquadra, Josep Lluís Trapero, va pronunciar un discurs d’agraïment cap als cossos policíacs i d’emergències i va reivindicar la seva tasca. Missatge de Puigdemont i acte institucional Born CCM Després del lliurament del guardó, el president Puigdemont va oferir un missatge institucional des del pati dels carruatges del Palau de la Generalitat, emès per Televisió de Catalunya i Catalunya Ràdio. Puigdemont va destacar la importància de la Diada d’enguany, va argumentar que el referèndum és legal i va tenir un record per les víctimes dels atemptats de Barcelona i Cambrils. Després, Puigdemont va assistir a l’acte institucional organitzat per la Generalitat i el parlament a l’esplanada del Born Centre de Cultura i Memòria, que va comptar amb l’assistència del govern, de diputats i de la batllessa de Barcelona. L’acte va ser una creació del director teatral Josep Maria Mestres que tenia com eix temàtic els Drets Humans per la democràcia i la llibertat. Ofrenes florals a Rafael Casanova Des de primera hora del matí la Ronda de Sant Pere de Barcelona estarà plena a vessar. El govern, el parlament, l’Ajuntament de Barcelona, els partits polítics, els sindicats i múltiples organitzacions i entitats de la societat civil desfilaran per a fer les tradicionals ofrenes florals al monument de Rafael Casanova, ex-conseller en cap de Barcelona durant la guerra de Successió i el setge de Barcelona (1713-1714). El govern farà l’ofrena a les nou del matí, i seguidament la mesa del parlament, encapçalada per Carme Forcadell, també lliurarà les flors al peu de l’estàtua en representació de la cambra. La següent delegació serà la de l’ajuntament, amb la batllessa Ada Colau al capdavant. A continuació, serà el torn dels partits, els sindicats i les entitats. Concentracions de l’esquerra independentista L’esquerra independentista també es mobilitzarà. A més de l’assistència de partits i mobilitzacions o de persones a títol individual a la manifestació independentista de l’ANC i d’Òmnium Cultural, s’han organitzat actes a Barcelona, Tarragona, Lleida, Girona i Reus durant el matí i la tarda. Les organitzadores són la CUP, Arran, Alerta Solidària i el Sindicat d’Estudiants dels Països Catalans, entre altres organitzacions. A Barcelona, hi haurà una manifestació a la plaça Urquinaona a partir de les sis de la tarda i un acte polític a l’esplanada del Born a les vuit del vespre. A Tarragona, es faran diverses activitats a la plaça de les Cols a partir de les deu del matí i després hi haurà un dinar popular. A Lleida, s’ha convocat una mobilització a les dotze del migdia a la plaça de la Paeria i un acte polític a la una a l’avinguda Blondel. A Girona, hi ha un esmorzar popular i una cercavila al Cul de la Lleona a partir de les onze i es llegeix un manifest a les dotze a la plaça del Vi. A Reus, hi ha una manifestació a dos quarts de vuit del vespre a la plaça Mercadal. Acte alternatiu de Catalunya en Comú Catalunya en Comú ha organitzat un acte alternatiu a la manifestació independentista de la tarda. Serà a les dotze del migdia al parc de Can Zam, a Santa Coloma de Gramenet. Hi assistiran Ada Colau, el portaveu del partit, Xavier Domènech, i el líder de la direcció espanyola de Podem, Pablo Iglesias. Els comuns faran una defensa de la sobirania de Catalunya i pretenen defensar un referèndum ‘que tingui totes les garanties’, ja que argumenten que el que ha convocat el govern no serà efectiu ni vinculant. A més dels parlaments polítics, l’acte tindrà un caràcter lúdic i comptarà amb actuacions musicals. La gran manifestació independentista Sens dubte serà l’acte més multitudinari de la Diada. Amb uns 400.000 inscrits, l’ANC i Òmnium Cultural han organitzat una nova mobilització per a defensar el referèndum i la independència del Principat. Oficialment el tret de sortida serà a les 17.14, però des d’hores abans Barcelona estarà col·lapsada. Es recomana a tothom que segueixi les indicacions dels cossos de seguretat i de les entitats convocants per tal que la jornada es desenvolupi sense incidents. Més informació Guia de la Diada del Sí, la manifestació independentista de l’Onze de Setembre del 2017 La guia de la mobilitat de la Diada del Sí

Summary: Els actes institucionals i de partit obren una Diada marcada per la manifestació independentista


L’ex-ministre socialista Celestino Corbacho ha decidit de trencar amb Manuel Valls i unir-se al grup municipal de Cs a l’Ajuntament de Barcelona, segons que han confirmat a l’ACN fonts del partit. La formació va anunciar dilluns el trencament amb Valls pel suport que ell mateix, Corbacho i la regidora Eva Parera van donar a la investidura d’Ada Colau com a batllessa. L’endemà, però, Corbacho ha decidit d’aliar-se amb els tres regidors que formaran el grup de Cs i abandonar el de Valls. Avui mateix, Corbacho ho ha comunicat primer a Valls i després a la direcció de Cs a Catalunya. Amb Corbacho sota les directrius de Cs, el govern de Colau ja no pot tenir una majoria absoluta de 21 vots sumant Barcelona en Comú, el PSC i els fidels a Valls. Abans que es conegués la decisió de l’ex-ministre del PSOE, el president de Cs al parlament, Carlos Carrizosa, ja ha destacat la seva vàlua. ‘Si vingués amb nosaltres ens sentiríem molt honorats, és un polític que té molt bona relació tant amb nosaltres com amb Albert Rivera i que té una gran vàlua’, ha dit.

Summary: Corbacho trenca amb Valls i s’uneix al grup municipal de Cs a l’Ajuntament de Barcelona


L’empresonament i l’exili forçós del govern de la Generalitat, l’ex-presidenta del parlament Carme Forcadell, la secretària general d’ERC, Marta Rovira, i l’ex-diputada de la CUP Anna Gabriel, així com de Jordi Sànchez i Jordi Cuixart pesaran avui en la celebració de la diada de Sant Jordi. Les institucions catalanes, intervingudes per l’aplicació de l’article 155 de la constitució espanyola, no faran molts dels actes tradicionals de Sant Jordi, com ara la recepció oficial, la missa i la benedicció de roses. Malgrat tot, molts ciutadans s’han organitzat per lluitar contra la repressió amb un seguit d’accions de protesta. Des de primera hora, Òmnium ha animat a fer murals col·lectius amb roses grogues a les places del país. A la plaça de Catalunya de Barcelona, l’entitat ha col·locat una malla metàlica on tothom qui ho vulgui pot posar una rosa groga com a protesta per la reperessió política i judicial. Més i més roses! La Plaça Catalunya de Barcelona, de groc pels presos i exiliats. Vine i penja-hi la teva rosa! #SantJordiGroc pic.twitter.com/F5XZ8SZ2nb — Òmnium Cultural (@omnium) April 23, 2018 La iniciativa ha tingut una bona acollida i en poques hores els ciutadans han omplert de roses grogues més d’un mural. 🔴 Cues per deixar la rosa groga als murals de Plaça Catalunya. Recordeu que hi serem tot el dia! #SantJordiGroc 🌹💛 pic.twitter.com/KjlF1b2LPH — Òmnium Cultural (@omnium) April 23, 2018 #SantJordiGroc pic.twitter.com/jqdmZvXB98 — (G)roc Casagran (@roccasagran) April 23, 2018 Les Assemblees de Treballadors en Defensa de les Institucions Catalanes (ADIC) organitza allò que ha anomenat ‘la Diada de Sant Jordi de 2018 si visquéssim en un estat democràtic’. Al compte de Twitter d’ADIC Gencat han penjat un missatge amb motiu de la Diada de Sant Jordi que, diuen, ‘en una situació de normalitat democràtica us hauria adreçat el president de la Generalitat de Catalunya, en aquests moments a l’exili’. 📣 Com hauria estat la Diada de Sant Jordi de 2018 si visquéssim en un estat democràtic❓ Les ADIC us presentem l’esmorzar oficial al Pati dels Tarongers que la dictadura del 155 ens ha robat.#SantJordi2018 🌹#ElPalaudelaGeneralitatésRepública pic.twitter.com/IMZo6LxDzG — ADIC GENCAT (@AdicGencat) 22 d’abril de 2018 Junts per Catalunya ha convocat els ciutadans a aprofitar les portes obertes per omplir el Palau de la Generalitat de color groc. ‘Porteu roses i peces de vestir grogues. Cívicament, com sempre hem sabut fer!’, diu un missatge en el compte oficial de la formació. Per #SantJordi, fem que el groc ompli el Palau de la Generalitat durant la jornada de portes obertes. Porteu roses i peces de vestir grogues. Cívicament, com sempre hem sabut fer!#ElPalauSeràSempreVostre 🌹 pic.twitter.com/PWInKrB5O3 — Junts per Catalunya 🎗 (@JuntsXCat) April 22, 2018 Roses grogues arreu Més enllà del palau, el color groc serà molt més present enguany que en anys anteriors. Fa setmanes que Òmnium Cultural va començar una campanya per a demanar que, a més de la tradicional rosa vermella, la gent en comprés una de groga. El Gremi de Floristes de Catalunya calcula que se’n vendran 600.000 d’aquest color. Si l’any passat, de roses grogues, se’n van vendre unes 60.000, enguany aquest nombre es multiplicarà per deu, segons el president del gremi, Joan Guillén. A banda, també s’han preparat bosses i embalatges amb llaços grocs per posar-hi roses vermelles. En total, el sector calcula que els catalans compraran entre sis milions i mig i set milions de roses, la majoria de color vermell.

Summary: Les roses grogues transformen Sant Jordi en una jornada reivindicativa


L’ex-president de la Generalitat Francisco Camps ha protagonitzat una escena esperpèntica en la seva compareixença al congrés espanyol pel finançament il·legal del PP valencià. Camps s’ha indignat amb Esther Capella, diputada d’ERC, perquè en les seves preguntes feia referència al País Valencià. ‘El País Valencià no existeix. No puc suportar aquest insult al qual sóc sotmès per la diputada’, ha dit l’ex-president. El president de la comissió, Pedro Quevedo (Nueva Canaria), ha intentat calmar els ànims i ha recordat a Camps que Capella no l’insultava pas. En aquest sentit, ha dit que la diputada tenia dret de fer servir la terminologia del País Valencià perquè en cas contrari es coartaria la seva llibertat d’expressió. Camps ha insistit que la denominació era un insult per als valencians perquè els volen incloure en els Països Catalans. Capella ha respost: ‘He estat molt respectuosa i, si l’hagués insultat, recordaria com l’he insultat.’ En cap moment, Camps no ha esmentat el preàmbul de l’estatut valencià, en què se cita el País Valencià dues vegades.

Summary: Camps perd els estreps al congrés quan sent dir ‘País Valencià’


Científics de la Universitat Agrícola del Sud de la Xina han identificat el pangolí com a possible transmissor del coronavirus a l’ésser humà, segons que informa Reuters. L’origen del brot es creu que són els ratpenats, però fins ara es desconeixia com s’havia transmès als humans. Només a la Xina, el coronavirus ha matat 630 persones i n’ha infectat més de 30.000. S’ha mort del metge xinès que va intentar d’avisar sobre la perillositat del coronavirus El pangolí és un mamífer protegit, però que té molta demanda al mercat negre a Àsia. A la Xina la seva carn es considera una delícia i les seves escates es fan servir en la medicina tradicional. Segons World Wildlife Fund, el pangolí és el mamífer amb el qual es trafica més a Àsia. ‘El darrer descobriment serà de gran utilitat en la prevenció i el control del virus’, han dit els científics.

Summary: El pangolí, possible transmissor del coronavirus a l’ésser humà


L’Agència Catalana de l’Aigua (ACA) ha presentat una proposta de resolució que denega els permisos per a la celebració del Doctor Music als prats d’Escalarre, al Pallars Sobirà. Ara les parts disposen de deu dies per presentar al·legacions o, en el cas de la promotora, reformular el projecte abans que aquest s’enviï a la Confederació Hidrogràfica de l’Ebre (CHE), qui en té l’última paraula. L’informe considera que la zona és de flux preferent i, per tant, vulnerable per a la seguretat de les persones davant de possibles inundacions. Fonts de Doctor Music han explicat a VilaWeb que presentaran al·legacions i que no contemplen ubicacions alternatives, ja que confien que aconseguiran el permís. Així mateix, han recalcat que tampoc no contemplen la cancel·lació del festival. Els permisos per a la celebració del Doctor Music, que afecten els municipis de la Guingueta d’Àneu i Esterri d’Àneu, inclouen un període que va des del 25 de juny -data prevista per a l’inici del muntatge- fins al 15 de juliol, coincidint amb el tancament del festival. L’afectació dels terrenys és de 140 hectàrees, amb una afluència diària de 55.000 persones i 15.000 llocs d’aparcament. Les entitats ecologistes Ipcena i Rius exigien aquest dimecres l’emissió de la proposta de resolució per la celebració Doctor Music Festival. Els ecologistes consideren que el pronunciament havia de ser desfavorable pel fet que part de la zona del recinte del festival ‘es troba en zona inundable’, i més encara si es té en compte que la promotora ‘no va presentar cap document d’al·legacions’ durant el tràmit d’audiència després dels canvis sol·licitats per l’ACA a l’organització per garantir la seguretat dels assistents. Un cas que ve de lluny La promotora del Doctor Music va demanar a l’ACA el 26 de juliol del 2018 els permisos per impulsar la celebració del Festival en una zona propera al riu Noguera Pallaresa i els seus afluents. El 30 de novembre del 2018 el tècnic encarregat de la tramitació de l’expedient va emetre un informe desfavorable a l’actuació sol·licitada i va atorgar deu dies perquè la promotora i les parts interessades poguessin examinar l’expedient i presentar-hi al·legacions. Passats els tretze dies, la promotora va sol·licitar una pròrroga per poder presentar proves i l’ACA els ho va concedir. El 21 de desembre, havent superat els terminis i sense que Doctor Music presentes cap al·legació, es dicta un informe desfavorable. El Departament de Territori i Sostenibilitat, de qui depèn l’ACA, argumenta que l’àmbit d’actuació del Festival es troba en zona d’influència del riu Noguera Pallaresa i quatre afluents. Part de les instal·lacions relacionades amb el festival com escenaris, carpes, algunes zones d’acampada i zones d’aparcaments es troben prop del riu, uns espais que haurien d’evitar l’acumulació de persones. Quant a la zona de bars i carpes, es preveu que se situessin prop del riu d’Unarre, on tampoc es pot autoritzar activitats amb aglomeració de gent.

Summary: L’ACA desaconsella la celebració del Doctor Music a Escalarre, però l’organització confia que aconseguirà el permís


La CSU, el partit conservador i aliat clau d’Angela Merkel, va rebre ahir un cop electoral molt dur a les eleccions bavareses, que afebleix encara més el govern de la cancellera alemanya. Els socialistes de l’SPD, els altres aliats en el govern de Berlín encara han rebut un sotrac més fort, perquè han perdut gairebé la meitat dels vots. La Unió Social-Cristiana, el ‘partit germà’ bavarès de la CDU, que domina el land d’ençà dels anys cinquanta, perd una dotzena de punts en comparació amb el 2013, quan va renovar la majoria absoluta, i es trobarà obligat a cercar, per primera vegada, una aliança per governar el territori, un dels més rics d’Alemanya. La CSU ha aconseguit 85 diputats i n’ha perduts 16. I l’SPD n’ha obtinguts 22 i n’ha perduts 20. Entre els dos partits de la coalició de govern de Berlín, doncs, han perdut 36 diputats. En segon lloc han quedat els Verds, que podrien ser els nous socis de govern, amb 38 diputats, 20 més que no fins ara. Sorprenentment, el tercer lloc ha estat per a l’agrupació centrista Votants Lliures de Baviera, que ha obtingut 25 escons (6 més) i que també podria formar part del nou govern. Darrere seu hi ha els neonazis d’Alternativa per Alemanya que han entrat al parlament directament amb 22 diputats. Tants com els socialistes de l’SPD, relegats a una humiliant cinquena posició. Darrere seu només hi ha els liberals, que han mantingut els 12 escons que tenien. Aquests resultats fan una gran pressió en la cancellera. El seu partit, la CDU, encararà unes eleccions ben difícils el 28 d’octubre a Hesse, un land on governen en coalició amb els ecologistes.

Summary: Merkel veu com s’enfonsen els seus dos socis de govern a Baviera


Borja Catanesi, un jove valencià de 23 anys, és considerat el millor músic de carrer del món des que va guanyar el concurs Universal Street Games. Toca la guitarra elèctrica, el baix i el piano, fa beat box i interpreta peces d’estils com el funk, el blues, el reggae i el rock. Després d’haver portat el seu art pels carrers de cinquanta ciutats, ara impulsa una iniciativa per a fer notar que l’Ajuntament de València el multa per tocar amb amplificador al carrer: connecta l’amplificador a diversos auriculars perquè l’escolti qui ho vulgui sense que al carrer se senti res. És el ‘silent busking’, una solució força original a una qüestió que assegura que a ciutats com Melbourne es gestiona molt més bé. Hi parlem sobre aquesta protesta i què implica ser músic de carrer, una professió força estigmatitzada que a ell l’apassiona. —Com va sorgir la idea de tocar en silenci al carrer? —A València, les normatives són molt contràries a l’amplificador. Per culpa d’això, m’han retirat el permís d’instruments i m’han multat diverses vegades. Era una manera d’adaptar-me a la normativa, donar-li un toc creatiu i poder continuar fent el que faig. Ho vaig fer un parell de dies a València i va anar molt bé, i ara que ho faig a Holanda, també funciona. —Allà la normativa és la mateixa? —A Doven sí, però hi ha ciutats més permissives. En algunes, cal un permís però ningú no et diu res si toques al carrer, tothom entén que és música. A Bolonya, per exemple, es pot tocar amb amplificador, hi ha permisos i està regulat. Pel que fa als músics de carrer, a Doven no et cal permís, per exemple. Segueixes unes indicacions i ja pots sortir a tocar. A València, has de demanar el permís amb tres mesos d’antelació. Això fa molt complicat prendre’s seriosament la normativa, perquè no està adaptada a la realitat dels músics. —Com s’hauria de fer? —Melbourne és un bon exemple. Allà ho consideren un valor turístic. A l’oficina de turisme t’ensenyen a quins carrers hi ha teatres, a quins hi ha música amb percussió, etc. Està tot dividit, regulat i fomentat i, per tant, hi ha una cultura riquíssima d’artistes de carrer. Ací sempre s’ha perseguit, això, s’han donat poques facilitats i hi ha l’estigma que els qui toquem al carrer tenim pocs recursos. És ben al contrari, és una possibilitat més i, fins i tot, millor que tocar a sales o bars. Avui és molt complicat guanyar-se la vida així. —Com vau decidir de fer-vos músic de carrer? —El procés va ser a la inversa de com s’ho imagina la gent, que pensa que primer toques al carrer i després passes a un grup. Jo vaig tocar en grups, en sales i en festivals com el Rototom, però va arribar un moment que em vaig adonar que era gairebé impossible viure de la música d’aquesta manera. T’ho passes molt bé, però no en pots viure. Al carrer, simplement, hi vaig anar perquè em venia de gust passar-m’ho bé, veure un nou entorn i descobrir com reaccionava la gent. A poc a poc, em vaig adonar que era una manera de viure i que hi havia tot un moviment arreu del món d’artistes que es dedicaven a l’art de carrer. També em vaig adonar que això ací no està gens explotat i no hi ha ningú que destaque què significa. —És cert que l’ofici està estigmatitzat. És gaire dur? —A mi m’ha donat l’oportunitat de viatjar. He anat als Estats Units, a Nova Zelanda, a Holanda… Tinc una llibertat completa. Trie on vull anar i quan. També toque a concerts, esdeveniments, aniversaris… Si ho fas bé, tens bons resultats. —I què té el carrer que no tingui un escenari? —És més democràtic, perquè si els agrades, et paguen i si no, no. En una sala, arriben i prou. Al carrer, els has de fer gaudir, captar-los l’atenció. Com a músic, això et forma, perquè aprens a entendre com funciona el ritme d’un espectacle i com funciona el públic. —La gent reacciona igual a tot arreu del món? —No. A Itàlia i Holanda, per exemple, hi ha més cultura d’art de carrer que no pas ací. En altres llocs es valora més. Ací la gent a vegades em posa cares de desaire.

Summary: Tocar en silenci als carrers de València: l’original protesta del millor músic de carrer del món


El diputat de Terol Existeix al congrés espanyol, Tomás Guitarte, ha hagut de passar la nit protegit i en un lloc desconegut per raons de seguretat, segons que ha explicat el portaveu de la formació, Amado Goded, en una entrevista a Antena 3. El vot de Guitarte, que serà a favor de Pedro Sánchez, és clau perquè pugui reeixir l’ajustada investidura del candidat del PSOE, i fa dies que denuncia amenaces i coaccions perquè es faci enrere. Cutanda, el poble on viu el polític aragonès, ja es va omplir de pintades com ‘Guitarte traïdor’ des que es va anunciar que donaria suport al PSOE. Ell mateix va interpel·lar la cambra baixa espanyola, dissabte passat, per demanar al responsable de les pintades que les esborrés. A més, ha rebut més de vuit mil correus electrònics exigint-li que es desdigui de la decisió de Terol Existeix. La formació i el diputat han titllat d’antidemocràtiques les pressions i han confirmat que complirien la seva paraula. Finalment, el ministeri de l’interior espanyol ha ha posat protecció al diputat després d’avaluar les amenaces que ha rebut.

Summary: El diputat de Terol Existeix passa la nit en un lloc desconegut per les amenaces