Dimecres es va presentar a l’Espai VilaWeb la Paremiologia Catalana Comparada Digital (PCCD), un cercador de refranys i frases fetes en línia. Aquesta eina conté una part del banc de dades que durant vint-i-cinc anys ha acumulat el filòleg Víctor Pàmies i Riudor (Barcelona, 1963), a còpia de buidar centenars de reculls de refranys. ‘Tinc un miler de llibres a casa i, a més, rebo molt sovint correus de gent que em diuen refranys que no tenia aplegats’, explica. De manera que la feina no s’ha pas acabat. Podeu veure ací un vídeo de la presentació: A la PCCD hi ha 150.000 registres, corresponents a 10.000 refranys i frases fetes diferents. Però el nombre de registres del seu banc de dades puja a 650.000 i abans de jubilar-se vol arribar a un milió. Un home que ha remenat tants milers de refranys els sap definir amb precisió: ‘Aquestes peces poètiques, curtes, amb rima, amb ritme i enginy, que són fàcils de memoritzar i que condensen una saviesa ancestral.’ La passió —i el rigor— pels refranys catalans es diu Víctor Pàmies. —Sempre s’ha dit que els refranys reflecteixen una manera de viure. Hi esteu d’acord? —Penso que sí. Per això al nostre país tenim moltes dites del món del vi. I no en tenim d’alta muntanya, perquè les muntanyes més altes que hi ha per aquests verals són de tres mil metres. —Veient que hi ha milers de refranys i que no sembla que la gent en sàpiga pas gaires, què podríem fer per aprendre’n? —Una manera bonica és mitjançant el joc. Jugar amb els refranys serveix per a acostar-los tant als més petits com als nouvinguts. Hi ha un joc en línia molt divertit i interessant, L’arbre refranyer, que et serveix per a jugar tot sol o bé de fer partides amb els altres jugadors. De seguida que va sortir en vaig descarregar l’aplicació. El recomano a tothom. Aquesta aplicació va lligada amb un llibre-joc. —I de tota manera, què es pot fer res perquè no es perdin, els refranys? —Crec que es fa prou. A l’escola s’hi treballa, els homes del temps contribueixen a difondre’n, a la ràdio també se’n parla (hi havia l’espai ‘Entre paraules, d’en Ramon Solsona a Catalunya Ràdio, per exemple), hi ha sectors (com ara el del vi) que s’interessen per elaborar-ne reculls, se n’editen molts llibres, etc. Ara, no es pot pretendre que la gent parli amb refranys, avui dia. A més, alguns són totalment inadequats per a la societat del segle XXI. —Ens en podeu dir cap exemple? —Bona part del refranyer de la dona. És terrible. Reflecteix els papers que tenia en la societat rural, bàsicament com a mare i amb unes tasques molt importants, encara que no sempre reconegudes en el manteniment de la casa i les famílies. Anna M. Fernández Poncela ho ha estudiat amb molt detall i en l’obra Sexe i refranyer hi podem trobar, per exemple: Alzina i dona, de cent una de bona; La dona és l’esca del pecat; No hi ha animal més traïdor que una dona i una mula; Al carrer senyora, a la finestra dama i al llit bagassa… —Déu n’hi do… —I sobre la moral també hi ha dites allunyades dels valors actuals, perquè recomanen de ser conservador, no gaire emprenedor (Més val boig conegut que savi per conèixer), o aquelles que recelen de qualsevol cosa bona (No hi ha roses sense espines), o alguns que ens predestinen d’alguna manera (Qui és fill del gat se li retira de la cua o del cap o No hi ha pitjor clavilla que la de la mateixa fusta…). —I aquell dels advocats? —Advocats i procuradors, a l’infern de dos en dos. És que abans hi havia oficis malvistos, perquè deien que els qui s’hi dedicaven robaven i enganyaven. Diu el refranyer: Set sastres, set moliners, set sabaters i set estudiants, vint-i-un lladres i set bergants o De moliner mudaràs, però de lladre no t’escaparàs… —Podríem trobar refranys compartits per tots els Països Catalans? —Sí, però molt sovint són refranys que ens arriben de la tradició clàssica (àrab, bíblica i grecollatina, bàsicament). N’hi ha que són més o menys coneguts, però més propis de zones concretes. Per exemple, al País Valencià diuen Tota pedra fa paret, per dir que tot ajuda. O bé Diu el mort al degollat: ‘Qui t’ha fet eixe forat?’, allà on al Principat ens referiríem abans al símil de la palla o la biga a l’ull, depenent de si és nostre o dels altres; i a les Illes dirien: S’ase va dir a n’es porc orellut. —Per tant, en trobaríem, posem per cas, que es diuen al País Valencià i són desconeguts al Principat? —I tant. Per exemple, un dia, parlant amb un amic valencià, vaig dir El més calent és a l’aigüera i no em va entendre. Al País Valencià fan servir usualment El gat és ajagut en el foguer, és a dir, si els focs encara són freds vol dir que no hi ha res de menjar preparat. —Els refranys catalans tenen característiques pròpies? —Més que a refranys o proverbis, ens hem de referir al llenguatge figurat. Això també inclou embarbussaments, palíndroms, corrandes, cançons, jocs de paraules, endevinalles i un llarg etcètera que ho enriqueix i ho diversifica. S’hi barreja enginy, humor, poesia i recursos lingüístics com ara la repetició, la cacofonia, l’exabrupte, la sortida de to… Tot això i més conté la llengua figurada catalana. —Els refranys són propis de les cultures del nostre entorn o en tenen totes? —Totes, diria. Tots hem sentit parlar dels proverbis xinesos o africans, per exemple. Bona part de la tradició llatina i grega clàssica prové del món àrab, molt avançat en medicina i matemàtiques, entre altres àmbits. Gyula Paczolay, el 2002, va publicar European proverbs in 55 languages, un recull d’un centenar llarg de proverbis existents en una cinquantena de llengües europees. I alguns també es troben en àrab, persa, xinès, japonès… És una saviesa transversal, de tota la humanitat. —Vint-i-cinc anys és quasi la meitat de la vostra vida. La gent que us envolta com l’ha viscuda i com la viu, aquesta passió vostra pels refranys? —Una de les persones que la vivia més de prop era la meva mare. Durant molt temps, al matí, me n’anava a treballar i ella es quedava a casa. Solia escoltar ‘El matí de Catalunya Ràdio’, presentat llavors per Antoni Bassas. Doncs parava l’orella i sempre que sentia algun refrany, l’apuntava en un paper i jo me’l trobava quan arribava. Aquell refrany, escrit en un tros de calendari o al revers de la llista d’anar a comprar, per mi tenia molt de valor. —Ja m’ho penso… —Però és que l’endemà, quan arribava a la feina, trobava tot de paperets grocs enganxats a la pantalla de l’ordinador, cada paperet amb un refrany. Encara ara, molts coneguts me n’envien per correu, em telefonen, m’escriuen a Twitter, a Facebook, als blocs. —Heu dit ‘blocs’. Que en teniu més d’un? —Una vintena. —I com és que en teniu tants? —Per a no tenir tot el material junt, el reparteixo en subadreces diverses: un bloc dedicat a un refranyer temàtic, un altre a un vocabulari de refranys català-castellà, un de tallers i conferències (amb vídeos i documents de presentacions), una paremiologia didàctica amb breus lliçons, un bloc de VilaWeb amb material gràfic, una enciclopèdia terminològica amb correspondències català-castellà-anglès-francès, el llibre de l’ull i del cap en versió digital… —Això dels refranys sabem que ve de molt antic. Però avui se’n creen, encara? —No. El repertori de refranys és tancat, perquè la llengua ja no n’ha de fer ús. En canvi, sí que neixen frases fetes i locucions, perquè canvien els referents. Hem passat de fer Pasqua abans de Rams a casar-se de penal (prenent un referent futbolístic); de plegar veles a llançar la tovallola. Abans d’algú que corria molt se’n deia ser un nuvolari i després ser un fitipaldi (referint-se a dos automobilistes d’origen italià). I ara, com que aquests referents s’han perdut, tornes a sentir Córrer com una daina. De tota manera, una de les meves aspiracions és veure com autors moderns van més enllà del diccionari i van creant fraseologia nova, lligada al món actual. —De manera que el refranyer va lligat a les giragonses històriques. —Sí. La història és cabdal en el cas dels refranys. Provenen de la transmissió oral, quan la gent no sabia de lletra i per força havia de trobar una manera de transmetre coneixements: meteorològics, de moral, de país, del camp… Els pares els deien als fills perquè no es perdés aquest saber acumulat i per tenir eines a l’hora d’interpretar el món. Per això apareixen aquestes peces poètiques, curtes, amb rima, amb ritme i enginy, que són fàcils de memoritzar i que condensen una saviesa ancestral. Actualment ja no tenim necessitat d’acudir als refranys per trobar coneixement. Fem la prova de cercar refranys que tractin de coses quotidianes d’ara: cotxes, autobusos, rentadores, televisors, contaminació… No n’hi ha. —Cap? —Com que tota regla té excepcions, en podem trobar alguns que semblen de creació recent: Per Sant Jordi, llibres i roses; Entre caixes i bancs, tot són entrebancs; Qui roba un pa, el tanquen a la presó, i qui en roba mil, el fan senyor… —Parlem de la Paremiologia Catalana Comparada Digital. Què hi podem trobar? —Amb la Paremiologia Catalana Comparada Digital (PCCD), hem posat 10.000 refranys i frases fetes catalans a internet. Però de fet conté 150.000 registres, perquè cada entrada té el refrany estàndard (que anomenem ‘paremiotipus’) i tot de variants: de vegades, són variants simples, com la presència o l’absència d’una coma; de vegades, dialectològiques; de vegades, amb algun mot canviat, etc. Aquests 150.000 registres són tan sols una part del meu banc de dades. —Una part, solament? Quants en teniu, doncs, d’aplegats? —Uns 650.000. Però a casa tinc uns 1.000 llibres de refranys, molts dels quals encara no he buidat. Treballo a un ritme de buidatge de 100 registres diaris, vora 40.000 cada any. Sempre dic que em vull jubilar amb un milió de registres. Hauré d’accelerar perquè em falten menys de vuit anys… —Són xifres que fan rodar el cap. Tornem a la PCCD: a banda els 10.000 refranys catalans, què més hi trobem? —Segons quines siguin les fonts buidades, hi podem trobar informació sobre l’explicació de la parèmia, sobre expressions sinònimes, col·locacions i exemples, origen de les dites, zones on es diu, equivalents idiomàtics… —S’hi poden cercar refranys en castellà i veure’n la traducció al català? —Sí. Simplement has d’escriure el refrany i activar el botó ‘equivalents idiomàtics’. Com que no s’ha pensat per a això, pot ser que hi hagi dites en castellà que no hi siguin. Més endavant farem el refranyer multilingüístic. —Què serà? —Com que tinc molts refranys d’altres llengües al meu banc de dades i en llibres que encara he de buidar, hem pensat que crearem una altra eina per a fer una cerca a partir de la dita catalana o a partir d’una dita estrangera cap al català. —Aquesta feina ha estat possible gràcies a la col·laboració amb Softcatalà? N’esteu content? Molt, perquè van en la meva línia. Ells, com jo, tampoc no tenen subvencions, sinó que són gent voluntària que treballa per la llengua catalana. Ho han fet sempre, amb el programari que han creat o traduït, amb el Catalanitzador, amb el corrector, el traductor… Cerquen els buits que s’han d’omplir i els omplen. A més, són gent molt competent i que et posen facilitats. Per això ens hem entès tan bé. —Què hi ha fet, doncs, Softcatalà? —Pere Orga, de Softcatalà, n’ha fet el desenvolupament. El cercador és hostatjat al servidor de Softcatalà i redirigit a la meva pàgina de Paremiologia Catalana, sota el domini de Dites.cat. Jo ja havia intentat això mateix amb alguna altra empresa, però me’n demanaven molts diners i no m’oferien una garantia de manteniment i estabilitat. Per a una persona com jo, que no s’hi guanya la vida, això era impossible. —Per fer tot això no heu rebut cap subvenció? —No he rebut cap subvenció ni hi ha cap entitat al darrere. Sempre he preferit no deure res a ningú i poder-me llevar cada dia sentint-me lliure. En aquest cas, no vull que em condicionin el contingut. Imaginem-nos, per exemple, que el qui subvenciona digués que no vol que hi hagi refranys sobre les dones perquè considera que al segle XXI són políticament incorrectes. No m’hi sentiria lliure. —Aneu a la vostra, però si vingués el president de la Generalitat i us digués: ‘Volem que acabeu aquesta feina i us ajudarem’, us hi avindríeu? —Sí. Es podria fer. Caldria formar un equip i posar fil a l’agulla. Si ho faig jo sol, arribaré fins on pugui, però no ho podré acabar, per dues raons: pel temps que requereix i pels diners. Hi ha moltes obres antigues a les quals no puc accedir perquè són molt cares. —De quines fonts heu extret el material? —De moltes. Tinc un miler de llibres a casa i, a més, rebo molt sovint correus de gent que em diuen refranys que no tenia aplegats. En el cas dels refranys i proverbis, són imprescindibles els vuit volums de la Paremiologia catalana comparada de Sebastià Farnés. També ho és el diccionari Alcover-Moll, perquè hi surt tot i amb indicacions dialectals i de variants; no l’he pogut buidar sencer, encara. També són importants les obres de Joan Amades, que va aplegar uns 25.000 refranys, i Tots els refranys catalans, d’Anna Parés, amb 25.000 més. —I d’obres no tan magnes com aquestes? —És important el Diccionari de locucions i frases fetes, de Joana Raspall i Joan Martí. També, és clar, el Diccionari de sinònims de frases fetes, de M. Teresa Espinal ; el Diccionari de frases fetes, refranys i locucions, d’Enciclopèdia Catalana; i el meu Dites.cat, que conté 2.500 refranys de tots els àmbits. I afegim-hi obres més locals, com ara El refranyer de Joan Viladot, de Mercè Biosca i Maria-Pau Cornadó, que aplega uns 7.000 refranys. Al País Valencià també n’han sortit ara fa poc, com ara Gat vell. Dites marineres, de Francesc-Xavier Llorca. I no fa gaire que es va publicar el Corpus de fraseologia de les Illes Balears, de Bàrbara Sagrera, amb 15.000 refranys i moltes explicacions d’ús. Totes les obres buidades tenen una fitxa en la PCCD que es pot veure cada vegada que es consulta un refrany. —Què feu quan trobeu un refrany nou, per a saber si l’heu de registrar o no? Hi ha una manera de ‘validar-lo’? —Quan trobem un refrany, mirem de saber d’on prové. De vegades és molt difícil de determinar si és català. Molts dels primers autors d’aplecs de refranys castellans són de nació catalana, que fan reculls de dites castellanes i també de dites catalanes traduïdes al castellà. Per exemple, un dels primers reculls, Refranys en prosa catalana glossats, de mossèn Dimas, editat el 1509, ens ha arribat en una traducció castellana. Això fa que tot sovint no sàpigues ben bé on neix el refrany. —Expliqueu-nos com vau començar a interessar-vos per la paremiologia. —Hi va haver dos moments decisius. El primer, assistint a una assignatura de tercer de filologia catalana que impartia Joan Solà: història de la filologia catalana. Hi feia, entre altres coses, una repassada dels reculls lexicogràfics històrics de la llengua catalana. Amb ell vaig descobrir la rica tradició d’aquests reculls lexicogràfics i vaig tenir coneixement del de Carles Ros (Tratat d’adages y refranys valencians), de 1733, entre moltes obres que contenien parèmies. També em va descobrir l’obra de Sebastià Farnés i la de Joan Amades. Em va obrir un món. —I el segon moment? —Preparava les proves per a fer de becari a la Unitat d’Assessorament Lingüístic de Catalunya Ràdio i una de les proves era trobar equivalències entre frases fetes catalanes i castellanes. De primer, vaig pensar que no sabria on trobar-les. Però de seguida vaig començar a estirar un fil que encara ara descabdello: les fitxes de l’Avui del diumenge dels anys vuitanta, Josep Balbastre i el seu Nou recull de modismes i frases fetes (Pòrtic, 1977), els diccionaris bilingües d’Enciclopèdia Catalana… —I aquest fil on més us va dur? —Vaig anar veient que hi havia parèmies amagades a tot arreu: a la Bíblia, als clàssics llatins, diccionaris, lèxics i vocabularis, llegendes, obres de cultura popular, literatura d’abans i d’ara, columnes de diaris, contes infantils… Vaig descobrir la paremiologia comparada i vaig començar a furgar en les tradicions lexicogràfiques de les altres cultures. I així he arribat a acumular més d’un miler de llibres als prestatges de la biblioteca de casa. En català, en castellà, en occità, en francès, italià, portuguès, gallec, anglès… —Teniu un refrany preferit? —’Qui no vulgui pols, que no vagi a l’era.’ L’estimo especialment perquè va guanyar el ‘Top ten dels refranys catalans‘. I des de llavors m’ha acompanyat tot sovint. Me n’ha sorprès que, tot i que molta gent ja no sap què és una era (i molt menys les feines que s’hi feien) encara sigui una parèmia coneguda i usada. —Què és aquest ‘Top ten’? —El 2010, en una època en què tenia molta activitat en els blocs, vaig pensar: ‘Demanaré a la gent els deu refranys que els vinguin al cap.’ Amb això pretenia fer un petit rànquing dels refranys més coneguts. En poc més de tres mesos vaig poder enviar més de 1.200 enquestes, de manera que vaig obtenir 12.000 registres. Les setmanes següents vaig mirar d’ajustar respostes, arribar allà on tenia poques respostes en relació amb el total. Vaig fer-ne el buidatge, tot garbellant les dades també per localització de respostes. De manera que vaig poder fer el ‘Top ten de les Illes Balears’ i el ‘Top ten del País Valencià’. —I d’allà en va eixir el primer llibre? —Sí, la gent de Verkami, que tot just era un projecte, aprofitant l’embranzida que m’havia donat el ‘Top ten’, em van venir a veure per a publicar algun llibre amb micromecenatge. I com que ja tenia a punt un recull de dites sobre l’ull (Amb cara i ulls), vam decidir de començar amb aquell llibre. Va tenir un acolliment molt bo. Vaig aconseguir els dos-cents mecenes que necessitava per a autopublicar el llibre i allò em va animar a publicar, també a Verkami, el segon llibre, el del cap (En cap cap cap). Llavors, amb en Jordi Palou, vam pensar de publicar el resultat de Top Ten en un llibre, i l’editorial Cossetània ho va acceptar amb entusiasme. En va sortir el llibre Els 100 refranys més populars, del qual ja s’han fet quatre edicions. Després l’editorial Barcanova em va encarregar Dites.cat. I, finalment, Els refranys més usuals de la llengua catalana (Llibres de l’Índex), sorgit a partir d’una enquesta sobre els refranys més usuals i un estudi posterior amb José Enrique Gargallo (UB), Joan Fontana (UB) i Xus Ugarte (UVic). —Teniu més projectes? —Voldria reprendre la idea inicial d’anar publicant llibres temàtics com els dos primers. En tinc un de dedicat a la mà, força avançat, i el quart serà més escatològic, dedicat al cul. —Un llibre sobre el cul! És ben bé que hi ha refranys de tota mena, oi? —Hi ha una temàtica molt diversa, sí. Hi ha tot el vessant proverbial, de consells morals, de religió… Però aquest àmbit condiciona molt les persones i ha quedat obsolet. En trobem també de l’àmbit meteorològic, d’agricultura o de natura: l’home observa els signes per a deduir quin temps farà, deixa fixats els cicles de conreus, parla de l’allargament o escurçament del dia: tot això configura una petita enciclopèdia que tenien antigament per a viure. I en acabat hi ha tota la part humorística: el sexe, les dites tòpiques… —Què són les dites tòpiques? —Les que escriu gent d’un poble sobre el poble veí, per destacar-ne els aspectes més idiosincràtics. D’aquestes, n’hi ha poques que parlin bé dels veïns. Generalment, busquen una certa humiliació o mofa. Com passa entre Terrassa i Sabadell, passa amb moltes poblacions. —I d’aquestes dites tòpiques, no en teniu cap bloc? —I tant: un bloc, un mapa on es poden localitzar totes les que he anat aplegant, un formulari per si algú me’n vol enviar… —Ja m’ho pensava… Podeu comprar els llibres de Víctor Pàmies sobre refranys a la Botiga de VilaWeb

Summary: Víctor Pàmies: ‘Hem posat deu mil refranys catalans a internet’


El Departament d’Afers Estrangers va destituir el cap de gabinet del conseller Alfred Bosch, Carles Garcias Hernández, per uns presumptes casos d’assetjament sexual. Segons que ha avançat el diari Ara, el cap de gabinet va ser rellevat de les seves funcions el mes de gener. A més, es va descartar reubicar-lo en una altra posició de la conselleria arran de la investigació oberta per les denúncies de diverses treballadores. Segons Afers Estrangers, es va impulsar la investigació després de rebre informacions sobre actituds ‘masclistes i sexistes’ per part del cap de gabinert. Com que aquest primer procediment ‘no va desmentir els fets’, continua el comunicat, es va obrir un nou procés intern de forma coordinada amb ERC, que actualment segueix obert. Amb la informació inicial ja es va considerar que els comportaments investigats eren ‘contraris als valors republicans’, motiu pel qual es va destituir cap de gabinet. En el mateix comunicat, Bosch assegura que ‘rebutja i condemna rotundament les actituds masclistes i demana disculpes pel dolor que hagi pogut provocar aquest cas a les persones afectades i el seu entorn’. Així mateix, el departament assegura que treballa per evitar qualsevol mena d’actitud masclista o sexista en el lloc de treball, i remarca que ‘des que van arribar les primeres informacions, s’ha gestionat el cas amb el principal objectiu de no revictimitzar cap persona que pogués estar-hi afectada’. D’altra banda, en un altre comunicat, ERC explica que a l’espera de les conclusions de la investigació s’ha suspès de manera cautelar de militància i de tots els càrrecs interns a Carles Garcias. ‘Esquerra Republicana segueix plenament compromesa en eradicar qualsevol comportament masclista dels àmbits on és present i ofereix tot el seu suport moral i material a les víctimes afectades’, conclou el comunicat.

Summary: Destitueixen el cap de gabinet del conseller Bosch per denúncies d’assetjament sexual


‘Fora les forces d’ocupació’ crida la multitud aplegada a la Via Laietana, plena de gom a gom, en la manifestació convocada avui al vespre pels CDR contra la brutalitat policíaca amb el lema ‘Us tornarem les vostres pilotes’. Hi ha milers de persones que omplen tota l’avinguda, com es pot veure en aquestes imatges enregistrades per Albert Salamé. En directe: La gran manifestació a la Via Laietana contra la policia espanyola

Summary: La Via Laietana, plena a vessar contra la policia espanyola


El Departament de Treball, Afers Socials i Famílies ha donat suport a més de 3.000 empreses i entitats en la incorporació de plans d’igualtat i ha multiplicat per quinze (de 41.000 a 600.000 euros) el pressupost de la Direcció General d’Igualtat destinat al foment de la igualtat de gènere en l’àmbit del treball durant els dos primers anys d’implementació de la Llei d’Igualtat Efectiva de dones i homes, aprovada al juliol del 2015. El Departament ha realitzat fins a 91 accions formatives i 500 assessoraments a empreses i organitzacions i s’han registrat 125 plans d’igualtat. A més, s’han elaborat eines de diagnosi i avaluació per a les empreses i s’ha incorporat, per primera vegada, la col·laboració amb les administracions locals. Segons el secretari general del departament, Josep Ginesta, aquesta llei mostra la “voluntat explícita del govern de tornar a situar el concepte igualtat dins de l’arquitectura del departament”. La llei va veure impugnats alguns dels seus articles pel Tribunal Constitucional l’any 2016. En el marc de la llei, la Direcció General d’Igualtat ha elaborat dues eines. D’una banda, la ‘Guia Pràctica de Diagnosi d’Igualtat’, que permetrà a les organitzacions o empreses obtenir un retrat rigorós de la situació de les dones en el seu espai. D’altra banda, l’Eina de Seguiment i Avaluació dels Plans d’Igualtat permet valorar l’assoliment dels plans d’igualtat. Aquestes eines no només volen assegurar els drets humans de les dones en l’àmbit laboral, sinó ajudar a les empreses a obtenir resultats efectius amb aquest procés i millorar la seva capacitat i el seu benefici. En aquest sentit, Ginesta ha fet referència al debat que té lloc a nivell europeu per a “aconseguir un model econòmic que faciliti l’activitat econòmica però que no sigui antisocial”. Segons el secretari general de la conselleria, no s’ha de permetre que la liberalització econòmica vagi en perjudici dels valors de l’estat del benestar.

Summary: Treball, Afers Socials i Famílies dona suport a més de 3.000 empreses i entitats per aplicar plans d’igualtat


Els vehicles 100% elèctrics quedaran exempts a la ciutat de València del pagament de l’ORA que, segons l’Ordenança reguladora d’aparcament, la ciutadania abona per estacionar a la zona blava. Així ho ha declarat avui el regidor d’Hisenda, Ramon Vilar, després d’anunciar que l’ajuntament ha començat els tràmits perquè aquesta mesura s’apliqui durant els dos anys vinents, amb caràcter prorrogable ‘i en el marc d’impulsar l’ús de vehicles no contaminants’. Segons Vilar, ‘des de l’Ajuntament de València seguim implementant estímuls perquè l’ús de vehicles no contaminants sigui cada vegada més gran a la ciutat’. Amb la mateixa intenció, l’ajuntament, a més, comença els tràmits perquè els vehicles no contaminants que aparquen a la zona taronja, destinada als residents, també puguin estacionar de forma gratuïta. El regidor ha recordat que la matriculació de vehicles híbrids de gas liquat i elèctrics purs s’ha incrementat. La xifra ha crescut dels 585 vehicles d’aquestes característiques matriculats el 2017 a 886 el 2018 i fins als 1.318 mitjans de transport no contaminats de 2019. Actualment, ha concretat, el 30% d’aquests vehicles són elèctrics purs.

Summary: Els vehicles 100% elèctrics quedaran exempts de pagar l’ORA a València


La secció sisena de l’Audiència Provincial de Barcelona ha desestimat el recurs presentat pel Ministeri Fiscal en què demanava que es qualifiqués de delicte menys greu les presumptes pressions del regidor de la CUP Josep Garganté a un metge perquè canviés l’informe d’un manter ferit, per la qual cosa el manté com un delicte lleu. La resolució de l’Audiència Provincial, consultada per Europa Press, considera que la pressió exercida davant del metge ha estat insuficient per donar pas a la possible falsedat documental que sosté el Ministeri Fiscal, al qual recorda que no cap recurs ordinari contra aquesta resolució. La Fiscalia va recórrer davant de l’Audiència Provincial la sentència del Jutjat d’Instrucció 22 de Barcelona perquè considera que Garganté hauria comès un delicte de coaccions i un altre de falsedat de document oficial, fets davant dels quals encara no hi ha data fixada per al judici i que nega la CUP, que està en espera del resultat del seu recurs que demana l’arxivament de la causa. Els fets van passar la tarda del 23 de març, quan la Urbana va portar a terme un dispositiu de dissuasió de la venda ambulant irregular a la zona de l’estació del Metro de Drassanes, i un venedor de top manta va resultar ferit en la dispersió de diversos manters. El ferit va ser traslladat al centre sanitari Peracamps, on va ser atès per un metge, l’informe del qual va determinar que les lesions eren fruit d’una caiguda, després del qual es va presentar Garganté amb diverses persones per demanar que tornés a examinar-lo a soles.

Summary: El jutge manté el delicte de Garganté com a lleu, ja que rebutja el recurs del fiscal


La revetlla de Sant Joan fa que aquesta tarda hi hagi carreteres col·lapsades a tot el país. El Servei Català de Trànsit ha informat que sortiran mig milió de vehicles de l’àrea metropolitana de Barcelona i, de fet, a la majoria de carreteres que envolten la capital catalana hi ha retencions en direcció Girona i Tarragona. La pàgina web del Servei Català de Trànsit ha caigut, probablement a causa del nombre de visites. Però va informant puntualment de les retencions des del seu compte de Twitter. La situació és especialment complicada a l’AP-7 en sentit Girona, entre el Papiol i Cardedeu. Hi ha trenta-sis quilòmetres de retencions intermitents. En sentit Tarragona, entre Sant Cugat del Vallès i Martorell, hi ha uns vint quilòmetres de cues. A l’A-2 hi ha uns set quilòmetres de cues entre Sant Boi de Llobregat i Sant Vicenç dels Horts en sentit Lleida. A la C-31, a les costes del Garraf, s’ha tallat la carretera en els dos sentits a l’altura de la Cala Forn a causa d’un accident. El trànsit s’ha desviat per la C-32. Hi ha retencions a l’entrada i a la sortida de Barcelona i a Castelldefels i Sitges en sentit Tarragona. Al Maresme, hi ha trams d’aturades a la C-32 entre Vilassar i Mataró en sentit Palafolls. També hi ha problemes a la C-25 perquè hi ha un carril tallat a Arbúcies en sentit nord per un camió avariat. Al País Valencià, la Direcció General de Trànsit informa que hi ha retencions a l’A-3 a l’altura de Riba-Roja del Túria en sentit València. També n’hi ha a la N-220 a Manises en sentit Paterna, a la V-30 a Quart de Poblet en sentit Paterna i a la V-30 a Xirivella en direcció al port. A les Illes i a Andorra, el trànsit a la majoria de carreteres és fluid. Per a seguir l’estat de totes les carreteres al minut, podeu consultar el mapa de la DGT.

Summary: Grans retencions a les carreteres per la sortida de Sant Joan


El ple del Consell ha aprovat, complint el mandat de les Corts, la posada en marxa de la comissió mixta entre el Consell i els diferents grups parlamentaris de les Corts sobre la reforma del sistema de finançament autonòmic i la valoració del deute històric. La comissió mixta serà un espai de diàleg i trobada sobre la situació i les propostes d’acció al País Valencià en estes matèries, segons ha informat la vicepresidenta i portaveu del Consell, Mónica Oltra, en la roda de premsa posterior al ple. Esta comissió es reunirà, com a mínim, amb caràcter trimestral i també ho farà, sempre que siga possible, abans de cada Consell de Política Fiscal i Financera (CPFF) en què se’n vagen a tractar assumptes referits a finançament autonòmic i deute històric. L’objectiu serà fixar posicions i acostar postures comunes entre els membres del Consell i els representants de les Corts. En el cas que el CPFF fora convocat amb una antelació mínima que impossibilitara la convocatòria i celebració de la comissió mixta abans del mateix, es realitzarà una reunió immediatament després de la del CPFF per a donar compte d’allò tractat en la trobada. De les reunions d’esta comissió s’aixecarà una acta que deixe constància dels acords i deliberacions plantejades. Integrants Per part del Consell, la comissió mixta estarà integrada pel titular de la Conselleria d’Hisenda i Model Econòmic, que serà l’encarregat de presidir-la, i els responsables de la Secretaria Autonòmica d’Hisenda, la Secretaria Autonòmica de Model Econòmic i Finançament, que actuarà com a secretària o secretari, i la Direcció General de Pressupostos. En representació de les Corts haurà un membre de cadascun dels grups parlamentaris, així com a integrants de la Comissió d’Experts del Parlament Autonòmic per valorar l’oportunitat de les propostes que es plantegen a la comissió mixta.

Summary: La Generalitat i les Corts posen en marxa una comissió sobre el sistema de finançament i el deute històric


BERLÍN, 23 (EUROPA PRESS) El partit ultradretà alemany Alternativa per a Alemanya (AfD) ha presentat aquest diumenge al radical Alexander Gauland i a l’economista moderada Alice Weidel com a caps de llista per a les eleccions generals del 24 de setembre, després d’un congrés marcat per la dissensió interna i en el qual ha triomfat l’ala dura del partit davant de la proposta integradora de la seva presidenta, Frauke Petry. Gauland, publicista de 76 anys, és un dels cofundadors del partit i el seu portaveu federal. És conegut per la seva proximitat ideològica a Bjoern Hoecke, impulsor de l’anomenada Resolució d’Erfurter, que va marcar un gir en el missatge del partit, abans dirigit contra la classe política durant la crisi i que finalment es va consolidar contra la immigració i la Unió Europea. Gauland va protagonitzar l’any passat una polèmica amb el central del Bayern Munich, Jerome Boateng, de raça negra i integrant del combinat nacional, del que va dir que “ningú li voldria com a veí”. Encara que Gauland va acusar els mitjans de distorsionar el contingut de les seves paraules, Petry va haver d’emetre un comunicat de disculpes en el seu nom al jugador, al club i a la ‘Mannschaft’. Weidel, d’altra banda, és una figura menys coneguda a les files del partit, on se li percep com una moderada i enemiga de Hoecke. Per això, els analistes consideren que la seva presència té un caràcter apavaigador encara que limitat, atès que figurarà com l’experta en qüestions econòmiques durant les eleccions. COP A PETRY Acaba així una conferència en Colònia on els delegats de l’AfD han propinat un fort revés a Petry, en negar-se a debatre sobre la seva proposta de donar un nou rumb al partit per convertir-lo en una “oposició fonamental”, més integrada en l’espectre polític d’Alemanya. Després d’una acalorada discussió al congrés, la majoria dels prop de 600 membres desplaçats a la ciutat de l’oest d’Alemanya va decidir treure de l’ordre del dia la sol·licitud presentada per Petry, així com altres propostes sobre la direcció ideològica del partit. En el discurs d’inauguració del congrés federal, Petry va fer una crida als seus coreligionaris perquè el partit sigui l’encarregat de dur a terme un “canvi espiritual-moral” a Alemanya i en la resta d’Europa i va demanar un rumb cap a la “realpolitik”. Petry, que va anunciar aquesta setmana la seva renúncia a encapçalar la llista electoral de cara a les generals del 24 de setembre, va indicar que s’ha de deixar clar “si i com AfD serà una opció de poder realista en els anys fins el 2021 per no deixar el terreny de joc i el banc del Govern de manera permanent als partits establerts”. Durant les primeres hores del congrés, Petry també va haver d’acceptar el rebuig a la seva sol·licitud per ajornar la votació dels candidats, que finalment ha tingut lloc avui. Igualment també va ser anul·lada una moció per expulsar Höcke per criticar la cultura de la memòria de l’Holocaust jueu durant el nazisme. El partit, que va néixer en 2013 com un moviment d’acadèmics indignats amb els milionaris rescats a països del sud d’Europa, oscil·la a l’actualitat entorn del deu per cent de la intenció de vot, la qual cosa li permetria ingressar per primera vegada en el Bundestag (Cambra Baixa) alemany. Està representada en onze dels 16 hemicicles en els “Länder” i probablement aconsegueixi desembarcar en dos més en les eleccions regionals de Schleswig-Holstein (7 de maig) i Renania del Nord-Westfàlia (14 de maig).

Summary: Alternativa per Alemanya presentarà un candidat del sector radical a les eleccions


Lluís Llach ha estat l’últim testimoni que ha declarat avui al Tribunal Suprem espanyol en el judici contra el procés. Era citat per Vox i les defenses de Junqueras i Romeva, Sànchez i Cuixart. Llach ha parlat sobre la concentració del 20-S al Departament d’Economia, de la qual ha destacat l’ambient cívic i pacífic, i ha fet una defensa vehement del paper que van tenir aquell dia Jordi Sànchez i Jordi Cuixart. També ha volgut reivindicar el pacifisme i el civisme de la desobediència civil i de les manifestacions que s’han fet al Principat aquests últims anys. Al començament de l’interrogatori, ha expressat el seu malestar amb les preguntes de l’advocat de Vox, Javier Ortega Smith, ‘com a independentista, homosexual i ciutadà’. El president del tribunal, Manuel Marchena, li ha recordat que tenia l’obligació de respondre a totes les preguntes. ‘Sabien que tenien la responsabilitat que allò acabés de bona manera’, ha dit cap al final de la declaració. Abans ha declarat que ell els havia aconsellat que s’enfilessin al vehicle de la Guàrdia Civil per a dissoldre la concentració perquè la gent els sentiria més bé. També ha recordat que la gent no havia ni insultat ni llançat objectes i que els guàrdies civils havien tingut una actitud exemplar, serena i tranquil·la. Ha explicat que Jordi Sànchez tenia por que hi hagués armes llargues dins els vehicles i ha detallat com s’havia gestat el cordó de voluntaris per a protegir-les. També ha destacat la col·laboració perquè el seguici judicial fes la seva feina i perquè la concentració es dissolgués. Sobre els danys dels vehicles, diu que no va veure-hi atacs i que va veure com s’hi feien bonys i com cedien els sostres pel pes dels periodistes i els càmeres que hi van pujar.

Summary: Llach fa una defensa vehement de Cuixart i Sànchez al Suprem


Nou víctimes de la violència que la policia espanyola i la Guàrdia Civil van descarregar en un centenar de col·legis de l’1-O han presentat una querella per un crim de lesa humanitat contra els màxims responsables policíacs i ministerials espanyols del dispositiu que va voler impedir el referèndum a la força. A més d’aquests ferits de l’1-O, entre els querellants també hi ha l’Associació d’Afectats de l’1-O, l’Associació Advocacia per la Democràcia de Lleida i l’Associació Atenes de Juristes pels Drets Civils, que han registrat la denúncia al jutjat d’instrucció de l’Audiència espanyola i ho han notificat a la fiscalia del Tribunal Penal Internacional de l’Haia. Els querellants, a més de les associacions, són Jaume Comaposada (ferit a Barcelona), Josefa Aguilera (Barcelona); Ferran Soler (Dosrius), Magdalena Clarena (Fonollosa), Aleix Pérez (Bages), Jordi Pesarrodona (Sant Joan de Vilatorrada), Joan Badia (Callús), Sergi Albarral (Tarragona) i Enric Sirvent (Lleida). I presenten la denúncia contra l’ex-secretari d’estat de Seguretat José Antonio Nieto; el coordinador del dispositiu policíac de l’1-O, el coronel de la Guardia Civil Diego Pérez de los Cobos; l’ex-cap de zona de la Guardia Civil a Catalunya Ángel Gozalo; l’ex-cap de la policia espanyola a Catalunya Sebastián Trapote; l’ex-delegat del govern espanyol a Catalunya Enric Millo; l’ex-sots-delegat del govern espanyol a Barcelona Emilio Ablanedo; l’ex-sots-delegat del govern espanyol a Tarragona Jordi Sierra; l’ex-sots-delegada del govern espanyol a Lleida Imma Manso; l’ex-sots-delegat del govern espanyol a Girona Juan Manuel Sánchez-Bustamante i els caps de sector i caps d’unitat de la Guàrdia Civil i de la policia espanyola en cadascun del centenar de col·legis on hi va haver violència policíaca contra la població civil. L’advocat Jordi Ferrés explica que la llei obliga a presentar en primera instància una denúncia per aquest delicte a l’Audiència espanyola, però si aquest tribunal la tombés no l’admetés, assumiria el cas el Tribunal Penal Internacional. L’acusació Els querellants els acusen d’haver participat en una pla d’actuació fet al marge de l’actuació policíaca emparada per una resolució judicial i per unes instruccions públiques; una planificació d’actuació contra la població civil feta en secret, sota un comandament estructurat, estable, estratègicament organitzat i fortament jerarquitzat pertanyent a les altes estructures de l’estat espanyol, per a dur a terme un atac sistemàtic contra una part de la població civil resident a Catalunya. ‘L’estat va voler aterrir la població civil utilitzant la violència de manera sistemàtica, i l’estat no ho ha investigat mai, malgrat la demanda que van fer l’Alt Comissionat de l’ONU i el Consell d’Europa’, ha explicat l’advocat de l’Associació Atenes Lluís Mestres. Denuncien que aquest atac es va preparar durant els mesos previs a l’1-O, però que la policia espanyola i la Guàrdia Civil ja havia recollit informació en secret sobre activitats polítiques i socials a Catalunya durant els tres anys anteriors al referèndum, del 2014 al 2016. Els querellants consideren que aquestes tasques d’intel·ligència van ser impulsades des d’altes estructures ministerials i es van accentuar l’any 2017, quan ja s’havia anunciat l’organització d’un referèndum a Catalunya i quan la cúpula policíaca espanyola ja disposava de prou informació per a dissenyar un dispositiu d’intervenció contundent amb l’ús de la força i amb dispositius propis de formacions militaritzades, com els antiavalots. El delicte de lesa humanitat, recollit a l’article 607 bis del codi penal espanyol, castiga els responsables d’haver ‘organitzat un atac generalitzat o sistemàtic contra la població civil per motiu de la pertinença de les víctimes a un grup o col·lectiu perseguit per motius polítics.’ L’objectiu d’aquesta acció judicial, segons que expliquen els querellants, és de ‘complir les apel·lacions de l’ONU i del Consell d’Europa per a acomplir una investigació global, lluitar contra la impunitat de les autoritats espanyoles i alhora descobrir veritats ocultades i recuperar el teixit social malmès per l’atac a la població civil’. Una intervenció planificada La querella denuncia que el dispositiu policíac, que fou batejat amb el nom d’operació Copèrnic, va comptar amb un equip polític i tècnic del Ministeri d’Interior espanyol encapçalat pels querellats, responsable de diverses accions: treballar i estudiar el territori del Principat; quantificar els efectius de la Guàrdia Civil i de la policia espanyola i l’equipament d’antiavalots disponibles en les diferents províncies espanyoles; estudiar els col·legis electorals a Catalunya i dissenyar una intervenció policíaca deixant al marge els Mossos d’Esquadra, fins al punt de prescindir totalment del contacte i la col·laboració amb els comandaments de la policia catalana. L’objectiu del dispositiu, diuen, fou directament la població civil. L’actuació violenta als col·legis va causar un miler de ferits, i la manera d’actuar d’alguns agents es pot qualificar de ‘tracte inhumà i degradant fins al nivell de la tortura’, diuen; no tan sols per les lesions físiques, sinó també per les psicològiques, amb casos d’ansietat i d’angoixa diagnosticats. Perquè un dels propòsits era de ‘generar un efecte de pànic i de terror generalitzat entre la població civil’. Els indicis del pla paral·lel de l’estat espanyol contra els votants de l’1-O Vegeu ací la querella:

Summary: Víctimes de l’1-O es querellen per un crim de lesa humanitat contra la cúpula policíaca i ministerial espanyola


La cancellera alemanya, Angela Merkel, ha estat preguntada en una conferència de premsa conjunta amb Mariano Rajoy sobre les eleccions catalanes. Merkel s’ha posat al costat del president espanyol i ha dit que calia respectar la integritat territorial dels estats i la legislació internacional. La cancellera ha rebut dues preguntes de la premsa sobre aquesta qüestió i ha admès que durant la reunió tots dos havien parlat ‘de la política actual tal com ho feien primers ministres i presidents del govern i en aquest context sobre la situació a Espanya’ i sobre la de Catalunya. ‘Tenim una posició molt semblant. Hi ha els tractats de la UE i tots els hem de respectar, que garanteixen la sobirania i integritat territorial de cada estat’, ha sentenciat Merkel. A més, ha afegit que al seu entendre era molt important que es respectés la legalitat nacional i internacional, un punt en què no hi havia cap mena de diferència entre allò que establien el govern espanyol i l’alemany. Al costat d’això, però, Merkel s’ha negat a respondre una altra pregunta en què li demanaven si Catalunya restaria fora de la Unió Europea en cas d’independència. La cancellera ha esquivat de respondre a la qüestió. Merkel i Rajoy s’han trobat per parlar de la crisi dels refugiats, en què els dos governs mantenien posicions divergents. Rajoy i els escorcolls a CDC A la mateixa conferència de premsa, la premsa espanyola ha demanat a Mariano Rajoy per l’escorcoll de la guàrdia civil a la seu de CDC de divendres. Ha dit que era ‘una decisió de la fiscalia’ i ha recordat que al PP ‘al seu dia li havia passat factura’ la vinculació del partit amb casos de corrupció, i ha acabat dient que era important que votés ‘tothom’ el 27-S. ‘Restar fora d’Europa i d’Espanya no té gens de sentit i em sembla profundament injust que algú es pugui sentir estranger al propi país’, ha afegit Rajoy. +Article relacionat: ‘Quan els Merkel d’aleshores estaven contra Lituània o Eslovènia’. Europa i els Estats Units es van oposar al procés d’independència a la URSS i Iugoslàvia. Enllaços a les declaracions de l’època.

Summary: Merkel entra en campanya al costat de Rajoy


La famosa xarxa social de fotografies Instagram ha començat a provar una nova funció. La nova eina permet als usuaris de fer un vídeo en directe i convidar altres persones a participar-hi. De fet, els vídeos en directe ja van aparèixer el novembre. Tanmateix, fins ara, els usuaris que compartien aquests vídeos en temps real ho feien sols davant la càmera, sense veure la persona que hi havia a l’altre costat. La novetat que presenta ara Instagram és que es podran convidar amics que també estiguin connectats i veure’s els uns als altres. Aquesta funció és en fase de proves i, de moment, només està disponible per a uns quants usuaris de l’aplicació. Els mesos vinents, s’obrirà als usuaris de tot el planeta. El funcionament de la nova opció d’Instagram és molt senzill. S’inclourà una icona de ‘Afegir’, situada a la part inferior dreta de la pantalla, que permetrà convidar qualsevol persona que estigui mirant el vídeo. Una vegada s’hagi unit aquest contacte, la pantalla es dividirà en dos, de manera que el convidat apareixerà sota la imatge de qui ha començat la conversa. Durant aquesta mena de videotrucada, l’usuari pot eliminar el convidat i afegir una altra persona a la conversa. De la mateixa manera, és clar, el convidat pot sortir del vídeo quan vulgui. A més, un cop acabada la transmissió, el vídeo quedarà enregistrat i es podrà compartir a l’apartat Stories de l’aplicació.

Summary: Instagram prova una nova funció que permet de fer un vídeo en directe amb un amic


El juliol del 2012, l’estat espanyol vivia el seu tercer any de crisi econòmica. El sistema financer acabava de ser rescatat amb 40.000 milions d’euros. Era un moment molt delicat i el Fons Monetari Internacional estava a punt de publicar un informe sobre la situació d’Espanya. La primera versió de l’article la definia com a ‘desoladora’, però en la versió final es va publicar una expressió més neutra: ‘Molt difícil.’ No va ser l’únic toc de maquillatge, que un responsable de l’FMI va justificar per ‘no donar carnassa als periodistes desitjosos d’exagerar el missatge del Fons.’ El diari El País ha tingut accés a les actes de la reunió on es discutia l’elaboració de l’article. Diversos responsables de l’FMI es van mostrar partidaris de suavitzar-ne el to per no generar més alarma entre els mercats i els mitjans de comunicació. Tanmateix, els retocs també van topar amb veus crítiques que denunciaven que eren una vulneració de la política de transparència de l’organisme. Un dels més crítics fou, José Pedro Fachada, director executiu de l’FMI: ‘Al nostre president li preocupen algunes modificacions i eliminacions de l’informe, en concret aquelles que redueixen significament el to sobre l’anàlisi dels riscos. El Consell  insisteix en les importàncies d’avisar als països dels riscs, però aquestes advertències han estat rebaixades considerablement.’ Però un altre director executiu, Thanos Catsambas, rebat les paraules de Facahada i afirma que ‘al nostre president li va semblar que la versió corregida era més apropiada.’ I Martin Mühleisen, director del departament d’Estratègia, Política i Anàlisi, encara va anar més enllà en la defensa del maquillatge. Considera que les parts retocades ‘no canvien el missatge de l’informe’ i que era necessari fer els canvis arran de ‘la sensibilitat dels mercats.’ Per això, afegeix: ‘Podien ser malinterpretats pel públic i haurien donat carnassa a periodistes desitjosos d’exagerar el missatge del Fons.’ El canvi de to de l’article tenia diverses arestes, però el conflicte principal per als membres de l’FMI era la paraula ‘bleak‘, que en anglès significa desolador o llòbrec, per a definir la situació de l’economia espanyola. Finalment es va substituir per un ‘very difficult‘ , que tot i que dur, no és molt menys connotat.

Summary: L’FMI va amagar la gravetat de la situació de l’economia espanyola en plena crisi


Si voleu rebre al vostre correu aquest report diari de VilaWeb sobre el coronavirus 2019, cada vespre a les 22.00, apunteu-vos-hi ací. Per a tenir la informació actualitzada al moment, consulteu el Directe de VilaWeb. Editorial especial de Vicent Partal: ‘Cassoles contra el Borbó: el ‘moment Ceaucescu’ de Felipe VI‘ El VilaWeb Paper d’avui és en obert. Descarregueu-vos-el ací. En dies com els que vivim, és més necessari que mai defensar un periodisme independent i sense por de ser crític amb el poder. Si voleu donar suport al model de VilaWeb, feu-vos-en subscriptors. Què ha passat avui? Avui ha parlat Felipe VI. El rei espanyol ha trigat cinc dies a comparèixer d’ençà de la declaració de l’estat d’alarma, i ha rebut una resposta sonora, transversal i multitudinària en forma de repic d’atuells. L’independentisme i els comuns han convocat la protesta per l’últim escàndol de corrupció de la monarquia espanyola, l’herència de Juan Carlos, de la qual Felipe VI s’ha intentat deslligar, sense renunciar a la corona. Al matí, ja hi havia hagut una protesta convocada a les xarxes. El discurs ha estat tan buit de contingut com el del copríncep episcopal d’Andorra, Joan-Enric Vives, amb crides a la unitat per a superar la crisi del coronavirus. Mentrestant, Madrid continua concentrant l’augment de casos de la Covid-19 i de la mortalitat. De fet, l’estat espanyol ja és el segon del món amb més casos actius. El president espanyol, Pedro Sánchez, ha defensat al congrés el decret d’estat d’alarma i la centralització de les competències. Una centralització que també afecta el material sanitari. La consellera de Salut de la Generalitat de Catalunya, Alba Vergés, ha denunciat la confiscació de material que fa el govern espanyol. A la crítica s’hi ha afegit Marc Castells, batlle d’Igualada, que ha lamentat que quatre mil màscares destinades a l’hospital de la ciutat siguin retingudes a Madrid. Pel que fa a la mortalitat al nostre país, al Principat hi ha hagut catorze morts més i un augment d’uns vuit-cents casos, mentre que al País Valencià hi ha hagut nou morts més, a més de gairebé dos-cents casos nous. Després de l’anunci del pla econòmic pel govern, les Generalitats han continuat prenent mesures. A València, el Consell ha acordat de destinar 97 milions d’euros als autònoms i les empreses, mentre que a Barcelona el govern ha impulsat una moratòria del lloguer de parc d’habitatge protegit. La Generalitat de Catalunya també ha activat una aplicació per a fer el seguiment dels qui tinguin símptomes de la Covid-19. Alhora, s’ha engegat una campanya per a recaptar fons per a la investigació del vaccí contra el virus i l’OMS ha anunciat un gran assaig clínic mundial per a esbrinar quin és el tractament més eficaç contra la malaltia. La píndola de Jordi Goula sobre l’economia: ‘I mentrestant… Amazon fa l’agost’ Ara tots tenim moltes hores per a pensar. I ens adonem que ens falta això o allò a casa. I no podem sortir a comprar-ho. A més, la botiga és tancada. Calla, si tenim Amazon! Ahir Reuters comunicava que Amazon contractaria cent mil persones als EUA per ‘respondre al fort augment de les compres per internet que genera el brot epidèmic’. A Barcelona som més modestos. Aquest migdia sentia a TV3 que Amazon contractaria cent treballadors, cosa que vol dir que també van molt collats de feina. Vet aquí un fet important. Parlo amb l’economista Santi Pagès, potser qui més sap de comerç a Catalunya. I em diu, contundent: ‘Això de les plataformes digitals és impresentable. Em sembla intolerable que unes plataformes digitals distribueixin tota mena de productes a domicili en dies com aquests. El sector del comerç sense ingressos no pot plantar cara a cap mena de despesa. I cap és cap. Pensa en el lloguer…’ I no solament això. Recorda l’aspecte fiscal. L’impost de societats no el paguen aquí, com totes les multinacionals. Caldria parlar del possible frau de l’IVA amb els productes que arriben d’uns altres continents. Però per a en Pagès, l’aspecte més important és el buit fiscal. ‘Avui Amazon és com un gran magatzem industrial i caldria que tingués la consideració de magatzem logístic o híper del segle XXI’, em diu. És curiós, estic segur que molta gent de bona fe és addicta a Amazon, sense veure que col·labora a la desaparició del comerç i a empetitir l’estat del benestar. Coses de la tecnologia… La redacció de VilaWeb us recomana avui aquests articles i enllaços: —VilaWeb: Àlex Arenas: ‘Abans de deu dies hi haurà un col·lapse sanitari’ —South China Morning Post: Què és la immunitat del ramat? I pot aturar el coronavirus? (en anglès) —BBC: Què pot aprendre l’Índia de la grip mortal del 1918 (en anglès) —El Salto: Com està afectant el coronavirus l’Amèrica Llatina (en castellà) —Aljazeera: A la Xina, la vida torna a la normalitat a mesura que el brot de coronavirus s’alenteix (en anglès) —Corriere della Sera: Nens i coronavirus: fins i tot els petits poden emmalaltir greument (en italià) —Le Monde: ‘Hi haurà un abans i un després del coronavirus … si continuem vius’: el testimoni dels malalts (en francès) Quines han estat les notícies més destacades sobre la crisi que us hem ofert avui? — Repic de cassoles impressionant contra Felipe VI — La consellera Vergés, indignada per la confiscació de material sanitari cap a Madrid —El batlle d’Igualada denuncia que 4.000 màscares per a l’Hospital d’Igualada són retingudes a Madrid —Sánchez torna a rebutjar el confinament total i justifica la centralització per ‘eficàcia’ —Puig destinarà 97 milions d’euros als autònoms i a les empreses —L’OMS anuncia un gran assaig clínic mundial per a comprovar quin tractament és el més eficaç contra el coronavirus —Com fan la diagnosi i seguiment de la Covid-19 per telèfon? Un cas pràctic —Nou morts i 185 casos més de coronavirus al País Valencià —Els autònoms que cessin l’activitat o deixin de facturar un 75% respecte del semestre anterior podran cobrar l’atur —Una campanya recapta fons per a la recerca contra el coronavirus amb el lema ‘Jo em corono’ —Aragonès descarta un nou pressupost i proposa de modificar el del 2020 una vegada s’aprovi —Ultimàtum dels jutges a Lesmes: si avui no els dóna protecció, tancaran els jutjats de guàrdia Quin és el recompte actual d’afectats i morts? A tot el món, les darreres xifres són de 215.177 casos confirmats i 8.885 morts. Del total de casos, 84.314 ja es consideren guarits, segons dades de Worldometer. Els estats més afectats són: —La Xina, amb 80.894 casos i 3.237 morts. —Itàlia, amb 35.713 casos i 2.978 morts. —L’Iran, amb 17.361 casos i 1.135 morts. —L’estat espanyol, amb 13.910 casos i 623 morts. —Alemanya, amb 11.973 casos i 28 morts. A l’estat francès hi ha 9.134 casos i 264 morts. Als Països Catalans hi ha 3.619 casos i 79 morts. —Al Principat, 2.702 casos i 55 morts (836 casos i 14 morts més que no ahir). —Al País Valencià, 726 casos i 22 morts (185 casos i 9 morts més que no ahir). —A les Illes, 112 casos i 2 morts (20 casos més que no ahir). —A Catalunya Nord, 26 casos (12 casos més que no ahir). —A Andorra, 53 casos (14 casos més que no ahir). *No hi ha dades separades sobre la Franja de Ponent i el Carxe. Els enllaços i les dades a tenir sempre a mà: –  L’evolució del coronavirus a tot el món: quants casos n’hi ha? – Tots els rumors sobre el coronavirus que no us heu de creure – Per què és impossible de saber ara quina és la mortalitat real del coronavirus? – Coronavirus: per què rentar-se les mans amb sabó és tan eficaç? – Quin efecte pot tenir en les embarassades i els seus nadons? – Coronavirus: com podem netejar el telèfon mòbil? – Consells per als qui hagin d’aïllar-se pel coronavirus i per als familiars – Gossos i gats poden contreure o transmetre la Covid-19? – ‘Coronavirus’ o ‘Covid-19’? Com n’hem de dir? – Vegeu la informació de la Generalitat Valenciana – Vegeu la informació de la Generalitat de Catalunya – Vegeu la informació del Govern de les Illes Balears – Vegeu la informació del Govern d’Andorra – Vegeu la informació de l’estat espanyol – Vegeu la informació de l’estat francès – Vegeu la informació de l’Organització Mundial de la Salut (OMS)

Summary: El report diari sobre el coronavirus: protestes contra Felipe VI i crítiques per la centralització del material sanitari a Madrid


El director de la defensa dels drets humans a Europa de Human Rights Watch (HRW), Philippe Dam, veu ‘molt preocupant’ que el PP s’aliï amb dirigents com el primer ministre d’Hongria, Viktor Orbán. Segons que assegura en una entrevista a l’ACN, el partit espanyol ha fracassat a l’hora de complir amb els seus principis i d’enviar un missatge clar a Orbán, que ha declarat obertament els seus objectius de desmantellar la democràcia. ‘Què significa això quant al seu suport a una Europa basada en els drets humans i l’estat de dret?’, es demana l’expert, que lamenta que dimecres els populars espanyols no donessin suport a la moció de l’Eurocambra que demanava d’activar el procediment per a sancionar Budapest arran de la seva deriva antidemocràtica. La majoria d’eurodiputats dels altres estats, recorda, hi van votar a favor, també alguns del grup del Partit Popular Europeu, en el qual s’integren el Fidesz d’Orbán i el PP, com els d’Alemanya, Portugal, Irlanda o dels països nòrdics. ‘Aquest, malauradament, no va ser el cas de dues grans delegacions del centredreta: Forza Italia i el Partit Popular’, afegeix l’expert. Dels eurodiputats del PP que hi van votar, set s’hi van abstenir i tres van votar en contra de castigar Orbán per haver erosionat la democràcia. Així doncs, Dam espera que rectifiquin les setmanes i mesos vinents. L’expert també es mostra ‘preocupat’ pel fet que del 2010 ençà la Comissió Europea no hagi estat disposada a activar aquest procés de càstig contra Hongria, com sí fa uns mesos contra Polònia. Cal recordar que mentre el govern polonès és controlat pel partit d’extrema dreta Llei i Justícia, l’hongarès està en mans de Fidesz, partit integrat dins el Partit Popular Europeu, ara com ara la força política principal a la Unió Europea, a la qual pertany Jean-Claude Juncker, president de l’executiu comunitari. ‘El motiu de la lentitud de la CE és conseqüència de la proximitat del partit d’Orbán als de centredreta dominants a Europa’, argumenta. Segons ell, per a l’executiu europeu era ‘molt incòmode’ d’utilitzar un mecanisme pensat per a actuar ‘contra règims antidemocràtics’ per tal de frenar ‘un dels seus aliats polítics’. Per contra, HRW valora positivament que el parlament europeu, com a representant dels ciutadans, hagi ‘anat un pas més enllà’ activant l’article 7 contra Hongria. ‘És un símbol important’, assegura. Tanmateix, recorda que són les dues institucions, l’Eurocambra i la CE, les que ‘tenen la responsabilitat de garantir els drets establerts en els tractats europeus’. Dubtes sobre l’eficàcia de l’article 7 Malgrat que Dam troba que és important de començar aquest procediment contra Hongria perquè mostra als altres països que ‘hi ha una línia vermella que no es pot traspassar’, es mostra escèptic sobre la seva eficàcia última. Segons ell, el fet que hi hagi més d’un país sotmès a aquest procés ‘fa més difícil’ que es pugui aplicar, perquè, per a fer-ho, cal la unanimitat de tot el bloc europeu, un escenari complicat. Després de la votació a l’Eurocambra, Polònia va mostrar ràpidament el seu suport a Orbán assegurant que no donarien suport a la suspensió dels seus drets de vot a la UE. ‘Per a entrar a la UE cal respectar els drets humans i l’estat de dret, però en la configuració actual no és possible de fer-ne fora cap estat’, reflexiona. Per això, opina Dam, cal explorar ‘més vies’ per a penalitzar la violació dels drets humans a la UE. ‘L’accés als fons europeus s’hauria de vincular, en part, a l’estat de dret’, assegura. De fet, aquesta és una proposta de la CE per al pròxim pressupost plurianual de la UE i sobre el qual debaten actualment les cancelleries europees. ‘Per a formar part de la família europea cal respectar-ne els valors’, opina. Migració i auge de l’extrema dreta Vinculat a la situació de Polònia i Hongria, HRW també està inquieta per l’auge de l’extrema dreta a la UE. Però no tan sols perquè ha entrat al govern a Itàlia o Àustria, sinó també per la seva creixent ‘capacitat d’influir negativament en el debat polític’, com passa a França o Alemanya. ‘Això passa en part perquè els partits tradicionals han preferit d’imitar els arguments de l’extrema dreta i dels populistes’, critica. Així, Dam està preocupat de veure partits de centredreta i centreesquerra que accepten que la ideologia d’extrema dreta pot ser central als seus països. Sobre la centralitat de la qüestió migratòria en la política europea, Dam assenyala que aquest problema s’utilitza com a excusa per a violar drets i canviar llei, però amb l’objectiu final, segons ell, de ‘silenciar oponents i crítics’, tal com demostra precisament Hongria. També lamenta que figures com el ministre de l’interior italià Matteo Salvini ‘criminalitzin’ la tasca de les ONGs i que la Comissió no hagi alçat més la veu contra això. De fet, Dam considera que la Comissió Europea dóna una resposta cada cop més ‘repressiva’ a la migració, intentant dissuadir els moviments secundaris dins la UE: és a dir, que els immigrants no vagin d’un país a un altre en l’espai Schengen. ‘La solució al problema és de crear alternatives als moviments secundaris perquè romanguin al país on són’, assegura. Però alhora Dam afirma que ‘no es pot esperar que els països d’arribada puguin gestionar-ho amb la rigidesa del sistema de Dublín’. Per això reclama un sistema basat en incentius, sancions i més solidari, en comptes d’un que tanqui fronteres. Llibertat d’expressió Sobre la llibertat d’expressió a la Unió Europea, l’expert recorda que és important que els polítics europeus, tant al poder com a l’oposició, s’abstinguin de criticar tribunals, mitjans i oponents independents quan expressen idees contràries a les seves. ‘És perillós en un debat democràtic de veure líders polítics que han de respectar les normes de la pluralitat però que ataquen mitjans, tribunals o grups independents perquè simplement tenen unes altres opinions’, afirma.

Summary: Human Rights Watch veu ‘molt preocupant’ que el PP s’aliï amb líders com Viktor Orbán


Les intenses pluges provocades per l’huracà ‘Franklin’ a l’Estat mexicà de Veracruz, al sud del país, han deixat incomunicades aquest dijous prop de 13.000 persones de 43 comunitats, segons ha informat el diari local ‘El Universal’. El portaveu de Protecció Civil Salvador Valdivia ha indicat que les precipitacions a la zona han provocat la crescuda del riu Orizaba, la qual cosa ha generat fortes inundacions i ha malmès significativament un dels principals ponts de la zona. ‘En el lloc dels fets hi ha la maquinària per retirar algunes pedres i col·locar-ne d’altres per taponar els buits que ha deixat el pas de l’aigua. Fins ara no es reporten ferits’, ha assenyalat. Entre les comunitats afectades per la destrucció del pont hi ha Pilancón, Cieneguilla, Loma Grande, El Berro, Las Camelias, Xiquila i Texmalaca, entre d’altres.

Summary: L’huracà ‘Franklin’ deixa incomunicades 43 comunitats a l’Estat de Veracruz


El Jutjat d’Instrucció 2 d’Arenys de Mar (Maresme) ha enviat al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) les diligències contra la diputada d’ERC al parlament i candidata a batlle a Pineda de Mar, Mònica Palacín, per presumptament expulsar diversos policies espanyols de dos hotels d’aquell municipi després del Primer d’Octubre. Segons ha informat el TSJC, la Sala Civil i Penal del TSJC ha designat un ponent i sala d’admissió en relació a la querella presentada pel Ministeri Fiscal espanyol contra la diputada, i la causa està pendent d’admissió. El jutjat ha acordat inhibir-se del coneixement de les diligències pel que fa a l’acció exercida per la fiscalia contra la diputada a favor de la Sala Penal del TSJC, i aquesta sala ha designat com a ponent el magistrat Jordi Seguí. El jutge d’Arenys va admetre a tràmit a l’abril una querella presentada per la fiscalia contra tres tinents de batlle, una regidora i el cap de la Policia Local de Pineda de Mar (Maresme) per la presumpta expulsió de policies de dos hotels on s’allotjaven a l’octubre. La querella s’adreça contra Palacín, regidora d’ERC al municipi, així com contra els tinents d’alcalde Carme Aragonès, Jordi Masnou i Sílvia Biosca (PSC), i el cap de la Policia Local, Carles Santacreu, per un presumpte delicte de coaccions. Segons la fiscalia, Aragonès, Masnou, Palacín i Santacreu es van presentar el 2 d’octubre cap a les 21.00 hores en un hotel que allotjava diversos agents de la policia espanyola per presumptament demanar a la direcció de la cadena hotelera, ‘prevalent-se de l’autoritat que representaven’, que els expulsés. La direcció de la cadena hotelera va respondre que els agents tenien reserva fins al 5 d’octubre i Masnou va advertir al gerent que, ‘si no feia fora els policies, li tancaria l’hotel l’endemà i estaria tancat cinc anys’, segons relata el ministeri públic en la querella. Els càrrecs municipals van abandonar el lloc després de la conversa i el gerent de la cadena d’hotels, ‘impulsat pel temor a possibles i creïbles represàlies’, va redactar una carta en la qual comunicava que es veia obligat a desallotjar el 3 d’octubre abans de les 16.00 hores els agents de la policia espanyola que s’allotjaven a dos dels seus establiments, segons la querella de la Fiscalia. Els dos hotels allotjaven 496 agents de policia espanyola traslladats a Catalunya en motiu de la convocatòria i posterior celebració del referèndum de l’1 d’octubre del 2017.

Summary: Envien al TSJC la causa contra una diputada d’ERC per l’expulsió de la policia espanyola de dos hotels després de l’1-O


M. Àngels Cabré (Barcelona, 1968) és la directora de l’Observatori Cultural de Gènere, a més d’assagista especialitzada en cultura i feminisme i autora de poesia i narrativa. Ha publicat nombrosos llibres que visibilitzen l’obra de dones escriptores i intel·lectuals, grans noms que han quedat enterrats pel patriarcat i que a poc a poc es comencen a reivindicar. Ara acaba de publicar El llarg viatge de les dones. Feminisme a Catalunya (Edicions 62), un recull de textos de més d’una trentena de dones que van impulsar el feminisme al Principat des de final del segle XIX fins als anys vuitanta del segle XX. Un repàs històric que deixa ben clar, per si algú en tenia dubtes, que el feminisme no va néixer ahir. Una mirada al passat que esdevé un reconeixement necessari de totes les dones que van lluitar i que serveix de guia per a les qui lluiten ara. Parlem amb Cabré sobre aquestes grans dones i el context en què van escriure i sobre la revolució feminista d’aquests darrers anys. —Quan comença el feminisme a Catalunya? —Es considera que Dolors Monserdà, a començament del segle XX, va ser l’àvia del feminisme, però a mitjan segle XIX i a final ja hi havia força dones feministes. Espero que algú trobi una data més antiga, però jo he trobat un pròleg d’un llibre de poemes de Maria Josepa Massanés del 1841. És una poeta clàssica i catòlica que diu: ‘Jo tinc dret a ser escriptora i seré escriptora’. Amb Gertrudis Gómez de Avellaneda van muntar una mena de societat femenina per a defensar els seus interessos com a intel·lectuals. Un personatge també fascinant de final del segle XIX és la filla d’Ildefons Cerdà, Clotilde Cerdà, que va posar en marxa la primera escola d’arts i oficis per a dones. Destacaria també Ángeles López Ayala, Teresa Claramunt i Amàlia Domingo, que van muntar la primera societat femenina per a defensar els drets de les dones. Monserdà, però, és la primera que fa un text on surt la paraula ‘feminista’ i que parla de feminisme amb el concepte modern de les sufragistes. També destaca Carme Karr, amiga i deixeble seva, que fa la revista Feminal, fonamental en les primeres dècades del segle. —Expliqueu que Massanés feia servir la captatio benevolentiae als seus escrits. Aquesta prudència a l’hora de reclamar els nostres drets és comuna en la història del feminisme? —Sí, aquest ‘potser no sé en gaire, però ho explico’. Com que a les dones no ens han deixat ser a l’espai públic, quan hi entrem ho fem de puntetes. Tenim la tendència de demanar disculpes per ser-hi i de creure’ns petites, perquè ens han fet creure que ho som. La captatio benevolentiae és un tret molt femení. Fins i tot Virginia Woolf semblava que dissimulés el seu talent. Per això s’ha de comptar amb tot allò que van escriure aquestes dones i també amb allò que no es van atrevir a escriure. —En aquesta primera etapa és clau el paper de les dones obreres. De quina manera? —Tenim la idea que el feminisme neix a la burgesia. Massanés o Monserdà eren dones benestants que podien escriure mentre la resta eren a les fàbriques i cosien. Però per això apareix el corrent del feminisme dins el sindicalisme i l’anarquisme. Teresa Claramunt, per exemple, va lluitar pels drets de les dones; en particular, des del moviment obrer. En aquest corrent també és molt interessant Teresa Mañé, mare de Frederica Montseny. —Alguns d’aquests moviments de dones obreres van protagonitzar autèntiques revoltes. —A Catalunya, el 1910, hi va haver una manifestació impulsada per López Ayala per a reclamar el laïcisme i que les dones no estiguessin sotmeses a l’Església Catòlica. És la primera pròpiament feminista. Les dones van sortir al carrer de manera massiva i van anar a veure el governador civil amb proclames feministes, perquè ja era l’època de les sufragistes a Anglaterra. El 1918 hi va haver un rebombori del pa organitzat per dones, que reivindicaven el dret de comprar carbó i pa. Anaven fàbrica per fàbrica intentant parar-les i van aturar la ciutat durant uns dies. 'S'ha de comptar amb el que aquestes dones van escriure i també amb el que no es van atrevir a escriure' —El fenomen de les dones prenent el carrer no és nou d’avui… —Tot té un passat. Igual com quan els soldats havien d’anar a una guerra: les dones anaven contra el governador civil i deixaven clar que elles no regalarien els seus fills a guerres absurdes. Aquestes reivindicacions de dones eren importants, encapçalades per Claramunt i companyia. Dones com ella o Ayala havien passat per la presó unes quantes vegades, amb tortures incloses. Es van deixar la pell, com les sufragistes. Emmeline Pankhurst, la gran dirigent del sufragisme britànic, va passar unes quantes vegades per la presó, on les alimentaven a la força. De fet, la mala salut de Claramunt es devia a les seqüeles de tot això. De Rosie the Riveter al Pussyhat: la història gràfica del feminisme —No obstant això, la imatge que tenim de les sufragistes angleses trencant vidres difereix força del que va passar a Catalunya. —Aquí vam tenir la immensa sort que hi havia moltes publicacions, seccions i articles defensant el vot, i això va servir perquè totes les intel·lectuals donessin la seva opinió sobre el sufragisme. El debat no es va fer al carrer, sinó a les revistes. El moviment sufragista aquí no hi era. Hi havia les revistes, alguna vaga, les dones que s’apuntaven a clubs femenins i havien de mentir a les famílies… Ràpidament, les que havien reclamat el sufragi es van trobar que ja el tenien. Vam tenir la sort de la Segona República. Si no hagués durat tan poc, seríem un dels països que va aconseguir el vot femení a un temps raonable. Suïssa el va aconseguir als anys setanta. —Es va aconseguir malgrat el debat. Fins i tot, grans dones feministes com Ana María Martínez Sagi s’hi oposaven, en certa manera. Per què? —Sí, ella va ser la primera dona membre de la directiva del Barça. Poeta, lesbiana, esportista, guanyadora d’un campionat de javelina… Molt lluitadora. Pel que fa al sufragi, tenia part de raó. Veníem de la dictadura de Primo de Rivera i d’una alfabetització molt limitada de les dones, dins el catolicisme. Era cert que no tenien grans coneixements polítics, però els senyors que havien tingut poca alfabetització tampoc. La dona havia estat sotmesa a pares, marits i germans, i en conseqüència votaria segurament allò que li diguessin. Victoria Kent tenia raó quan deia això, però era necessari aprovar-ho i córrer el risc. Elles mateixes estaven en procés de construcció i no eren 100% feministes. Fins i tot Aurora Bertrana, que tocava el violoncel, havia estudiat a Suïssa i viatjava sola al Marroc, tampoc era tan moderna com semblava si la llegies bé. —Un altre gran nom és Frederica Montseny. Per què? —És un personatge fascinant, una dona que renegava una mica del feminisme. Era moderna, però tampoc no tenia una idea tan clara del que era la lluita feminista, perquè sobretot passava a l’estranger. L’anarquisme va ser el primer moviment a destacar la doble opressió de la dona com a obrera i com a dona. El 1931 i els anys posteriors les dones van fer la gran conquesta i els anys setanta van representar la reconquesta d’aquells drets perduts. Les dones de la República no guanyen només el dret de sufragi, sinó moltíssimes més coses. Montseny va posar en marxa la llei d’avortament, per exemple. Hi havia molts grups de dones organitzades que el franquisme va liquidar, com ara el Club Femení d’Esports o el Lyceum Club. Després van tancar totes les associacions tret d’Acció Catòlica i la Secció Femenina. La Secció Femenina a Barcelona va ocupar l’edifici Francesca Bonnemaison, que també va ser una dona molt important a començament de segle pel que fa a l’educació de les dones. Van voler eliminar aquestes associacions d’una manera, fins i tot, física i simbòlica. —Quins noms destaquen durant la guerra i el franquisme? —Durant la guerra, Mercè Rodoreda. Tot i que ella es considera poc feminista, el seu exemple de vida ho és molt: era una jove republicana que publicava novel·les, s’havia separat del marit i tenia una vida emancipada. En el llarg franquisme, tenim la gran Maria Aurèlia Capmany. Fa de baula entre els anys trenta i els setanta. La història del feminisme a Catalunya s’hauria escapçat si no fos per ella. Una dona republicana que en la transició serà molt demòcrata i formarà part del Partit Socialista. Capmany és la més important, la nostra Simone de Beauvoir, amb una obra molt completa. No sé qui va ser la primera a dir-ho, però jo he adoptat aquesta expressió. És la primera dona que farà un llibre important sobre feminisme. La dona a Catalunya, dels seixanta, seria una mica l’equivalent d’El segon sexe de Beauvoir. 'Maria Aurèlia Capmany és la nostra Simone de Beauvoir' —I és qui educa en feminisme Montserrat Roig. —Capmany tenia una escola de teatre, Roig volia ser actriu i el 1966 van viatjar a París per fer una obra. Al tren es van passar tota la nit parlant del llibre i de feminisme. Capmany li va fer veure, per exemple, el masclisme dels marxistes a la universitat. Roig va escriure que després d’aquella nit √a ser una altra dona. És el nostre referent gràcies a Capmany, qui li va dir: ‘Escriu, fes-ho en català i sigues feminista’. Maria Àngels Cabré: ‘Les vides lliures de Montserrat Roig i Maria Aurèlia Capmany molesten i són ocultades’ —Un de Maria–Mercè Marçal. Què en destacaríeu? —Crec que és la millor poeta en català. Té un text sobre el 8 de març que és una joia i tenia una gran gràcia poètica, però no va escriure centenars d’articles ni llibres perquè va morir jove. Es constitueix post mortem en una mena de mite feminista perquè els seus valors coincidien amb el moviment. En aquells anys es reivindicava l’amnistia. Hi havia dones preses per delictes propis de la condició femenina: per haver avortat, per adulteri… També es reclamava el dret d’avortar, el divorci… —Van ser clau les Jornades Catalanes de la Dona del 1976. —S’hi van reunir quatre mil dones, però hi havia moltes associacions. Als setanta trobem aquesta eclosió de feminisme. Fins al 1981 són clau noms com Roig, Marçal, Magda Oranich, Anna Maria Moix, Lidia Falcón, Teresa Pàmies… I Gretel Ammann, que parla del feminisme de la diferència. He acabat amb aquest final que és l’inici de l’etapa que coneixem. El feminisme de la igualtat el representava Capmany i el feminisme de la diferència és el de Roig, Ammann i companyia. —Què implica aquest canvi? —El feminisme de la igualtat és el que defensa el dret, adjudicar-se els drets dels homes: ‘Jo tinc dret a ser directora d’un diari’. El feminisme de la diferència és el que diu: ‘Jo no vull ser la directora del diari, vull que el diari sigui una cooperativa’. Volem un món diferent i, per tant, no es tracta de fer d’homes, manar molt, treballar moltes hores i no tenir temps de cuidar a la família. És el dret de la dona de ser diferent. El feminisme de la diferència voldria feminitzar el món, mentre que el feminisme de la igualtat no arriba tan lluny. Ens convindria una barreja d’ambdós, que ens permetés de ser diferents, però també conquerir espais de poder. Deia la poeta negra i lesbiana Audre Lorde que no es pot desmuntar la casa de l’amo amb les eines de l’amo. Amb més patriarcat no solucionarem el patriarcat, però per a desconstruir-lo hem de conèixer les seves regles. Saber, per exemple, com funciona l’homosociabilitat, que vol dir que alguns senyors quan surten de la feina continuen fent negoci mentre tu ets a casa cuidant d’un avi. Has de saber-ho, perquè quan tornis a la feina l’endemà hauran fet un pacte sense tu… —Com veieu la quarta onada feminista? —Ja calia. Acaben de condemnar Harvey Weinstein i Plácido Domingo diu que se’n penedeix. No el creiem, però ell reconeix que potser sí que tenen raó les dones que s’han sentit assetjades o bé ho ha de dir perquè el món ja no funciona com ell es pensava. Allò que fa un temps feia gràcia ara se’n diu assetjament. El ‘nena, vine cap aquí i porta’m un cafè, que guapa estàs’. Hi ha costums que ja no es permeten, de la mateixa manera que ja no tirem les ampolles a la brossa normal perquè reciclem. La quarta onada és fantàstica perquè és globalitzadora, i això no havia passat mai. Per què va funcionar el rebuig a la Manada? Perquè moltes dones es van connectar per les xarxes. Aquesta comunicació immediata és el punt fort. El feminisme fa dos dies era mal vist, però ara el gran perill de la quarta onada és la banalització. El feminisme de la diferència és el que diu 'Jo no vull ser la directora del diari, vull que el diari sigui una cooperativa' —En què es concreta? —Si algú no entenia què era banalitzar el feminisme, ho acaba de fer la ministra d’Igualtat, Irene Montero. La seva primera trobada ha estat amb un grup d’instagramers. Jo crec que aquesta havia de ser la darrera trobada. S’hauria d’haver reunit primer amb les associacions que hi han treballat tota la vida. Ha pensat que havia de connectar amb la gent jove perquè el feminisme va néixer ahir. Error! Els instagramers són la punta de l’iceberg. Les samarretes de ‘I’m a feminist’ són fantàstiques, sempre que al costat hi hagi llibres. —Com es transmet la teoria feminista en l’era d’Instagram? —Si tens bons referents, sabràs citar Beauvoir, Friedan, Capmany, Marçal, Roig… Les citaràs bé perquè el teu discurs estarà digerit i comunicaràs de manera senzilla coses importants. El problema és qui fa això sense haver tingut abans aquestes lectures, que parlarà d’oïda. És qüestió d’exigir a l’instagramer uns coneixements mínims, i si cal, corregir-lo. Ara tothom té un llibre o un article sobre feminisme, fins i tot els senyors més masclistes… Fa ràbia, perquè haurien de demanar perdó per tant com han fastiguejat, però això no ho fan mai. Si algú no entenia què era banalitzar el feminisme, ho acaba de fer Irene Montero —Com veieu les divisions dins el moviment? —És bo que hi siguin, però hem de fer que la suma de punts de vista sigui rica. A mi, per exemple, no m’agrada que hi hagi feministes que defensen la prostitució, que és la cosa menys feminista del món. És com defensar la venda de ronyons… Però les divisions es veuen de manera negativa perquè no hem explicat bé que la diversitat és riquesa. Ara la gran sort que té el feminisme és el moviment queer. Darrerament hi ha hagut polèmica amb el Partit Feminista i Lidia Falcón, que pensen el contrari. S’equivoquen radicalment perquè el moviment queer ens va molt bé per explicar a qui no ha volgut ser feminista com li anirà de bé, perquè tothom podrà ser diferent i no passarà res. Porta a una dignificació de la diferència. El feminisme hereu dels seixanta, que posava molt d’èmfasi en el cos de la dona, va ser molt important, però s’han quedat encallades allà, en ser el partit que defensa la dona i les seves llibertats. El feminisme va més enllà. —En quin sentit? —És el moviment que defensa una manera femenina de viure el món. Inclusiva, respectuosa amb les diferències, no agressiva, on no hi ha persones per sobre de les altres… El feminisme inclou tothom i hi ha moltes maneres de ser feminista. És el moviment més pacífic i més plural de tots. I per això és el que té més futur. Ha guanyat obrint-se, i això inclou les persones trans i el moviment queer. És en el moment en què es canvia el concepte de ‘sexe’ per ‘gènere’ que algunes teòriques dels setanta que van fer molta feina no ho acaben d’entendre. Busquem que tota la nostra diversitat com a dones es reconegui, i per això el moviment queer ens va molt bé. Les feministes que diuen no a aquest moviment que s’ho facin mirar. Falcón va escriure que les dones eren una classe social i s’havien de tractar com una classe que cal defensar, fossin riques o pobres. La seva opció és essencialitzar la dona. Jo estic a favor de la desconstrucció de la dona i de la desaparició del gènere. Això vol dir donar facilitats a tothom, també a les persones trans. No poden venir les feministes dels setanta a dir que perverteixen la lluita. —Llibres com el vostre potencien la herstory, la història de les dones que el patriarcat ha amagat. Anem per bon camí en aquest procés? —Crec que sí, en el sentit que la llavor s’ha posat. A mi m’interessa molt fer un nou cànon amb valentia. No vol dir que els escriptors del cànon anterior fossin dolents, però si hem d’escollir deu escriptors, sempre han de ser deu homes? Els personatges femenins de Shakespeare es poden comptar amb els dits d’una mà i Don Quixot són dos personatges masculins que es passegen. Hi ha una Dulcinea molt secundària. Les dones no es poden sentir representades en aquest cànon. Hem d’escollir les dones que han estat referents, que han estat transformadores. Ara s’ha fet una norma que diu que la universitat ha d’incloure referents femenins, i hi ha gent en contra. Hi ha una sèrie de senyors que se senten amenaçats i professors que diuen: ‘Ara he de llegir Toni Morrison?’. Doncs sí. Vaga feminista: tota la informació sobre el 8 de març —Sembla com si no hi hagués hagut filòsofes o escriptores anys enrere. —És el problema de no tenir coneixement. Com que no hem pogut investigar perquè no ens han deixat, ho hem de fer sense ajudes. Per què els homes mediocres tenen subvencions i no se subvenciona la recerca sobre María Luz Morales, per exemple, que té una gran obra? Si es digués Mario Luz Morales, estaria totalment subvencionat. Imagina’t un Josep Pla desconegut. —No ho seria… —És clar. Doncs la qualitat literària de Morales és com la de Pla. Encara hi ha molts homes que pensen que la literatura feta per dones o sobre feminisme no és cosa d’ells, i això és un problema. Com és que aquest llibre que he fet no existia? O per què vaig haver de publicar un llibre sobre Roig i Capmany fa quatre dies? O un llibre d’articles feministes de Roig? Va morir el 1991. No ha donat temps de fer un llibre així abans? Ja era una persona coneguda aleshores, però el patriarcat no s’ha dedicat a destacar dones, ho hem fet nosaltres amb molt d’esforç. Arribem tard, amb els referents. Podeu comprar El llarg viatge de les dones. Feminisme a Catalunya a la Botiga de VilaWeb

Summary: M. Àngels Cabré: ‘El gran perill de la quarta onada feminista és la banalització’


El batlle d’Igualada, Marc Castells, ha denunciat que 4.000 màscares encarregades per l’Hospital d’Igualada, són retingudes a Madrid. ‘Demano responsabilitat a totes les administracions perquè es desbloqui aquest tema. Si l’hospital demana les màscares, és perquè les necessiten’, ha dit en una conferència de premsa. Paral·lelament, la consellera de Salut, Alba Vergés, també mostrava la seva indignació per la confiscació de material. Amb l’aprovació del reial decret per part del govern de Sánchez i en el qual es decretava l’estat d’alarma per a combatre el coronavirus 2019, les compres de material sanitari passen a ser centralitzades des de Madrid. Això origina una situació de desproveïment als hospitals, tal com denunciaven professionals sanitaris en aquest reportatge. Avui mateix, el president del Col·legi de Metges de Catalunya, Jaume Padrós, ha dit que era urgent assegurar equips de protecció individual per a tots els professionals sanitaris i ha criticat la situació motivada pel reial decret. Torno a demanar-ho i ho exigeixo: És urgent assegurar equips de protecció individual per a tots els professionals sanitaris! La situació s'ha agreujat des del Decreto perquè els proveïdors habituals no poden servir directament als centres. Si no, això serà inassumible!!! — Jaume Padrós 🎗 (@jaumepadros) March 18, 2020 Tota la informació sobre el Coronavirus, minut a minut

Summary: El batlle d’Igualada denuncia que 4.000 màscares per a l’Hospital d’Igualada són retingudes a Madrid


Una barcassa amb sis ocupants ha arribat avui a la costa d’Altea i una altra amb divuit persones ha estat interceptada a unes cinquanta milles de la costa, segons que ha informat a EFE la Creu Roja. La primera anava buida, però més tard la Guàrdia Civil n’ha trobat a terra ferma els sis ocupants, un dels quals menor d’edat, que han estat traslladats a la caserna d’Altea, on els ha atès el personal de la Creu Roja. Tots es trobaven en bon estat de salut i no han requerit atenció especialitzada, segons les mateixes fonts. D’una altra banda, hores després han localitzat una altra embarcació a unes cinquanta milles de la costa i previsiblement serà conduïda fins a Alacant, on en desembarcaran els ocupants. Transporta divuit persones i de moment no se’n té més informació.

Summary: Una barcassa amb sis persones arriba a Altea i divuit més són interceptades davant Alacant


Extracte de la intervenció que Quim Monzó va realitzar al Cercle de Lectors per respondre a la pregunta: ‘La Literatura està en perill?’ L’escriptor parla dels seus orígens lectors en una casa familiar on només hi havia 7 llibres.

Summary: Quim Monzó: ‘ La mare em deia: de tant llegir novel·les acabaràs idiota’


Noranta-dos contractes paralitzats, funcionaris que han d’anar a Madrid a rebre instruccions, centenars d’associacions pendents de rebre subvencions que ja estaven aprovades i una setantena d’iniciatives legislatives parlamentàries que han quedat paralitzades. Aquestes són algunes de les conseqüències que ha patit l’autogovern català per l’aplicació de l’article 155. El col·lectiu de juristes Servidors públics de Catalunya va presentar ahir al Col·legi d’Advocats de Barcelona un inventari de tots els danys derivats de la intervenció de la Generalitat. Un memorial d’afectacions que sempre serà provisional, ja que, segons que va explicar la presidenta del col·lectiu, Yolanda Hernández, és un document viu que anirà incorporant dades i informació a mesura que vagin passant els dies. ‘Sabem quan va començar a aplicar-se la intervenció a les institucions catalanes, però no quan acabarà.’ I és que, en aquest sentit, Hernández ha remarcat que calia no confondre el començament de la intervenció a la Generalitat amb l’aplicació del 155. ‘Tot plegat comença el 15 de setembre, quan es vulnera l’Estatut de Catalunya i Montoro intervé els comptes de la Generalitat.’ El govern espanyol ja ha dit que retirarà el famós article després de les eleccions, però encara no s’ha pronunciat sobre el control dels comptes catalans. Com a conseqüència, qualsevol pagament que hagi de fer la Generalitat ha de tenir el vist-i-plau previ del ministeri de Cristóbal Montoro. Tot plegat ha comportat que hi hagi més processos administratius i que s’hagin alentit els pagaments que ja estaven aprovats i pressupostats pel govern català. Segons Servidors públics de Catalunya, això ha generat un retard en el pagament de subvencions a centenars d’associacions de caràcter social per valor de diversos milions d’euros. Diners que s’havien de destinar al servei de llar per a persones afectades pel VIH, a donar suport a persones amb discapacitat social o ajudar famílies en situació de vulnerabilitat. També hi ha noranta-dos contractes aturats, pendents de ser desblocats quan el govern espanyol ho permeti, dotze projectes congelats, dotze activitats anul·lades i tres inversions paralitzades. Al marge dels càrrecs cessats i els organismes suprimits i dissolts, ja sabuts des del primer moment en què el govern espanyol va aprovar l’aplicació del 155 previ aval del senat, aquest inventari fa un recull de danys econòmics, alguns dels quals tindran una incidència a llarg termini. Hi ha un document que fa referència a les iniciatives parlamentàries i del govern que han quedat congelades com a conseqüència de la dissolució del parlament. És a dir, lleis que a curt termini no podran ser tramitades i validades per la cambra catalana. N’hi ha setanta-una. Algunes d’importància social, com la llei per a la igualtat de tracte i la no-discriminació, la llei de creació de l’Agència Catalana de Medicaments i Productes Sanitaris o la llei de contractes de serveis a les persones. També s’han anul·lat proposicions de llei en curs contra l’abús bancari, la reforma de l’impost de successions i donacions, i les mesures urgents per a incentivar el lloguer d’habitatges socials i assequibles. Vegeu-les totes ací: A més de lleis detallades que havien de tenir una incidència directa sobre la ciutadania, l’informe també recull accions i drets dels quals s’ha privat l’autonomia de la Generalitat. Per exemple, la possibilitat de defensar-se jurídicament en els processos judicials en els quals està immersa la institució. ‘La defensa jurídica de la Generalitat és en mans de l’estat. Són recursos que no es poden activar si el ministeri no ho permet i que tenen uns terminis que s’esgotaran. Recuperar això serà molt complicat’, va explicar Hernández. El cas més conegut és el del litigi de Sixena amb el govern aragonès. La defensa jurídica que pugui fer el Departament de Cultura depèn exclusivament de Méndez de Vigo, qui ha assumit les competències i ha emplaçat el Museu de Lleida a complir els requeriments del jutge. Però hi ha més casos, com per exemple el de la repressió policíaca de l’1 d’octubre. La Generalitat no s’ha pogut personar com a causa contra l’actuació de la policia i la Guàrdia Civil i tampoc no ha pogut obrir una comissió d’investigació, perquè que el parlament va ser dissolt. Entrevista al sots-director del Servei Català de la Salut, Josep Maria Argimon: ‘Hem de posar per escrit que no dedicarem un ecògraf a la independència, així és la intervenció de la Generalitat’ Viatges a Madrid i informes en castellà A conseqüència de la intervenció, totes les conselleries han passat a ser dirigides des de Madrid i han hagut d’adaptar el seu funcionament administratiu al dels ministeris. Els consellers i els seus equips de confiança van ser destituïts i les diferents direccions generals són ara les màximes instàncies. Segons l’informe de Servidors públics de Catalunya, en alguns casos han hagut d’anar fins a Madrid per rebre instruccions, sempre a càrrec del pressupost de la Generalitat. Tot i això, com explicava el sots-director del Servei Català de la Salut, Josep Maria Argimon, en aquesta entrevista, la funció dels directors generals és merament administrativa i qualsevol moviment depèn de Madrid. En alguns casos, com els departaments d’Interior i d’Exteriors, han estat intervinguts de manera directa i els anomenats ‘homes de negre’ s’han instal·lat en les dependències corresponents. A Interior, el govern espanyol hi ha enviat Juan Antonio Puigserver Martínez, mentre que a Exteriors hi ha l’ex-ambaixador espanyol al Paraguai Juan Fernández Trigo. En clau de llengua, el recull de danys també reserva un apartat a la vulneració dels drets d’ús del català que es cometen. I és que els documents interns adreçats a les persones que substitueixen el govern han de ser traduïts al castellà o escrits directament en castellà: ‘Això significa una pèrdua de temps que no es retornarà’, explica Hernández. Per acabar, hi ha un apartat reservat a la pèrdua d’oportunitats econòmiques. L’estat ha vetat que el port de Barcelona faci missions comercials a l’exterior, s’ha paralitzat la implementació de les assegurances obligatòries als administradors de finques i la supressió de les delegacions a l’exterior ja conegudes, les quals permetien d’estar en contacte amb actors econòmics estrangers i fer de pont amb empresaris catalans.

Summary: Memorial de danys del 155: així ha intervingut l’estat espanyol el govern català