El primer secretari del PSC, Miquel Iceta, ha reivindicat avui Catalunya com a nació i ha advertit que ‘el problema no és de tenir més competències’ sinó que es respectin les actuals ‘sense interferències indegudes de l’Estat’. Iceta ha presentat l’informe de gestió de la tasca portada a terme d’ençà del darrer Congrés de l’any 2016 i ha proposat ‘un autogovern més sòlid, un millor finançament i un millor reconeixement’. ‘No volem trencar amb la resta d’Espanya, no volem dividir més la societat catalana, no volem retrocedir i tampoc ens volem quedar on som”, ha dit, per la qual cosa ha proposat un ampli acord polític que reconegui Catalunya com a nació i estableixi regles per impedir ingerències estatals en l’autogovern. El PSC vol renéixer de les cendres de Ciutadans

Summary: Iceta proposa un ampli acord per evitar interferències de l’estat espanyol


La reunió de la mesa del parlament que es farà demà no tractarà de la reforma de la llei de presidència que demana JxCat per a incloure el supòsit d’una investidura no presencial del candidat a presidir la Generalitat. La proposta no ha estat inclosa en l’ordre del dia. El grup de Carles Puigdemont va registrar divendres tot sol la proposta per a reformar dos articles de la llei de presidència per tal d’habilitar una investidura del president a distància i perquè el govern pugui ser efectiu des de Brussel·les. JxCat també havia demanat que la iniciativa es tramités pel procediment d’urgència i que es convoqués un ple per a aprovar la reforma. Aquest matí, el portaveu d’ERC, Sergi Sabrià, no ha explicat si el seu partit hi donaria suport: ‘No sé dir en quin punt exacte es troba . Hi ha algunes parts que són tècniques que no sé resoldre.’ En canvi, fonts de JxCat han explicat a VilaWeb que la decisió l’havia presa unilateralment el president del parlament, Roger Torrent, que vetar una iniciativa com aquesta no té precedents i que aquestes propostes es tramiten sempre a la primera reunió de mesa que hi ha després de registrar-se. També han dit que JxCat volia avançar els terminis perquè l’oposició pot dur la proposta al Consell de Garanties Estatutàries, fet que endarreria el ple. La mesa sí que discutirà l’activació de la comissió del reglament perquè es pugui modificar durant les setmanes vinents. Tant el PSC com el PP han registrat dos escrits advertint que aquesta comissió té rang legislatiu i no pot constituir-se fins que no s’hagi format govern. Finalment, la mesa abordarà una sol·licitud de Ciutadans sobre l’operatiu de l’1-O, l’espot publicitari i un expedient de contractació que va quedar desert, a més de la proposició de llei del PSC contra el malbaratament alimentari i la petició –també dels socialistes– d’activar sis comissions no legislatives perquè comenci l’activitat parlamentària.

Summary: La mesa del parlament no tractarà demà de la reforma de la llei de presidència que demana JxCat


El dirigent de Podem, Pablo Iglesias, ha anunciat que presentarà una moció de censura contra Mariano Rajoy per a convocar eleccions si fracassa la del PSOE. En declaracions als passadissos del congrés espanyol, ha negat que el seu grup cedeixi diputats a Cs perquè el partit d’Albert Rivera registri una moció, però s’ha mostrat obert a pactar-la per a fer fora Rajoy i convocar eleccions. ‘Nosaltres no necessitem prestar diputats a ningú. Ciutadans no pot presentar una moció de censura, nosaltres sí. Estaríem disposats a dialogar amb Ciutadans i ja veuríem quin és el resultat’, ha explicat Iglesias. Ha afirmat que aquesta opció li sembla sensata si fracassa la moció de Pedro Sánchez. Fins ara, Ciutadans ha desestimat de donar suport a Sánchez perquè volen acordar un candidat alternatiu i independent que tingui com a únic punt del programa la dissolució de les corts espanyoles i la convocatòria d’eleccions generals anticipades. Per a registrar una moció de censura, cal que la signin almenys trenta-cinc diputats del congrés. Ciutadans en té només trenta-dos, fet pel qual necessitaria el suport de tres diputats d’altres grups per a presentar-la.

Summary: Podem s’avé a pactar una moció de censura amb Ciutadans per a convocar eleccions si fracassa la del PSOE


La sala civil i penal del Tribunal Superior de Justícia del País Valencià (TSJ) s’ha declarat no competent per celebrar l’acte de conciliació sol·licitat per l’ex-president de la Generalitat, Francisco Camps, previ a la interposició d’una querella contra l’actual vice-presidenta, Mónica Oltra, per presumptes delictes de calúmnies i injúries. Segons que ha informat el TSJ valencià, la sala considera que ‘l’acte de conciliació té naturalesa de jurisdicció voluntària’ i recorda que la llei que el regula atribueix la competència per celebrar-ho als jutjats de primera instància, els mercantils i jutjats de pau, ‘amb independència que l’acte de conciliació sigui el pas previ a un procés civil o penal’. En l’escrit de denúncia, Camps assenyala que les afirmacions d’Oltra en un programa de televisió ‘menystenen’ el seu honor i prestigi en atribuir-li la comissió de delictes ‘sabent de la falsedat d’aquestes imputacions’. Oltra va afirmar que Camps va ‘saquejar’ les arques públiques i va dur vestits ‘pagats amb diners bruts’. En aquest sentit, l’ex-president li demana la conciliació perquè la vice-presidenta li expressi les seves disculpes i es retracti públicament de tots els comentaris.

Summary: El TSJ valencià es declara no competent per a la conciliació prèvia de la querella de Camps contra Mónica Oltra


El Jutjat d’Instrucció número 2 de Sabadell ha demanat als Mossos d’Esquadra que facilitin a la guàrdia civil el contingut de tots els xats comunicatius que van funcionar durant l’1-O a la Regió Metropolitana Nord, que inclou les comarques del Vallès, el Maresme i el Barcelonès Nord. A més, demana un llistat de tots els agents de servei, de baixa justificada, de permís o de vacances l’1 d’octubre i el 21 de desembre, de tota la Regió Metropolitana Nord. El jutjat també acorda de demanar al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) una còpia del pla de coordinació policial previst per l’1-O pels Mossos, la policia espanyola i la Guàrdia Civil. El jutjat recorda que el passat 23 de març ja va demanar als Mossos que enviessin a la Guàrdia Civil totes les comunicacions registrades l’1-O a la Sala Regional de la regió policial, tant entrants com sortints i el seu contingut, i fetes amb qualsevol tipus de mitjà, incloent l’anomenat ‘xat corporatiu’ que alguns investigats van mencionar en les seves declaracions. Després de rebre un informe de la Guàrdia Civil el 27 de juliol en què es tornava a parlar d’aquest xat, el jutge ordena al comissari en cap dels Mossos que faciliti a la Guàrdia Civil l’accés i bolcat de les comunicacions del ‘xat de comandaments’, ‘xat cronos’ i xat del Servei d’Informació utilitzat pels agents d’aquesta unitat.

Summary: Un jutge de Sabadell demana als Mossos tots els ‘xats’ de l’1-O de la Regió Metropolitana Nord


El plenari de Barcelona en Comú (BComú) ha aprovat de consultar a les seves bases la continuïtat del pacte municipal de la batllia de la capital de Catalunya amb el PSC. Després del debat intern d’aquestes últimes setmanes, la formació que encapçala la batllessa de la ciutat, Ada Colau, ha decidit de demanar als seus 10.000 inscrits si cal mantenir, o no, l’acord amb els socialistes. La portaveu de BComú, Susanna Segovia, ha explicat que la consulta –que es farà des de la plataforma digital de participació de BComú– s’obrirà, previsiblement, dimecres que ve, i es tancarà a final de setmana. La formació de Colau es va plantejar la continuïtat del pacte amb el PSC pel suport dels socialistes a l’aplicació de l’article 155. Els presidents del Grup Demòcrata i d’ERC a Barcelona, Xavier Trias i Alfred Bosch, van oferir fa dues setmanes un ‘acord de país’ a l’ajuntament per tal que trenqués el pacte de govern amb el PSC. Els dos líders independentistes van avisar que a l’executiu de Barcelona hi havia algú que formava ‘part del nucli dur de l’estratègia de repressió contra Catalunya’ i van proposar a la batllessa de poder parlar de tot allò que calgués ‘per defensar les institucions catalanes i la ciutat’, d’acord amb l’esperit mostrat l’1-O, quan persones de tota mena i origen, diuen, van defensar les escoles. El Grup Demòcrata i ERC ja fa setmanes que exigeixen a Colau que trenqui amb el PSC. Ja ho van fer tot just després de l’1 d’octubre. Reconeixen que les relacions dels seus grups amb Colau ‘no han estat sempre plàcides’, però ara han fet un pas més enllà i argumenten que ‘en moments excepcionals també calen solucions excepcionals’. Més informació: El 155 pot fer perillar el pacte entre Barcelona en Comú i el PSC

Summary: BComú consultarà a les bases la continuïtat del pacte municipal amb el PSC


El president del Brasil, Jair Bolsonaro, ha assegurat estar obert a la possibilitat d’establir una base militar nord-americana al territori brasiler, la qual cosa suposaria un fort canvi en la política exterior del país. ‘Depenent del que passi al món, qui sap si no hauríem de debatre aquesta qüestió en un futur’, ha asseverat en relació amb la base nord-americana. ‘El Brasil vol tenir supremacia a Sud-amèrica’, ha afegit. Les paraules de Bolsonaro, que va prendre possessió aquest dimarts com a president del Brasil, han tingut lloc poc després d’alertar del suport de Rússia a la ‘dictadura’ del president veneçolà, Nicolás Maduro, al país veí. El líder d’extrema dreta està revertint una política exterior que es remunta a més d’una dècada, sota la qual l’esquerrà Partit dels Treballadors (PT) va posar l’accent en les relacions entre els països del sud i, de vegades, es va enfrontar a Washington en l’escenari internacional. Bolsonaro, de 63 anys i capità retirat de l’Exèrcit, vol mirar d’incrementar els llaços amb els Estats Units i Israel. L’assessor de Seguretat Nacional de Bolsonaro, Augusto Heleno, ha confirmat que el mandatari vol traslladar l’ambaixada del Brasil a Israel a Jerusalem, però que diverses consideracions logístiques s’han interposat fins al moment al camí. Reforma de les pensions El cap del gabinet presidencial del Brasil, Onyx Lorenzoni, ha destacat per la seva banda el compromís del govern de Bolsonaro amb l’aprovació d’una ambiciosa reforma al sistema de pensions. Al començament de la setmana vinent cada ministre anunciarà la seva prioritat immediata, tal com ha assenyalat Lorenzoni. El dirigent brasiler ha promès liberalitzar l’economia del Brasil, alliberar el país del ‘socialisme’, aplacar les violentes bandes del narcotràfic i promulgar diverses mesures conservadores en àrees com l’educació. Aquest dimecres, Bolsonaro va presentar diferents plans per intensificar les privatitzacions, endurir les pautes de sentències de presó i lliurar el control sobre les reclamacions de les terres indígenes al Ministeri d’Agricultura.

Summary: Bolsonaro assegura estar obert a la possibilitat d’establir una base militar dels EUA al Brasil


El Paquistan ha assegurat que ha tombat dos avions de guerra indis en el seu espai aeri sobre la disputada zona del Caixmir. És una clara escalada en una confrontació que fa témer per un conflicte total entre els dos estats veïns, tots dos amb capacitat nuclear. Un pilot indi ha estat capturat, segons un portaveu militar paquistanès, que ha dit també que un dels avions ha caigut al Caixmir controlat pel Paquistan, mentre que l’altre s’ha estavellat a la banda índia de la frontera de facto, fortament militaritzada, que divideix aquest territori de l’Himàlaia. Fonts índies han confirmat que avions de combat paquistanesos han violat l’espai aeri sobre el Caixmir administrat per l’Índia, però que han estat obligats a tornar sobre la línia de contacte, i que no hi ha hagut resposta immediata a l’afirmació que els avions havien estat tombats. Aquest incident és l’últim d’una perillosa seqüència d’esdeveniments entre tots dos estats, que han estat sota una intensa pressió d’ençà de l’atemptat suïcida del 14 de febrer al Caixmir indi, en què van morir quaranta soldats. Nova Delhi va reaccionar a aquell atemptat prometent d’actuar i ahir els seus avions de guerra van entrar a l’espai aeri paquistanès i van atacar –segons que diuen– un camp de l’organització Jaish-i-Mohammed (JEM), el grup que havia reivindicat l’atemptat. Aquests han estat els primers atacs aeris de l’Índia sobre terreny paquistanès des que els dos veïns van lliurar una guerra el 1971, quan no tenien armes nuclears ni l’un ni l’altre, a diferència d’ara.

Summary: El Paquistan tomba dos avions de l’Índia i la tensió creix al màxim al Caixmir


El batlle de València, Joan Ribó, ha confirmat que València és l’única ciutat europea finalista per a ser seu de la Capital Mundial del Disseny en 2022 i que es disputarà aquest segell amb la ciutat índia de Bangalore. La candidatura està impulsada per l’Associació València Capital del Disseny i amb el suport d’institucions com l’ajuntament, la Generalitat o Fira València. Els integrants de l’associació han desenvolupat ‘un rigorós treball d’investigació’, encapçalat pels seus dos directors estratègics Xavi Calvo i Pau Rausell, que s’ha traduït en un document d’ús intern i de més de 500 pàgines, que reflecteix el passat i el present del disseny, així com noves propostes vinculades a la ciutat de València i també del País Valencià. Aquest document, que es va presentar a l’abril, arreplega, al seu torn, la proposta del programa anual d’esdeveniments que acollirà la ciutat en cas que València sigui seleccionada, informen els impulsors de la iniciativa en un comunicat. Juntament amb la memòria, la candidatura va presentar la seva imatge gràfica, dissenyada per Ibán Ramón, reconegut dissenyador gràfic valencià i amb una àmplia i premiada trajectòria darrere. El batlle Joan Ribó ha expressat la seva satisfacció per la ‘bona recepció’ que ha tingut la candidatura de València en la World Design Organisation (Organització Mundial del Disseny –WDO en les seves sigles en anglès-), encarregada de promoure una titularitat que fins ara ha recaigut sobre ciutats com Torí (Itàlia) el 2008, Seül (Corea del Sud) el 2010, Hèlsinki (Finlàndia) en 2012, Ciutat del Cap (Sud-àfrica) el 2014, Taipei (Taiwan) el 2016, Ciutat de Mèxic el 2018 i Lille (França) que prepara la seva celebració per al 2020.

Summary: València competirà amb Bangalore per ser la Capital Mundial del Disseny el 2022


El portaveu d’ERC, Sergi Sabrià, ha considerat aquest dimarts que els escorcolls policials en ajuntaments catalans tenen poca credibilitat perquè al capdavant del ministeri d’Interior hi ha Jorge Fernández Díaz, però ha posat en dubte que tinguin a veure amb que CDC faci un congrés aquest cap de setmana. ‘Només una referència. L’any passat ERC va fer un congrés —el juliol— i no li van detenir cap batlle abans’, ha afirmat el també diputat de JxSí al Parlament en declaracions a Catalunya Ràdio recollides per Europa Press. Ho ha dit el mateix dia en què la portaveu del Govern, Neus Munté, ha afirmat que no és gratuït que l’operació policial d’aquest dimarts s’hagi ordenat ‘poc abans d’un determinat congrés’, en al·lusió al de CDC d’aquest cap de setmana. Sabrià ha exposat que la filtració de les converses de Fernández Díaz i De Alfonso impliquen haver de qüestionar tot el que vingui d’aquest ministeri: ‘L’acció de Fernández Díaz fa que ho acabis posant en dubte tot’. ‘El que hauria de ser una simple acció de la justícia per fer neteja, acaba sent una operació interpretable de moltes maneres i amb poca credibilitat’ ha conclòs, i ha lamentat que els escorcolls es filtressin amb anterioritat als periodistes.

Summary: Sabrià: ‘L’any passat ERC va fer un congrés i no li van detenir cap batlle’


El cap de l’Estat Major de l’Exèrcit de Corea del Nord, el general Pak Jong Chon, ha informat que els dos recents assajos efectuats en el Centre de Llançament de Coets de Sohae, l’últim d’ells avui, estan relacionats amb un sistema defensiu destinat a ‘contenir l’amenaça nuclear’ dels Estats Units. ‘Les valuoses dades i l’experiència que hem obtingut en aquesta investigació defensiva s’aplicaran al desenvolupament d’una altra arma estratègica per a contenir i reprimir, amb fermesa i fiabilitat les amenaces nuclears nord-americanes’, ha declarat en comentaris recollits per l’agència oficial de notícies nord-coreana, KCNA. Les proves, afegeix el general, estan destinades a consolidar un ‘equilibri de poder’ que garanteixi ‘la veritable pau’, així com el progrés i el futur de Corea del Nord. ‘A través d’aquesta competència els Estats Units i altres forces hostils haurien d’abstenir-se a l’hora de dur a terme alguna acció provocadora abans de finals d’any’, ha afegit el general abans de reiterar que les Forces Armades del país estan llestes per executar qualsevol decisió que el líder suprem de Corea del Nord, Kim Jong-un, adopti sobre aquesta qüestió. La prova ha tingut lloc a Sohae, el desmantellament de la qual van acordar el 12 de juny del 2018 Kim, i el president nord-americà, Donald Trump. De fet, imatges captades posteriorment pel ‘think tank’ nord-americà 38 North van mostrar que les autoritats nord-coreanes haurien començat a desmantellar part d’aquestes instal·lacions. L’assaig d’avui té lloc després d’un altre dut a terme la setmana passada en el mateix lloc amb la intenció de, segons que van informar les autoritats nord-coreanes poc després, ‘enfortir la posició estratègica del país’. En aquest cas, experts en míssils consultats per l’agència de notícies Reuters han apuntar que era un assaig ‘en estàtic’ d’un motor de coet -combustible sòlid o líquid-. D’haver-se tractat del llançament d’un míssil, els seus veïns Corea del Sud o el Japó ho haurien detectat amb rapidesa. Aquest propulsor podria ser emprat en la primera fase del llançament d’un míssil intercontinental, segons alguns observadors consultats per l’agència oficial de notícies sud-coreana Yonhap. Altres experts van considerar que podria tractar-se d’un propulsor líquid per al llançament de satèl·lits.

Summary: Corea del Nord identifica els seus assaigs com un projecte defensiu per a ‘contenir l’amenaça nuclear’ dels EUA


La candidata del PP a la batllia de València, María José Català, ha avalat públicament el tripartit de la dreta i l’extrema dreta, configurat pels polulars, Ciutadans i Vox, en una entrevista al diari Levante-EMV. Català ha assegurat que se sent més còmoda amb aquests dos partits que no pas amb Compromís i Podem i segueix així la línia dels seus líders espanyols que perfilen un pacte a les eleccions espanyoles del 28 d’abril com ja es va produir a Andalusia. Català dibuixa d’aquesta manera un més que probable pacte dels tres partits si sumen a l’Ajuntament de València.

Summary: La candidata del PP a la batllia de València avala el tripartit amb l’extrema dreta de Vox


La Cambra de Comerç de Barcelona s’ha constituït avui sota la presidència de Joan Canadell, que substitueix Miquel Valls, que ha estat disseny anys en el càrrec. Fa més d’un mes que la candidatura Cambres: Eines de País, promoguda per l’ANC, el Centre Català de Negocis, Sobirania i Justícia i la Fundació Catalunya Estat, va guanyar amb molta claredat les eleccions de la institució. En el primer discurs com a president, Canadell s’ha compromès a ser inclusiu i ha demanat als assistents que els permetessin de somiar en una nova manera d’actuar com a institució empresarial. #PleCambra | Resultats: President – @jcanadellb – 36 votsVP 1a – @MonicaRocaA – 36 votsVP 2n – Pere Barrios – 36 votsVP 3a – Roser Xalabarder – 36 votsTresorer – Jordi Pomarol – 35 vots pic.twitter.com/QkPgbjk6ok — Cambra de Barcelona (@cambrabcn) June 17, 2019 La resta de l’executiu és el següent: Mònica Roca, vice-presidenta primera; Pere Barrios, vice-president segon; Roser Xalabarder, vice-presidenta tercera; Jordi Pomarol, tresorer. Toni Fitó, Albert Pont, Pau Bestit, Àngel Lázaro, Montse Soler, Elisabet Camprubí i Xavier Sunyer en seran els vocals. Vocals – @ToniFito (34) , @bertifas (34), Pau Bestit (34), @AngelLazaroA (34), @MontseSolerPrat, Camprubí (34) i @XavierSunyer (34).#PleCambra — Cambra de Barcelona (@cambrabcn) 17 de juny de 2019 Les cambres de comerç i la mala fe d’Antón Costas | Opinió contundent de Jordi Domingo Canadell, copropietari de Petrolis Independents, serà president els primers dos anys de mandat, i l’empresària Mònica Roca, d’IsardSat, la segona part del mandat, seguint la intenció de la candidatura de promoure una presidència paritària. El president de la Cambra, Joan Canadell, amb el president de Foment, Josep Sánchez i Llibre Joan Canadell amb Joan Gaspart, president del grup HUSA i vice-president de FomentJoan Canadell saludant el fins ara president Miquel VallsMiquel Valls, fins ara president de la Cambra de ComerçEl ple de la Cambra de Comerç de BarcelonaJoan Canadell abans del començament de les votacionsLa consellera Maria Àngels Chacón i el conseller Damià Calvet amb el president de FomentCarles Tusquets, candidat derrotat i president del Banc MediolanumMònica Roca, nova vice-presidenta primera de la Cambra Després de la proclamació de resultats, Carles Tusquets, president del Banc Mediolanum, s’ha queixat que s’havia informat que hi havia un recurs d’alçada contra l’acta d’escrutini. Un recurs que van presentar per aturar la constitució de la nova junta ell mateix i Ramon Masià, advocat i economista, els grans perdedors d’aquestes eleccions. Vegeu-ho ací: Tusquets i Masià volen que es revisi el procés electoral i també han presentat un recurs davant la sala contenciosa administrativa del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC). Canadell va respondre a les acusacions amb una auditoria que ha certificat que les eleccions havien estat ben fetes. Primeres millores La millora del finançament de la cambra, per equiparar-se a les de les altres regions d’Europa, com ara Milà, és una de les prioritats de Canadell, que també considera necessari que es corregeixi el cens, que actualment no inclou moltes empreses i autònoms. A part d’aquestes millores, la nova junta proposarà que s’activi un sistema de consultes per a demanar l’opinió dels empresaris. De fet, ja va avançar fa setmanes que en farien una per saber si l’empresariat seria favorable al fet que la cambra participés en la construcció de la República Catalana i una altra sobre la figura del rei Felipe VI.

Summary: Joan Canadell, nou president de la Cambra de Comerç de Barcelona


Hem parlat amb Jordi Colomines, pare i advocat de Francesc Colomines, un jove de trenta anys a qui el divendres 18 d’octubre la policia espanyola va atonyinar i va obrir el cap. És acusat de desordres públics i atemptat contra l’autoritat. Una jutgessa suplent va decretar presó sense fiança per a ell. Fa quatre dies que és tancat a la presó de Can Brians 1. Aquest cas el va difondre i denunciar l’historiador Agustí Colomines, a les xarxes socials, amb un vídeo on es veu un noi estomacat per la policia espanyola. L’envolten vuit agents, que s’hi acarnissen. L’historiador va piular: ‘És el meu nebot, Francesc Colomines. Ja veieu com les gasten.’ Francesc Colomines té trenta anys, treballa en el sector marítim, amb vaixells, i no pertany a cap grup organitzat. El 18 d’octubre, dia de la vaga general, va arribar a Barcelona fent l’últim tram de la Marxa per la Llibertat i després es va quedar a la ciutat per assistir a la manifestació de la tarda. Més tard, va baixar cap a la plaça d’Urquinaona. El seu pare, l’advocat Jordi Colomines, diu: ‘En Francesc és un jove que no pertany a cap grup, però considera profundament injust tot això que passa, una sentència que suma en total cent anys de presó. Forma part d’aquest jovent que surt a manifestar-se, que és el crit de la impotència. És un d’aquests nois que tan bé retrata l’editorial de Vicent Partal, Prou mentides.’ ‘Aquell vespre, quan era al carrer de Trafalgar, anava més avançat que no els seus amics i la policia el va atrapar. El va estomacar, li va obrir el cap, al mig del crani. Semblava que hagués caigut d’un primer pis. Aleshores, vuit policies el van arrossegar pel carrer de Jonqueres i el van fer passar pel mig de les furgonetes. Allà li van pegar, li van clavar puntades de peus als testicles i li van tirar escopinades. Sembla que després el van deixar a terra i una ambulància el va atendre. A partir d’aquell moment, la policia no el va tornar a tocar. El sanitari el va embenar tant com va poder, per protegir-lo, i va dir a la policia que l’havia de dur a urgències. El van deixar marxar. L’ambulància el va dur al dispensari Pere Camps, on li van fer les cures i li van cosir el trau del cap: nou punts de sutura. Van fer l’informe mèdic, que diu que va ingressar al Pere Camps a les 23.13 i en va sortir a les 0.22.’ Continua Jordi Colomines: ‘Els Mossos se’l van endur del dispensari amb la bata de primeres cures, aquelles obertes pel darrere i sense samarreta, mig nu. El van deixar a la comissaria de la Via Laietana i d’allà la policia espanyola el va portar a la comissaria de la Verneda. Li van fer la lectura de drets a dos quarts de cinc de la matinada. Fins a les sis de la matinada no li van permetre de trucar a casa.’ ‘Quan em va sonar el mòbil, pel número, ja vaig veure que era la policia. La primera cosa que vaig pensar va ser que no estava de guàrdia. No pensava pas que poguessin trucar per en Francesc. S’hi va posar ell i va parlar amb molta serenitat. Em va dir que estava detingut i que li portés roba. La policia em va dir per telèfon que tan bon punt arribés li prendrien declaració. Perquè els vaig dir que el defensaria jo. En Francesc es mereixia que li fes costat.’ ‘Vaig arribar a Barcelona i em van fer esperar mitja hora a fora al carrer. Em deien que no el trobaven. I m’havia presentat com a advocat seu! Quan finalment vaig poder entrar a comissaria, hi insisteixo, com a advocat seu, vaig trobar en Francesc en una habitació de pas, amb un altre noi, davant per davant. Aquest altre noi estava fet un cromo. En aquell moment no van deixar que li donés el jersei que li duia. Va ser després, en el moment de la declaració, que es va poder tapar.’ Jordi Colomines explica que va sortir de la comissaria de la Verneda a les 8.30 del matí i que se’n va anar cap a la Ciutat de la Justícia. Però el seu fill no va arribar-hi amb la primera conducció (és a dir, el primer trasllat de detinguts que fa la policia cap als jutjats), que es feia a les 9.30. Tampoc no va arribar amb la segona, a les 12.30, sinó amb una de les conduccions extraordinàries que aquell dia es van fer cap a la Ciutat de la Justícia. Hi havia molts detinguts. ‘En Francesc va prestar declaració entre les 18.30 i les 21.00 del dia 19. No hi havia el jutge titular, sinó una jutgessa substituta, que va declarar presó sense fiança, tal com recull la interlocutòria, perquè hi havia “risc de fugida i possible reiteració”; segons la jutgessa, des del 14 d’octubre hi havia hagut manifestacions i es preveia que n’hi continuaria havent. La interlocutòria d’acusació també retreu a en Francesc que només respongui a les preguntes del seu advocat. Li retreu, doncs, que s’aculli a un dret constitucional! La fiscal va demanar mesures cautelars i la jutgessa va decretar presó.’ Jordi Colomines diu que en l’atestat policíac hi ha coses que no té cap sentit que hi siguin. Per exemple, es fa referència a dues motxilles, que no són de Francesc Colomines ni hi tenen cap relació. Una de color negre que és propietat d’un tal Èric i una altra de color negre i gris amb dues franges vermelles, propietat d’un tal Oleksandr. Continua el pare d’en Francesc: ‘Ens vam abraçar i se’l van endur. Però no va arribar a la presó de Can Brians 1 fins a la matinada. Ho sé perquè l’endemà al matí vaig trucar a la presó per anar-lo a veure. Em van dir: no hi és. Sí que hi era, però com que havia arribat de matinada encara no el tenien registrat. Li vaig portar roba (que no li va agradar, aquesta és una anècdota graciosa dins el drama). A la presó el tracte ha estat molt correcte. És en un mòdul amb presos que no són conflictius.’ I ara, què? ‘He presentat un recurs de reforma a la interlocutòria del jutge d’instrucció. Confio que el jutge titular revisi la interlocutòria i deixi en llibertat en Francesc. Ara, si el jutge titular manté el mateix criteri, el cas anirà a l’audiència provincial. En dos o tres dies s’hauria d’haver decidit l’ingrés a presó, però tal com van els jutjats potser es resoldrà d’aquí a una setmana, amb una mica de sort. I si el cas passa a l’audiència provincial, ens en podem anar a un parell de mesos.’ Nota: En una primera versió d’aquesta notícia, hi havia una referència errònia sobre una de les motxilles de què parlava l’atestat policíac. Suggeríem que podria ser propietat d’un ciutadà nord-americà de nom Eric que és amenaçat d’expulsió del país, però sense haver-ho pogut confirmar. Tant els advocats de Francesc Colomines com del mateix Eric neguen que aquesta motxilla pugui pertànyer a ell, de manera que no hi ha cap correlació entre el tal Èric a què fem referència en aquest article i el ciutadà nord-americà.

Summary: Jordi Colomines: ‘El meu fill el van estomacar, li van obrir el cap. Semblava que hagués caigut d’un primer pis’


Arnaldo Otegi va aconseguir dimarts una victòria moral i jurídica contra l’estat espanyol que valida el seu relat en el judici del cas Bateragune. Diu que ningú no li tornarà els sis anys i mig de presó –va perdre la mare mentre era tancat–, però assegura que està satisfet perquè, políticament, l’estat espanyol ha quedat desacreditat a ulls d’Europa. Hem parlat amb ell per telèfon perquè ens expliqui com ha encaixat la sentència, què hi ha trobat a faltar i quins paral·lelismes veu amb el cas dels presos polítics catalans. —Com vau conèixer la sentència? —El tribunal havia anunciat que a les deu del matí la faria pública. Es va endarrerir una mica i va ser concretament Arkaitz Rodríguez, secretari general de Sortu, qui em va trucar a les 10.20 per dir-me que el tribunal ens havia donat la raó. Jo era a l’hotel i immediatament em van començar a arribar missatges de tot arreu, que el tribunal havia dictaminat a favor nostre i que, per tant, el nostre relat havia estat confirmat i quedava clar qui havia mentit i qui havia dit la veritat. —Què se sent? Felicitat, alleujament…? —Sobretot, satisfacció. I molta felicitat, en el sentit que és una mena de justícia política i de justícia poètica. Perquè arriba molt tard, però la qüestió substancial és que el relat que s’ha construït durant deu anys sobre la nostra activitat política i sobre les nostres figures és un relat que decau. I per una altra banda, és una sentència que qüestiona i deixa en mal lloc la judicatura espanyola. És una més de les sentències que posen en dubte la independència del poder judicial a l’estat espanyol. Això és una satisfacció enorme. Sempre tenint en compte que hi ha coses que no podem recuperar perquè hem passat sis anys i mig a la presó. Entre més coses, jo vaig perdre la mare estant a la presó. I tot això no tornarà. Però insisteixo en una tesi: vam fer tot això per portar una part de la pau al nostre país. Perquè l’altra part l’ha de portar l’estat espanyol i no té vocació de fer-ho. I considerem bo el sacrifici de la presó si això ha servit perquè el nostre país visqui en una situació millor. —El fet més dur, suposo, és haver perdut sis anys de la vostra vida. Això es pot reparar d’alguna manera? —Això ja no es pot reparar. Si t’han robat sis anys i mig de la teva vida, t’han tingut tancat i això ja no es pot desfer. Podria tenir alguna mena de compensació econòmica, però no ens l’han concedida. Però de la reparació en termes polítics, la cosa més satisfactòria és que l’estat espanyol hagi quedat desacreditat i s’hagi demostrat que la nostra tesi era la verídica. I que a nosaltres ens van muntar una operació policíaca i judicial que només tenia un objectiu: que l’esquerra independentista basca no pogués fer el trànsit d’una estratègia determinada cap a una estratègia de caràcter democràtic i pacífic. I aquesta és la gran victòria. —La vostra serenor contrasta amb l’aparent sentiment de ràbia que podríeu sentir, ara que hi ha hagut una sentència que desacredita la vostra sentència de presó. No en teniu, o n’heu tinguda, de ràbia? —Ja fa temps que vaig decidir que la ràbia i l’odi no conduïen a una vida millor i que no feien sinó destruir les vides de la gent. I sempre em mantinc en aquesta posició. A més, els qui estem en la direcció política, és recomanable que mantinguem una posició serena. Per això deia, en la compareixença al Parlament Europeu, que no pensem recrear-nos-hi, ni apujar el to ni generar crispació, però sí que diem una cosa amb radicalitat democràtica a l’estat espanyol: Teniu dues possibilitats per a mantenir unit l’estat. Una és la persuasió democràtica i una altra és la força. Per tant, deixeu de fer servir la força. Desgraciadament, no tenim cap esperança que ho facin. En el cas català i el basc, és molt clar que ells només entenen que és amb la força que poden mantenir unit aquest estat. I nosaltres els demanem que la sentència també els serveixi per a fer aquesta reflexió. Probablement no la tenen en compte i continuen pensant que Europa no és ningú per a dir a la gran Espanya, per favor, què ha de fer. I aquests jutges que s’han erigit en una missió històrica, que és defensar la unitat d’Espanya perquè consideren que la resta dels agents de l’estat no ho fan, probablement no faran la reflexió. Però els diem una cosa: ni aturaran els processos d’autodeterminació i d’alliberament a la península Ibèrica de les nacions sense estat, ni podran mantenir posicions jurídiques que no siguin revisades per tribunals a Europa. De manera que ells sabran què fan. El Tribunal Europeu de Drets Humans reconeix a Otegi que no va tenir un judici just —La interlocutòria d’Estrasburg reconeix que Espanya va cometre irregularitats, i diu que el sol fet de reconèixer-ho ja és suficient. Us satisfà? — Bé, aquesta és una manera de veure-ho. És clar que tenen el dret legítim, però que a un el tinguin sis anys i mig a la presó i que el tribunal reconegui que va ser per una sentència injusta perquè el tribunal no havia estat imparcial i considerar que donar-te la raó és recompensa suficient, doncs, home, em sembla un argument pelegrí. Però en fi, aquesta és la decisió que han adoptat i no s’hi pot fer res. —Quina sentència imaginàveu? —Jo imaginava que, com a mínim, hi hauria algun mena de sanció a l’estat espanyol. Però el tribunal ha determinat això i ens considerem satisfets, perquè en l’àmbit polític pensem que ens dóna la raó, ens rehabilita i deixa clar què fèiem quan vam ser detinguts i deixa molt clar què volia l’estat: que no hi hagués cap estratègia democràtica al País Basc. —La sentència també us deixa marge perquè recorreu contra els deu anys d’inhabilitació. Ho fareu? —Sí, probablement, ho farem perquè és d’obligat compliment. Jo crec que la sentència que em van imposar hauria de decaure en la seva totalitat. Però veurem com estudien aquest cas els advocats. Cal tenir en compte que la sentència no és ferma perquè encara hi pot haver recurs del govern espanyol. No sabem si ho farà, però si ho fes, hauria de ser a la Gran Sala, i la Gran Sala només admet recursos de manera molt extraordinària. En el cas de la imparcialitat, és una cosa molt treballada d’aquest tribunal, i no hi tindria res a fer. A més, és una sentència dictada per unanimitat, inclosa la jutgessa espanyola. Una vegada la sentència sigui ferma, tindrem l’oportunitat d’habilitar un recurs de revisió a la sala segona del Suprem per a revisar la inhabilitació. —I demanareu cap compensació econòmica? —Em sembla que això ja no és possible. —I per què no la vau demanar al principi? Per un motiu estratègic? —No. No vam estar pendents de la manera com es formulava el recurs i, probablement, es va estimar que no calia o que seria d’obligat compliment del tribunal. No ho sé. Però no era pas una decisió determinada. —D’alguna manera, el vostre procés i el dels polítics catalans forma part de la mateixa estratègia, la de mantenir la unitat territorial. Quines semblances observeu entre el vostre procés judicial i la instrucció i la presó preventiva dels presos polítics catalans? —Al final, l’anàlisi que faig és la següent: l’estat espanyol és en una clara deriva autoritària. Havia construït una armadura jurídica i política per a fer front a la violència armada d’ETA. I això l’ha portat a cometre autèntiques barbaritats jurídiques i a construir una legislació a mida. Quan ETA desapareix, tenen un problema, i ara fan una mena d’aggiornamento, d’actualització d’aquesta mateixa jurisprudència, d’aquesta mateixa carcassa jurídica, per a enfrontar-se a processos pacífics i democràtics com pot ser el català. Ara fan servir altres paraules, com rebel·lió i sedició, que és igual que ‘subvertir l’ordre constitucional’, i parlen d’un estat major que ho dirigeix tot. També ho van dir de nosaltres. —Amb aquest retrat que feu, veieu probable que s’obri un període de reflexió a la judicatura espanyola, o cal superar alguna generació més? —No tinc gaire esperança que això passi, perquè la judicatura espanyola s’ha assignat una missió històrica que no li correspon. A més, la nostra experiència amb els estaments de l’estat ens diu que, normalment, la seva actitud no és pas de reflexionar sinó la contrària, de reaccionar de manera irada. Encara pensen que ningú del món no pot dir-li res, a Espanya. Ho encaixen molt malament, això. Però imagino que deu haver-hi sectors que s’adonen que per aquest camí no van enlloc. No solament amb nosaltres. El president Puigdemont els ha guanyat a Alemanya; a Bèlgica, hi ha el cas Valtònyc… Hi ha una part de la judicatura europea que considera que els arguments i les construccions jurídiques que fa l’estat espanyol no se sostenen. El descrèdit a la judicatura europea és absolut, per molt que el senyor Grande-Marlaska insisteixi a dir el contrari. Quan un es passeja per Europa i parla en privat amb jutges i responsables polítics importants d’Europa, sap què pensen de debò de la judicatura. —Us vau reunir amb Carles Puigdemont. Tenia cap objectiu, la trobada? —Ens vam reunir dimecres. Va anar molt bé i també vam poder celebrar la notícia. Fa temps que mantinc una línia directa amb el president i amb tota la classe política catalana. Bàsicament, vam posar sobre la taula les nostres respectives anàlisis de les coses que passen a l’estat espanyol, en les quals coincidim força. Jo sóc de la tesi que aquesta és una partida que cal jugar junts, catalans, bascs i gallecs, i si és possible, republicans i antifeixistes espanyols. És bo sumar i aprofitar les conjuntures de judicis i sentències i també les electorals per fer exercicis de suma. A més, li vaig portar la solidaritat de l’independentisme basc, recordant aquelles paraules de José Antonio Aguirre que nosaltres sempre estarem amb Catalunya, i en això no tenim cap dubte. Nosaltres no som equidistants entre el govern espanyol i l’independentisme català. —Aquests últims mesos, hi ha hagut diversos signes clars de divisió en l’independentisme català. És normal, després de moments tan calents, o és la crítica permanent que s’ha de fer als partits? —En processos d’aquesta mena, s’ha d’observar amb certa naturalitat que hi hagi diferències, per molt que a la gent li pesi. Que hi hagi contradiccions, que uns pensin que el millor camí és aquest i uns altres que aquell altre… Fins aquí comparteixo que forma part de l’ordre natural de les coses. Jo no sóc ningú per a dir als polítics catalans què han de fer, però sí que els dic que sense unitat no és possible construir un procés eficaç. I la unitat ha de formar part d’aquesta estratègia. No entro a dir qui té més raó i qui en té menys, ni quina és l’estratègia adequada, però allò que facin ho han de fer plegats a Catalunya, i a l’estat espanyol, conjuntament amb bascs i gallecs. Perquè com més units estem, més forts serem.

Summary: Arnaldo Otegi: ‘Vaig perdre la mare a la presó, i tot això no tornarà’


El vice-president de la Generalitat i conseller d’Economia, Pere Aragonès, ha alertat que ‘si no hi ha un pressupost de la Generalitat per al 2020 és molt difícil que una legislatura normal continuï’. En una entrevista concedida a Efe, ha advertit que serà complicat d’esgotar el mandat actual si el govern no aconsegueix d’aprovar els comptes del 2020. El conseller ha recordat que la Generalitat funciona actualment amb el pressupost del 2017, però que es va haver de prorrogar el 2018 –’perquè fins al juny es va aplicar l’article 155 de la constitució’– i el 2019, en aquest cas per manca de majoria parlamentària per a aprovar-ne un altre. ‘Aprovarem l’avantprojecte de llei de pressupost (a l’octubre), el portarem al parlament i esperem que hi pugui haver debat, que es pugui millorar i es pugui aprovar’, ha dit Aragonès. En cas de no ser així, ha avisat que ‘és evident que continuar amb normalitat amb la legislatura funcionant amb el pressupost de quatre anys abans comportarà distorsions que dificultaran molt la gestió de la legislatura des del punt de vista polític, però també social i econòmic’. ‘Perquè la legislatura tingui continuïtat cal reforçar la majoria parlamentària’, i això implica ‘aprovar un nou pressupost’, ha insistit. Fa uns quants dies la batllessa de Barcelona, Ada Colau, va proposar al govern la conveniència de parlar ‘seriosament’ tant del pressupost de la Generalitat com del de l‘Ajuntament de Barcelona, però Aragonès ha descartat de vincular-los. ‘Jo no subordinaré el pressupost de l’Ajuntament de Barcelona al de la Generalitat’, ha dit. El vice-president ha comentat que ‘evidentment, si hi ha entesa en un àmbit, és clar que pot facilitar l’entesa en l’altre’, però ha deixat clar que ‘són procediments diferents, amb necessitats i prioritats pròpies’. Aragonès ha explicat que al setembre començarà una ronda de contactes amb els grups parlamentaris per a parlar sobre el projecte de pressupost del 2020 i ha remarcat que dialogarà ‘amb tots els grups, com sempre’, i sense discriminar ningú. Quant a la disposició del PSC a parlar sobre el pressupost del 2020, ha dit que s’alegra que ‘per part dels comuns i del PSC hi hagi més bona disposició que no pas l’any passat’. ‘Si volen entrar a negociar, perfecte’, ha dit Aragonès respecte de la mà estesa del PSC, i ha esperat que la CUP també entri en un clima negociador. ‘M’agradaria que amb aquestes tres forces en poguéssim parlar’, ha dit. D’una altra banda, Aragonès ha subratllat que els comptes del 2020 tindran com a prioritat principal la despesa social i que també es prestarà atenció a qüestions com ara la seguretat –atesa la falta d’efectius del cos de Mossos d’Esquadra–, el transport públic i el medi ambient. Sobre l’economia catalana, ha assegurat que creix al voltant del 2% i que amb vista a la resta de l’any creixerà ‘per damunt’ d’aquest nivell. Quan li han demanat si la falta de pressupost de la Generalitat perjudica l’economia catalana, ha comentat que allò que l’afecta ‘realment’ és la ‘falta de sobirania del govern català’, car el 85% dels ingressos de la Generalitat depenen del model de finançament autonòmic, sobre els quals no té ‘capacitat de decisió’. ‘Allò que afecta negativament a l’economia catalana és que és una autonomia i no un estat independent que pot decidir sobre els seus recursos’, ha conclòs el conseller.

Summary: Aragonès veu ‘molt difícil’ la continuïtat de la legislatura sense pressupost per al 2020


Després d’haver suportat la pluja de crítiques al referèndum per part dels partits unionistes, arran de la suposada manca de garanties democràtiques, el bloc republicà ha hagut de fer la campanya de les eleccions il·legals del 21-D amb una mà lligada a l’esquena i un esparadrap a la boca. La campanya no s’ha fet tan sols sense garanties democràtiques, sinó directament amb l’absència d’un bon nombre de candidats dels partits republicans, amb prohibicions constants i la coacció sistemàtica d’un àrbitre completament parcial. La desigualtat de les condicions amb què s’ha desenvolupat la campanya no ha estat pas denunciada pels quatre partits del bloc unionista (Ciutadans, PSC, PP i Catalunya en Comú). Ben al contrari, Arrimadas, Iceta i Albiol han aprofitat que l’àrbitre és dels seus per restringir sempre que han pogut encara més la llibertat dels seus contrincants. Vegem a continuació tot això que ha passat aquests dies. Limitació de la llibertat d’informació Un dels aspectes més greus de la campanya ha estat la censura oficial i a cara descoberta de la llibertat d’informació. Especialment TV3, però també tots els canals de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, han tingut dificultats per a informar lliurement amb criteris periodístics de l’actualitat vinculada al moviment republicà. Un dels casos més estridents ha estat la cobertura del concert per la llibertat dels presos polítics i de la manifestació multitudinària de Brussel·les (‘Allò que TV3 no ha pogut retransmetre‘). Alguns periodistes de TV3 ho van denunciar a les xarxes, entre els quals el director d’informatius, David Bassa: És periodísticament molt dolorós comprovar com les privades espanyoles poden retransmetre tota la manifestació de Brussel.les, però TV3, fiscalitzada i cosida a recursos que ens demanen "modular el dret a la llibertat d'expressió", no. pic.twitter.com/lIniS1eYeX — david bassa (@david_bassa) December 7, 2017 L’esparadrap a la boca de TV3 no ha estat tan sols per a assenyalar de què no es podia parlar, sinó també per a indicar les expressions prohibides als professionals de la casa. La Junta Electoral espanyola ha prohibit a TV3 i a Catalunya Ràdio de fer servir les expressions ‘llista del president’ i ‘consellers empresonats’, perquè considera que ‘poden confondre l’espectador mitjà’ i ‘vulneren el principi de neutralitat informativa’. El text de la junta diu això: «Produeix confusió entre la realitat jurídica i aquesta altra pretesa que pot afavorir electoralment algunes candidatures, el fet de l’emissió de diversos espais informatius en què es barregen referències: de vegades a ‘consellers’, unes altres a ‘consellers exiliats’, unes altres al ‘govern a l’exili’, unes altres als ‘consellers empresonats’, o, en fi, a la ‘llista del president’.» La mateixa resolució indica que tampoc no es poden utilitzar els termes ‘consellers’ ni ‘president’. La Junta Electoral espanyola també va obrir un expedient sancionador contra Catalunya Ràdio. La junta va fer cas d’una denúncia del PP i considerà que en el programa matinal de Mònica Terribas s’havien vulnerat els principis de neutralitat política. Textualment, la resolució de la junta deia que els editorials de Terribas dels dies 28 i 30 de novembre tenien ‘un to partidista i electoralista obertament favorable a aquelles formacions polítiques que sostenen que existeix una repressió injusta sobre el govern legítim de Catalunya’. La conductora de ‘El matí de Catalunya Ràdio’ va respondre a l’amenaça amb la lectura d’un fragment del Cyrano de Bergerac, d’Edmond Rostand. Contra el groc Una de les obsessions més sorprenents del bloc unionista aquestes setmanes ha estat de perseguir el color groc. Erigit en símbol de la lluita contra la repressió, per la llibertat dels presos polítics i pel retorn del govern a l’exili, el groc s’ha escampat darrerament en forma de llaços, bufandes, murals i pancartes per tot el país. Conscients que no podien prohibir l’expressió lliure dels ciutadans, PSC, PP i Ciutadans han demanat a la Junta Electoral que fes retirar la presència de color groc dels edificis públics i dels espais de titularitat o gestió pública. Un dels casos més absurds ha estat la prohibició de la iniciativa de l’Ajuntament de Barcelona d’il·luminar de color groc les fonts de la ciutat. L’obsessió ha arribat al punt d’una petició del PP per a fer retirar una felicitació de Nadal de l’Ajuntament del Prat perquè els Reis de l’Orient hi sortien dibuixats amb pinzellades grogues. https://imatges.vilaweb.cat/nacional/wp-content/uploads/2017/12/Vdeo-Reis-Mags-16143555-e1513431391170-604×270.png El ridícul i l’obstinació són tan desmesurats que molts mitjans internacionals se n’han fet ressò. És el cas d’aquest vídeo de la cadena britànica BBC. La junta electoral ha actuat amb una devoció prou remarcable per atendre les peticions dels partits unionistes. Per exemple, no s’ha estat de destinar jornades laborals d’agents dels Mossos d’Esquadra perquè entressin als departaments de la Generalitat per fer retirar llaços grocs o cintes d’aquest mateix color de la decoració de Nadal. De fet, els treballadors de l’administració es van rebel·lar contra aquesta censura i van tapar un arbre de Nadal amb una tela negra. També s’ha posat una atenció especial a l’hora de restringir el dret de llibertat d’expressió el dia de la votació, demà. A petició del PSC d’Iceta, la junta electoral ha decidit de posar traves a l’exhibició de símbols com el llaç groc als col·legis electorals. La primera prohibició explícita s’ha fet sobre els membres de les meses electorals, que no podran portar símbols que es puguin considerar contraris a la repressió política. Amb tot, l’amenaça de censura es podria estendre damunt els votants, que podrien ser obligats a retirar-se els símbols si finalment ho decideix la junta electoral i dóna aquesta instrucció als presidents de les meses (‘És legal anar a votar amb un llaç groc a la solapa?‘). Una campanya sense candidats Vuit diputats del bloc republicà no han pogut fer campanya pels pobles i ciutats del país. Tres dels quatre empresonats a Espanya i el president i els quatre consellers de Brussel·les són membres de les candidatures d’ERC i Junts per Catalunya. L’estat espanyol no ha permès a aquests vuit candidats de ser físicament als actes de campanya. La desigualtat respecte del bloc unionista és abismal. Concretament, els dos candidats a la presidència d’aquestes candidatures, Carles Puigdemont i Oriol Junqueras, no s’han pogut moure ni expressar en llibertat. A més de Junqueras, ERC té Meritxell Serret i Toni Comín a les llistes, tots dos a Brussel·les. Junts per Catalunya no pot comptar amb la presència de Puigdemont (que intervé per videoconferència a alguns actes), Clara Ponsatí i Lluís Puig, també a Brussel·les, i Joaquim Forn i Jordi Sànchez, a la presó. A més, els serveis penitenciaris de l’estat espanyol han pres represàlies contra Jordi Sànchez per haver enviat un missatge telefònic en un acte de campanya de Junts per Catalunya i li han retirat les trucades a la família i algunes visites. A més, el Ministeri d’Interior ha obert un expedient a Sànchez i Junqueras per haver fet arribar missatges de campanya aquests dies. Al carrer, però sense poder parlar amb llibertat Els consellers que van sortir de la presó quan el Suprem va agrupar la causa penal han explicat que no podien parlar amb tota la llibertat d’allò que pensaven i volien per al futur de Catalunya. Una de les condicions per a deixar-los sortir i retirar la mesura cautelar de privació de llibertat va ser el compromís de mantenir el seu projecte polític en el marc constitucional espanyol. Sense poder concretar més, Josep Rull ho va explicar així en una entrevista a VilaWeb: ‘Jo m’he de presentar al jutjat de guàrdia cada setmana, no puc sortir del territori de l’estat espanyol, tinc limitada la llibertat d’expressió… hi ha preguntes que no puc respondre. Em limito a seguir les instruccions del meu advocat de ser molt poc loquaç a l’hora de respondre determinades coses  No puc dir de què no puc parlar. No puc parlar de la visió política de cara al futur. He de ser molt prudent a l’hora d’expressar determinades opinions. Quan anem a un debat, que jo crec que no hi hem de deixar d’anar, és bo que la gent sigui conscient que no podem expressar-nos amb la mateixa llibertat que els altres.’ Un vot penalitzat Aquestes eleccions es fan també sota l’amenaça constant a unes opcions de vot. El govern espanyol i alguns candidats dels partits unionistes han dit que, si la ciutadania tornava a donar la majoria al bloc republicà, caldria tornar a activar el 155 i la suspensió democràtica a Catalunya. Tant si l’amenaça és més real com si no ho és tant, l’objectiu d’aquesta amenaça és atemorir els votants independentistes i fer-los desistir del seu vot. El missatge de fons de les institucions espanyoles és que hi ha un vot de primera i un vot de segona, que serà castigat automàticament. Observadors internacionals, vetats Una altra de les sorpreses de la campanya ha estat el refús de la junta electoral a l’acreditació d’observadors internacionals per a la campanya i la jornada de votació i escrutini. La junta espanyola considera que ‘no resulta procedent’ atendre la sol·licitud perquè la legislació electoral espanyola no preveu l’existència d’aquests observadors. Sembla evident que no volen de cap manera que ningú pugui fer un informe d’impacte internacional que posi en dubte la qualitat democràtica del desenvolupament d’aquestes eleccions imposades. ‘Govern’ en funcions? El govern espanyol s’ha atorgat el poder de gestionar la Generalitat amb l’aplicació del cop d’estat del 155. Tanmateix, la convocatòria d’eleccions immediata implica la dissolució del parlament i que el govern passi a ser provisional fins a la configuració d’un nou executiu. Més enllà de la il·legitimitat del govern espanyol com a govern de la Generalitat, resulta que és ‘en funcions’. I quan un govern és en funcions en el període electoral no pot prendre decisions polítiques i ha de limitar-se a gestionar l’administració en els afers corrents. En canvi, el govern espanyol ha decidit que podia prendre decisions polítiques contundents. Per exemple, ha obligat a tancar les delegacions a l’estranger de la Generalitat, ha desmuntat l’Agència Tributària i ha paralitzat ajudes i subvencions estables de l’administració. Per tant, el govern espanyol ha trencat un dels principis bàsics dels períodes electorals en què l’administració ha de ser tan neutral com sigui possible. Totes aquestes decisions impedeixen de parlar d’una campanya neta i amb igualtat de condicions per a tots els contendents. La possible absència de garanties del referèndum de l’1 d’octubre que escandalitzava tant al bloc unionista s’ha desbordat ara en la campanya de les eleccions imposades per l’estat espanyol i gestionades per una junta electoral que de neutral no en té res. La repressió ha entrat en la campanya i l’ha convertida en la menys lliure de totes.

Summary: Una campanya amb una mà lligada a l’esquena i un esparadrap a la boca


La Fiscalia de València ha recorregut la sentència de la jutgessa del jutjat d’Instrucció número 21 de València, que investiga l’accident de la Línia 1 de Metrovalencia en què van morir 43 persones i 47 van resultar ferides, en què sol·licitava la imputació de la doctora del SAMU que va declarar en les Corts haver vist en la cabina del comboi sinistrat els cossos del maquinista i de la interventora en lloc d’en les vies, on els ubicaven policies i altres testimonis, segons han confirmat fonts coneixedores de la decisió a Europa Press. La jutgessa, a través d’una interlocutòria, va demanar la investigació de la doctora del SAMU Carolina Ligorit per un possible delicte contra les institucions de l’estat espanyol, després que en la seua compareixença a la Comissió d’Investigació de les Corts assegurara haver vist els cossos del maquinista i de la interventora en cabina de la unitat sinistrada i no en les vies. La magistrada expressava en el seu escrit que no existix cap dubte sobre el lloc on van aparèixer els dos cossos, en les vies, i considerava que intentar envoltar de misteri l’aparició del cos del maquinista en les vies no té tota lògica. L’Associació Víctimes del metro 3 de Juliol (AVM3J) havia sol·licitat la declaració com a testimonis-perits tant de Ligorit com d’un dels forenses que també va comparéixer a la Comissió del parlament valencià i que va qüestionar la qualitat del treball fet fet a l’Institut de Medicina Legal després d’assegurar que ni van fer identificacions ni van determinar circumstàncies particulars. Diligències innecessàries La jutgessa va rebutjar la petició perquè considera que eren diligències innecessàries. Tot i això, va acordar deduir testimoni contra la doctora del SAMU perquè un altre jutjat investigara si, amb les seues declaracions, havia comès un delicte contra les Institucions de l’Estat previst a l’article 502.3 del Codi Penal. ‘Qüestionar sense base objectiva els informes tècnics policials —als intervinents dels quals se’ls està atribuint la comissió d’un delicte de falsedat documental—pot suposar com a mínim una falta de responsabilitat i respecte, si tenim en compte el dur, esgotador i penós treball que van portar a terme els agents’, va argumentar la instructora, que afegia que, segons els plànols de la policia, el cadàver de la interventora estava a 65 metres de la cabina de la unitat sinistrada i el del maquinista, a 75.

Summary: La fiscalia recorre la decisió de la jutge del metro de demanar que s’investigue la doctora del SAMU


El comitè executiu del Pacte Nacional pel Referèndum ha publicat avui la proposta de manifest que vol aplegar adhesions per a una solució democràtica sobre el futur polític de Catalunya. El portaveu del comitè, Joan Ignasi Elena, ha presentat el manifest en una conferència de premsa al Centre Excursionista de Catalunya, acompanyat dels altres set membres designats a la reunió del pacte que es va fer el 23 de desembre. Amb això, el comitè activa una campanya per a cercar adhesions a Catalunya, però també a l’estat espanyol i al món. D’entrada, es convocarà una nova reunió del Pacte Nacional el dia 1 de febrer per ratificar el manifest. El text demana que el resultat del referèndum sigui vinculant i efectiu i assenyala que si no es pot fer d’acord amb la legalitat espanyola és per manca de voluntat política, no pas per manca de vies legals. Així mateix, insta els governs de Catalunya i de l’estat espanyol a superar les dificultats polítiques i els apriorismes per assolir un acord que ofereixi les condicions i les garanties justes i necessàries per a un referèndum. Elena ha dit: ‘Els problemes polítics es resolen amb solucions polítiques. El nostre encàrrec és engegar aquest procés de diàleg i de recerca de suport a la celebració del referèndum. No entrarem en la dinàmica política de negociació ni en els aspectes tècnics organitzatius del referèndum. Aquesta no és la nostra tasca.’ Tampoc no ha volgut especular sobre què farà el Pacte Nacional si s’arriba a la fase de la unilateralitat. Ha deixat clar que ell, ara com ara, ha de fer allò que encomani el Pacte Nacional i no pas explorar ni avançar vies que encara no s’han presentat. Ací teniu el manifest:

Summary: El Pacte Nacional pel Referèndum cercarà adhesions a l’estat espanyol i a escala internacional


Tot i la decisió de Compromís de concórrer a les eleccions espanyoles del 10 de novembre amb Més País, la candidatura encapçalada per Íñigo Errejón, la formació lila manté l’oferiment a la coalició valenciana de confeccionar una plataforma electoral conjunta per al senat espanyol. L’oferta només afectaria les tres circumscripcions valencianes i inclouria també el PSPV. Es tractaria de repetir el pacte del Botànic per al senat espanyol. L’oferta de Podem té el precedent de les eleccions del 2015 i 2016. L’any 2016, Podem, Esquerra Unida i Compromís van concórrer plegats al congrés espanyol i al senat en la candidatura A la Valenciana, amb la qual van aconseguir el 25% dels vots a la cambra baixa espanyola i van esdevenir la segona força del País Valencià. Podem reconeix que la inclusió dels socialistes és molt complexa, però diu que la possible confluència entre Partit Popular i Ciutadans al senat podria fer canviar d’opinió el PSPV, que el 2016 va refusar la mateixa proposta per l’oposició total de la direcció federal del partit. El secretari d’anàlisi política, Ferran Martínez, ha explicat que si hi ha voluntat d’entesa, les tres formacions podrien obrir converses. Compromís es mostra prudent a l’hora de valorar l’oferiment i diu que l’estudiarà. La cap de la coalició, Mónica Oltra, diu que no és incompatible concórrer al congrés espanyol amb Més País i al senat amb una candidatura que, a més de la formació d’Íñigo Errejón, també inclogui Podem i Esquerra Unida.

Summary: Podem ressuscita l’oferta de fer una candidatura ‘botànica’ al senat espanyol


La sortida del Regne Unit de la Unió Europea, que es materialitzarà avui a mitjanit, i la dimissió consegüent dels setanta-tres eurodiputats britànics, reduirà el nombre de diputats al Parlament Europeu i en farà canviar el pes de les famílies polítiques. D’entrada, el Brexit faria que l’eurocambra passés de 751 eurodiputats a 678 i que tots els grups perdessin membres. Tanmateix, n’hi entraran 27 de nous, de 14 estats, amb l’objectiu d’afavorir els més infrarepresentats, i això farà que la cambra acabi tenint-ne 705 i que hi hagi famílies amb més representants que abans de la sortida del Regne Unit. L’estat francès i l’estat l’espanyol en són els més beneficiats, amb 5 eurodiputats més; Itàlia i els Països Baixos en guanyen 3; la República d’Irlanda, 2; i Suècia, Àustria, Dinamarca, Finlàndia, Eslovàquia, Croàcia, Estònia, Polònia i Romania, 1. El Parlament Europeu ara no tindrà tants membres, una composició pensada per a una futura ampliació. Sèrbia i Montenegro ja negocien d’adherir-s’hi i Albània i Macedònia del Nord només esperen a l’aixecament del vet de l’estat francès per obrir converses. Composició per partits europeus abans del Brexit i després. El grup més beneficiat de la situació serà el Partit Popular Europeu, que passarà de 182 eurodiputats a 187, tot i haver-hi 50 diputats menys en total. Per tant, augmentarà del 24% d’escons al 27%. En canvi, els socialistes perdran 6 diputats i tindran un pes semblant a l’actual. El partit més perjudicat serà Renovar Europa, els antics liberals, que perdran 11 eurodiputats (de 108 a 97). Els Verds-ALE també reduiran el pes, de 75 a 68, amb un descens especialment pronunciat dins el subgrup de l’Aliança Lliure Europea, que es trobarà reduït a 5 components, perquè se n’aniran els 3 de l’SNP escocès i l’eurodiputada del Plaid Cymru gal·lès. El descens dels ecosobiranistes farà que siguin superats per Identitat i Democràcia, el grup d’extrema dreta impulsat per Matteo Salvini i Marine Le Pen. Com que no hi havia cap diputat al Regne Unit, no en perdrà cap; en canvi, en guanyarà tres –de 73 eurodiputats a 76– i es convertirà en la quarta força del parlament. Encara podria augmentar més si els 13 diputats de Fidesz, de Viktor Orbán, es passen a aquest partit i abandonen els populars, amb els quals han tingut unes quantes discrepàncies. Finalment, el grup dels Conservadors i Reformistes (ECR) passarà de 65 diputats a 62, l’Esquerra Unitària Europea – Esquerra Verda Nòrdica (GUE/NGL) perdrà un diputat del Sinn Féin i els no inscrits, arran de la sortida del Brexit Party, només mantindran 27 eurodiputats dels 53 que tenien abans d’anar-se’n el Regne Unit. Els eurodiputats de l’estat francès i l’estat espanyol De l’estat francès, hi entren 2 eurodiputats de la República En Marxa, Ilana Cicurel i Sandro Gozi. Amb això, quan se’n vagin els britànics el grup francès encara guanyarà més pes entre els liberals. També hi entra l’eurodiputat d’extrema dreta Jean-Lin Lacapelle, de manera que hi haurà tants eurodiputats d’Agrupament Nacional com dels liberals francesos; i encara la socialista Nora Mebarek i l’ecologista Claude Gruffat. A l’estat espanyol, hi ha també 5 nous eurodiputats, tots de partits diferents. A més de la consellera Clara Ponsatí, hi entraran Marcos Ros Sampere (PSOE), Margarita de la Pisa Carrión (Vox), Gabriel Mato Adrover (PP) i Adrián Vázquez Lázara (Ciutadans).

Summary: El Brexit deixa un Parlament Europeu amb menys eurodiputats i més decantat cap a la dreta


L’advocat de Jordi Sànchez i Jordi Turull, Jordi Pina, i el president del Col•legi de Metges de Catalunya, Jaume Padrós, han explicat que els dos presos polítics comencen avui mateix una vaga de fam indefinida, tal com ha avançat VilaWeb. Padrós en farà el seguiment mèdic i un informe diari sobre el seu estat de salut. En una conferència de premsa al Col•legi de Periodistes, han dit que el motiu de la vaga de fam és denunciar que el Tribunal Constitucional espanyol (TC) bloca la resolució dels recursos, impedint així l’accés al Tribunal Europeu dels Drets Humans. Pina ha llegit un comunicat conjunt en què Turull i Sànchez denuncien la vulneració de drets fonamentals com el de llibertat, els drets polítics, el dret a un judici just i el dret de presumpció d’innocència. Pina ha presentat vuit recursos d’empara al TC, el primer dels quals fou el 22 de novembre del 2017. Tots s’han admès a tràmit, però cap s’ha resolt. Ha advertit que la llei d’enjudiciament criminal preveu que aquest tipus de recursos es resolguin en trenta dies, però fa mesos que estan guardats en un calaix. Una ‘demora injustificada’ que denuncien tot recordant que, en altres ocasions, el TC s’ha reunit d’urgència en cap de setmana i en menys de 24h. ‘No demanem cap tracte de favor, però tampoc acceptem passivament cap dilació injustificada’, han insistit. També ha comentat que normalment el TC només accepta entre un 1% i un 2% d’aquest tipus de recursos, però que en el cas dels presos polítics s’han admès a tràmit el 100%. La vaga de fam és l’instrument que utilitzen per a apel·lar a tots els demòcrates catalans, espanyols, europeus i d’arreu del món i per a remoure consciències i voluntats. Respecte de les accions que emprenguin altres presos polítics, en especial Josep Rull, representat també per Pina, l’advocat ha dit que no en tenen constància. El Tribunal Constitucional espanyol entrebanca el camí cap a Estrasburg Pel que fa a com pot afectar el seu estat de salut en el trasllat a presons espanyoles quan comenci el judici, Padrós ha dit que sí que pot afectar i Pina ha afegit que espera que quan comenci el judici s’hagi resolt el desblocatge dels recursos al TC. Padrós ha explicat que és el metge personal de Sànchez i Turull i que va ser requerit aquesta setmana per ells. Els va expressar la seva preocupació pel ‘potencial risc sever’ per la seva salut i ha afirmat que la decisió és individual i lliure de pressions i coaccions. ‘Aquest és un fet absolutament nou. Hem encarregat una constitució composta per màxims experts des del punt de vista ètic i jurídic’. També ha afegit que la vaga de fam pot comportar cansament, alteracio del somni, pèrdua muscular i de la gana, pèrdua de nutrients essencials i símptomes sobre òrgans vitals. A més, ha especificat que serà una vaga només de fam, i no de set. Ahir a la nit es va difondre la primera fotografia dels set presos polítics a l’interior de la presó dels Lledoners. Durant les últimes hores, diversos d’ells han reivindicat també Carme Forcadell i Dolors Bassa i han criticat que sovint són invisibilitzades. Llegiu ací el comunicat sencer que han fet públic Turull i Sànchez: DENUNCIEM: el bloqueig a la justícia europea que el Tribunal Constitucional ens imposa L’accés als tribunals sense dilacions ni traves innecessàries és un dret que tota persona té. Dificultar l’exercici d’aquest dret amb plenes garanties i en condicions justes pot comportar perjudicis i danys irreparables a drets fonamentals. La causa que l’Estat espanyol instrueix al voltant del Referèndum de l’1 d’octubre evidencia un munt d’afectacions dels nostres drets fonamentals, entre ells el de la presumpció d’innocència, la llibertat, els drets polítics i el d’un procés judicial amb totes les garanties. Les vulneracions del Conveni Europeu de Drets Humans i del Pacte Internacional de Drets Civils i Polítics són ben visibles en moltes de les resolucions que tant el Tribunal Suprem com l’Audiència Nacional han dictat contra nosaltres des del 16 d’octubre del 2017, data en què es van produir les primeres ordres de presó preventiva. La nostra determinació per tenir un procés i un judici justos segueix més viva que mai. No hem deixat de recórrer judicialment totes aquelles vulneracions que els tribunals espanyols han infringit contra els nostres drets. Però són els tribunals internacionals, i en particular el Tribunal Europeu de Drets Humans, on avui dipositem la confiança per rebre justícia. El Tribunal Constitucional,però, ens imposa el bloqueig per accedir a la justícia europea. L’acció del TC és tan simple com indissimulada: admetre a tràmit el 100% dels nostres escrits d’empara per, posteriorment, no resoldre’n cap. D’acord amb les dades oficials del TC, els escrits d’empara admesos es mouen entre un 1% i un 1,5% del total dels presentats. En el nostre cas se n’admeten el 100% per, seguidament, oblidar-los en un calaix. La legislació espanyola (Llei d’enjudiciament criminal) i la doctrina del mateix Tribunal Constitucional estableixen que els recursos contra els escrits de presó provisional han de gaudir de tramitació preferent i s’han de resoldre en un termini màxim de 30 dies. El primer recurs d’empara acceptat a tràmit pel Constitucional contra l’ordre de presó provisional decretada per l’Audiència Nacional es va presentar el 22 de novembre del 2017, fa més de 365 dies. Una demora injustificada i més quan tenim ben viu el record de resolucions exprés que el Tribunal Constitucional ha fet en diverses ocasions, on ha arribat a reunir-se en cap de setmana i amb només 24 hores després de ser requerida la seva intervenció. Manifestem la necessitat d’un Tribunal Constitucional imparcial i diligent, que no obstaculitzi l’exercici dels nostres drets. Denunciem el bloqueig que de facto el Tribunal Constitucional espanyol ens imposa per accedir al Tribunal Europeu de Drets Humans (TEDH). Ens reafirmem en la nostra determinació, d’acord amb el Conveni Europeu de Drets Humans, a exercir amb plenitud de drets la nostra defensa. No renunciarem mai a un judici just. No demanem al Constitucional cap tracte de favor. Però tampoc no acceptem passivament cap discriminació ni dilació injustificada. La qüestió ni tan sols és que es dictamini al nostre favor, sinó simplement que es desbloquegin (inadmetin o desestimin) els recursos d’empara presentats. Només així es desbloquejarà la via per accedir a la justícia europea. Som conscients que com més s’endarrereixi el nostre accés al Tribunal Europeu de Drets Humans més s’endarrerirà la recuperació de la nostra llibertat. Denunciem el bloqueig a la justícia europea que el Constitucional ens imposa. I ho fem amb tota la força i dignitatd’una acció amarada en la no-violència. Una de les poques protestes legítimes que el fet d’estar empresonats ens permet: la vaga de fam. No ho fem contra ningú sinó a favor de remoure consciències i voluntats per impedir que s’assumeixi com a normal allò que no ho és. El funcionament irregular del Tribunal Constitucional és d’una gravetat sense matisos en un Estat de Dret. I això ha d’interpel•lar tots els demòcrates pensin com pensin. Demanem l’atenció i el suport de totes les persones demòcrates de Catalunya, Espanya, Europa i el Món. Convidem a preservar l’actitud cívica i pacífica que tan forts ens ha fet al llarg d’aquests anys. Instem a donar nova volada a la “revolució dels somriures” a través dels actes que els propers dies i setmanes es continuaran celebrant a Catalunya en forma de concentracions, sopars grocs i concerts. I demanem també que la nostra vaga de fam no alteri l’esperit ni les trobades de celebració que aquestes dates properes al Nadal i a Cap d’Any comporten per a la immensa majoria de nosaltres. Agraïm, finalment, la solidaritat de totes les dones i de tots els homes que se senten interpel•lats i compromesos en la defensa efectiva dels drets i les llibertats, personals i col•lectius. Junts i dignes fins la llibertat! Jordi Sànchez i Jordi Turull Lledoners, 1 de desembre del 2018. Podeu recuperar ací el minut-a-minut de la roda de premsa:

Summary: Sànchez i Turull denuncien el blocatge del TC a la justícia europea amb la vaga de fam indefinida


La Comissió Unitat en la Diversitat i bon Govern del catorzè congrés del PSC ha acordat d’incloure en el document polític del partit que aborda el pacte lingüístic el concepte d”immersió lingüística’ que no recollia el text original i proposa renovar-lo després de quaranta anys per a flexibilitzar-ho sobre la base de les necessitats de cada centre. Fonts socialistes han explicat que després d’una votació de les esmenes presentades en dues comissions en les quals s’abordava aquest assumpte, s’ha acordat incloure el català com a llegua vehicular, però també proposen ‘vehicular altres coneixements’ amb altres llengües i subratllen la inclusió de l’anglès i el reconeixement de l’aranès. La proposta lingüística socialista, que també insisteix que la llei espanyola de llengües ha de reconèixer el plurilingüisme de l’estat espanyol, s’ha aprovat en la comissions sense vots en contra, expliquen les mateixes fonts, que afegeixen que ara es recullen signatures per a crear una resolució concreta sobre llengua que s’emporti al plenari del diumenge i es voti. ‘És un dels temes que més expectació han aixecat en els mitjans i en la societat’, han expressat les mateixes fonts com a motiu pel qual han decidit redactar aquesta resolució i portar-la la plenari. En el document marc inicial proposat per la direcció, els socialistes donaven suport ja la flexibilització de la immersió lingüística –encara que el concepte no apareixia– i deien que el procés havia ‘trencat el pacte fundacional de la Catalunya democràtica’. Algunes de les esmenes presentades, posaven l’accent que no es feia referència a la instrumentalització de la llengua per part de ‘sectors de l’espanyolisme bel·ligerant que han convertit la llengua a l’escola en element fonamental de confrontació política’, com resava per exemple l’esmena presentada per l’agrupació de Castellar del Vallès. Ara, després del debat de les esmenes en el Congrés socialista, les mateixes fonts assenyalen que es fa referència a les dues instrumentalitzacions i es diu ‘no’ a la ‘confrontació entre monolingüisme i negació del plurilingüisme’. L’estat espanyol com a ‘nació de nacions’ La mateixa comissió ha acordat d’incloure en la ponència marc mantenir que Catalunya és una nació i afegir que Espanya és ‘una nació de nacions’, han explicat fonts socialistes. La direcció del PSC havia platejat en el document original reconèixer a Catalunya com a nació –quelcom que sempre ha defensat el partit– i l’estat espanyol com a plurinacional, i defensava la necessitat de reformar la constitució espanyola com ‘el camí per a recompondre consensos trencats’. Després del debat d’aquest matí, en el qual s’han abordat les esmenes presentades per les agrupacions del partit, el text continua igual, és a dir, es manté que Catalunya és una nació, però s’afegeix que l’estat espanyol és una ‘nació de nacions i un estat plurinacional’. En el document inicial ja apareixia ‘estat plurinacional’, però no ‘nació de nacions’. Les mateixes fonts concreten que aquest punt no ha rebut vots en contra, i que, en resum, la ponència en tots els punts –també el que aborda la immersió lingüística– s’ha mantingut amb el mateix contingut que el text original, però que ‘s’han afegit coses’. Consideren que aquests debats han suposat l’oportunitat d’explicar als 1.069 delegats el document i, una vegada explicat, ha rebut les aportacions de la militància i ha tingut ‘bon acolliment’. Iceta, ratificat com a líder del partit Al congrés, El PSC també ha ratificat Miquel Iceta com a primer secretari del partit, després d’una votació en el plenari dels 1.069 delegats que no han emès cap votació en contra ni cap abstenció. Iceta ha estat l’únic candidat que ha presentat candidatura, per la qual cosa repetirà en el càrrec i se situarà al capdavant del partit durant els pròxims tres anys, després de la ratificació del congrés. El líder del PSC va presentar l’informe de gestió dels últims tres anys, que va ser avalat per unanimitat ahir, es va mostrar satisfet pel treball realitzat per l’executiva socialista i va reivindicar la fortalesa del partit després d’haver-se recuperat en els últims anys: ‘Aquesta Comissió Executiva ha aconseguit crear un clima de confiança, de lleialtat, de correspondència estreta entre els anhels, els desitjos i la realitat’. Calvo respon als barons del PSOE En el congrés també hi ha participat ha participat la vice-presidenta del govern espanyol en funcions, Carmen Calvo. Ha enviat un missatge als qui critiquen el diàleg del PSOE amb altres forces polítiques i ha assegurat que ‘a qui li estranya que dialoguem s’ho ha de fer mirar’. Unes paraules diriges no sols a PP i Ciutadans, sinó també a alguns barons del PSOE, com els presidents d’Aragó i de Castella la Manxa, que els darrers dies han intentat de dinamitar la negociació amb ERC per a la investidura de Sánchez. La vice-presidenta espanyola ha recalcat que ‘en democràcia estem obligats a parlar’ perquè si no, ha afegit ‘no és democràcia’. Calvo també ha defensat que ‘allò més progressista, més revolucionar, valent i prudent’ és complir les normes establertes el democràcia. I ha afegit que ningú no és més valent ni més llest per saltar-se les normes. La vice-presidenta ha defensat que el PSOE és garant de poder donar solució als conflictes ‘d’odre territorial’. El PSC vol renéixer de les cendres de Ciutadans

Summary: El PSC inclou finalment la immersió lingüística en la seva ponència, però demana de flexibilitzar-la segons el centre


El Tribunal Suprem ha emès un comunicat per amenaçar els funcionaris de les juntes de tractament de les presons on hi ha els presos polítics perquè no els deixin anar a passar a casa el confinament per la crisi del coronavirus 2019. Aquest matí, la consellera de Justícia, Ester Capella, ha explicat que estudiaven la possibilitat de permetre-ho atesa l’emergència sanitària, una recomanació que també va fer l’Alta Comissionada de l’Organització de les Nacions Unides per als Drets Humans, Michelle Bachelet, que va instar els governs a examinar com podien alliberar els presos polítics, els menys perillosos o els detinguts sense motius jurídics suficients. Al comunicat, el Suprem diu que, si s’autoritza, identificarà els funcionaris que ho han permès per a investigar-los per un delicte de prevaricació. Llegiu ací el comunicat sencer: ‘En el cas que la junta de yractament de les presons on es troben els presos de la causa del procés n’acordi l’excarceració per a complir el confinament en els respectius domicilis, el Tribunal Suprem es dirigirà a cadascuna d’aquestes juntes de règim general i al director dels centres respectius perquè expliquin, com més aviat millor, el fonament jurídic que justifica aquesta decisió i identifiquin de manera nominal els funcionaris que han donat suport a aquest acord. Això s’emmarcaria en l’exigència de responsabilitats penals per la possible comissió d’un delicte de prevaricació.’ Benet Salellas, advocat de Jordi Cuixart, diu que el Suprem ‘tradueix perfectament el seu significat d’estat d’alarma i dóna un missatge clar al món penitenciari: no hi ha drets humans per als presos’. El d’Oriol Junqueras i Raül Romeva, Andreu Van den Eynde, es demana si ‘hi ha gaires precedents en què un Tribunal Suprem avisi del mal que poden sofrir uns funcionaris per quelcom que es rumoreja que faran’. Buidar les presons Enmig de l’aplicació del decret de l’estat d’alarma, el govern espanyol va fer públic que els presos amb permisos de sortida podrien passar el confinament a casa, i va causar confusió sobre si podria ser el cas dels presos polítics condemnats pel Tribunal Suprem espanyol. El Ministeri d’Interior va acabar aclarint que no, perquè aquests permisos per a anar a casa només els concedirien als presos en tercer grau, mitjançant l’aplicació d’un article del reglament penitenciari, el 86.4, que permet de fer-ho mitjançant un sistema de control de vigilància. Però els presos en segon grau, no. Ara, tenint en compte l’agreujament de la situació d’emergència sanitària, les juntes de tractament de les presons catalanes han començat a examinar la possibilitat de concedir aquest permís de confinament també als presos en segon grau i amb permís per a sortir a treballar, fer voluntariat o tenir cura d’un familiar, que és el que permet l’article 100.2 i és la situació en què es troben els presos polítics. Els requisits per a accedir-hi són tenir un risc baix de reincidència i disposar d’un domicili. La consellera de Justícia remarca ‘que hi hagi menys gent’ a les presons, i ha demanat a les direccions dels centres penitenciaris que ‘analitzin bé què permet la llei’. Segons que diu, el 69% dels presos en tercer grau ja són confinats a casa seva.

Summary: El Suprem amenaça els funcionaris perquè no deixin anar els presos polítics a passar el confinament a casa


La justícia escocesa ha dictaminat que la decisió del primer ministre britànic, Boris Johnson, de tancar el parlament en el període previ a la data límit del Brexit és il·legal, segons The Guardian. Els tres jutges del tribunal d’apel·lació, presidits per Lord Carloway, el jutge més important d’Escòcia, han revocat la decisió anterior del tribunal escocès que va dictaminar que no tenien poders per a interferir en la decisió política de Johnson. Segons la demanda presentada per setanta-cinc diputats, la suspensió durant cinc setmanes viola la constitució, perquè té la voluntat d’impedir el debat parlamentari i la decisió sobre el Brexit. És previst que el govern britànic presentarà un recurs d’apel·lació contra aquesta decisió de la justícia escocesa, que també contradiu el dictamen de la setmana passada per part de la Cort Suprema anglesa, que va donar la raó a Johnson. El Tribunal Suprem ha programat una audiència d’emergència el 17 de setembre per les resolucions de la justícia anglesa i escocesa i per un tercer recurs presentat a Belfast.

Summary: La justícia escocesa diu que la suspensió del parlament britànic abans del Brexit és il·legal


El futbolista Xavi Hernández ha anunciat la seva enretirada del futbol. Xavi és el futbolista que ha disputat més partits amb la samarreta del FC Barcelona (767) i una llegenda del club blau-grana, amb 29 títols, un dels més prolífics. L’ex-capità del Barça ha jugat les últimes tres temporades al club catarí Al-Sadd després de disset anys al primer equip del Barça. Ara començarà la seva carrera com a entrenador, segons que ha anunciat ell mateix en una carta oberta. Xavi és considerat un dels millors migcampistes de la història. L’any 2009 va quedar tercer en la votació per la Pilota d’Or, per darrere de Leo Messi i Andrés Iniesta, esdevenint el primer futbolista català de la història en ser al podi. Repetí la posició els dos anys següents i fou considerat el millor jugador de l’Eurocopa del 2008. En total, Xavi ha estat professional 21 temporades. A més de la seva trajectòria a la selecció espanyola, també ha disputat diversos partits amb la selecció catalana. El futbolista, que t s’ha posicionat a favor del dret d’autodeterminació de Catalunya i del referèndum del Primer d’Octubre. En un vídeo, va dir que la gent havia de poder votar pacíficament i va criticar la violència policíaca: ‘El que està passant avui a Catalunya és una vergonya, és inadmissible que en un país democràtic la gent no pugui votar’.

Summary: S’enretira Xavi Hernández, el futbolista que més partits ha disputat amb el Barça


MADRID, 31 (EUROPA PRESS) El primer vol comercial procedent dels Estats Units ha aterrat aquest dimecres a la ciutat cubana de Santa Clara, i ha marcat així la represa de les connexions aèries, que han estat suspeses durant més de mig segle per l’enfrontament ideològic entre els dos països. El vol 387 de JetBlue ha arribat entorn de les 11.00 (hora local) a l’Aeroport Internacional Abel Santamaría de Santa Clara, després de poc més d’un parell d’hores de vol des de Fort Lauderdale, a l’estat nord-americà de Florida. L’Airbus A320 ha estat rebut amb els tradicionals rajos d’aigua que serveixen per a batejar els vols inaugurals, ritual a què també se li ha sotmès en el punt d’origen, segons ha informat el diari oficial cubà ‘Granma’. Entre els 150 passatgers del vol 387 està el secretari de Transport dels Estats Units, Anthony Fox, que es reunirà amb el seu homòleg cubà, així com directius de JetBlue i una àmplia delegació de premsa internacional. La meitat dels seients estaven ocupats per passatgers regulars, entre els quals hi ha alguns cubans americans. Lázaro Chávez, un farmacèutic de 49 anys que viu a Miami, ha explicat a Reuters els seus motius: “Primer, veure la meva família i, segon, estar en aquest històric vol”. CONNEXIONS AÈRIES Cuba serà el destí número 100 de JetBlue i 40 a Llatinoamèrica, després de rebre l’autorització del Departament de Transport dels Estats Units (DOT). JetBlue, que ja opera vols xàrter a l’illa caribenya, també volarà a l’Havana des de Nova York (JFK), Fort Lauderdale-Hollywood i Orlando. Aquesta ruta forma part dels més de 100 vols diaris procedents dels Estats Units, dels quals 20 arribaran diàriament a l’Havana i deu a cadascun dels altres nou aeroports internacionals que hi ha a Cuba. La llista de les companyies nord-americanes que tenen la llicència corresponent per operar vols a Cuba la formen: United Continental, Delta Air Lines, American Airlines, Alaska Air Group, Frontier Airlines, Southwest Airlines i Spirit Airlines, entre d’altres. Els vols des dels Estats Units a Cuba operaran des dels aeroports d’Atlanta, Geòrgia; Charlotte, Carolina del Nord; Houston, Texas; Los Angeles, Califòrnia; Newark, Nova Jersey; Nova York; i Fort Lauderdale, Miami, Orlando i Tampa, a Florida. El maig d’aquest any, la badia de l’Havana va rebre el creuer estatunidenc ‘Adonia’, una embarcació de luxe amb més de 700 passatgers a bord que es va convertir en el primer vaixell a cobrir un trajecte entre Miami i l’Havana des de fa més de 50 anys.

Summary: Aterra a Cuba el primer vol comercial procedent dels EUA en més de mig segle


El president del govern espanyol, Marino Rajoy, es mostra convençut que els independentistes ‘no quedaran contents’ amb la reforma de la constitució espanyola a les corts espanyoles perquè, segons ell, ‘volen liquidar la sobirania nacional’. És per això que Rajoy va descartar modificar la constitució sota els ‘paràmetres’ de l’independentisme. ‘Ni el meu partit ni la majoria de formacions són partidàries de liquidar la unitat nacional ni la sobirania’, va manifestar el president espanyol, que va assegurar que la reforma no s’abordarà abans que acabi la legislatura. Mariano Rajoy va fer aquestes manifestacions després de l’habitual trobada d’estiu amb el rei espanyol a Mallorca. La reunió va durar prop d’una hora i mitja i tots dos van abordar diversos temes de l’actualitat política, econòmica i social per la qual passa l’estat espanyol però en cap cas van tractar la qüestió catalana. Tot i no haver parlat de Catalunya, totes les preguntes que van dirigir els periodistes a Mariano Rajoy en acabar la reunió van ser sobre les eleccions del 27 de setembre vinent i sobre la possibilitat de reformar de la constitució per rebaixar el to de l’independentisme. Durant la seva compareixença, el president espanyol també ha descartat abordar la reforma constitucional aquesta legislatura perquè no té sentit fer-ho a les acaballes del mandat ni a les portes de dos processos electorals com el català i l’espanyol. Així mateix, Rajoy va insistir que ‘no es produirà cap secessió’ a l’estat espanyol argumentant que plantejar-ho significa ‘ignorar segles d’història, de llaços, d’afectes col·lectius i de totes les coses que s’ha fet conjuntament i que es poden fer’. Així mateix va dir que ‘no té sentit’ obligar les persones a decidir si volen ser ‘només catalans o espanyols i europeus’. ‘Garanteixo que no s’obligarà ningú a decidir això’, va sentenciar. Participació activa en el 27-S Rajoy també va fer una crida a participar en les eleccions del 27 de setembre, com ja va fer fa uns dies des de Huelva, i va assegurar que tindrà una presència activa en el procés electoral: ‘Sempre m’involucro a les campanyes del meu partit i en aquest cas vull explicar a tots els catalans quina és la meva opinió’. ‘Seria un irresponsable si no ho fes’, va concloure. Així mateix, va expressar la seva sorpresa per aquells que afirmen que amb la majoria parlamentaria o amb el 51% dels vots ja es pot iniciar el camí cap a la independència ‘quan cal el suport de dos terços del Parlament per iniciar una modificació de l’Estatut’.

Summary: Rajoy avisa que amb la reforma de la constitució els independentistes ‘no quedaran contents’


El PP i Ciutadans han arribat a un acord per a presidir la Diputació d’Alacant. El document signat entre el batlle de Calp, César Sánchez (PP) i el coordinador de C’s alacantí, Emigdio Tormo, inclou 38 punts, entre els quals, la ‘separació immediata de qualsevol càrrec públic que haja estat encausat formalment per delictes de corrupció’. El PP va obtenir quinze escons a la diputació, el mateix nombre que sumen PSPV-PSOE, Compromís i Esquerra Unida, de manera que els populars necessitaven el suport de Ciutadans per a tenir la presidència de la diputació. I Ciutadans havia posat com a condició que el candidat no fos l’ex-vice-president del govern de Fabra, José Ciscar, perquè considerava que no era cap regeneració.

Summary: Ciutadans dóna la presidència de la Diputació d’Alacant al PP


El portaveu parlamentari de MÉS per Mallorca, Miquel Ensenyat, ha anunciat que el seu partit sol·licitarà a la resta de forces polítiques aïllar l’extrema dreta per a ‘fer invisible’ la presència de Vox al parlament. ‘Passarem de les paraules als fets i demanarem –per carta– a la resta de partits la possibilitat de fer el buit a les formacions que no respecten els drets humans i que van en contra dels principis democràtics’, ha assenyalat en conferència de premsa. ‘No volem ser còmplices de posar altaveus a l’extrema dreta’, ha insistit el portaveu de MÉS sense esmentar específicament Vox. Ensenyat ha anunciat que aquest dimarts el seu grup no participarà en el debat parlamentari de la moció que Vox ha presentat sobre la constitució. ‘No prendrem part en aquesta mena de confrontacions’, ha incidit. Finalment, el portaveu ecosobiranista ha mostrat la seva preocupació pel fet que les Illes dupliquin la mitjana de l’estat espanyol amb relació als contagis pel virus del VIH. ‘Celebrem els avanços mèdics que es van aconseguint, però MÉS reivindica que encara mancada molt recorregut per a arribar a una solució definitiva”, ha conclòs.

Summary: Més per Mallorca proposa de ‘fer invisible’ Vox al parlament


El Parlament de Catalunya ha tombat la moció de censura presentada per Ciutadans contra el president Quim Torra. Ciutadans havia proposat la seva dirigent, Lorena Roldán, com a candidata a la presidència de la Generalitat. JxCat, ERC, la CUP i Catalunya en Comú hi han votat en contra i el PSC s’ha abstingut. Només el PP i Cs han donat suport a Roldán, és a dir, 40 diputats de 135. El resultat ha estat de 76 vots contraris, 40 favorables i 17 abstencions. El ple ha començat a les deu del matí, amb una intervenció de trenta minuts de Carlos Carrizosa per a defensar els motius de la seva moció de censura. A continuació ha pres la paraula durant també trenta minuts la portaveu del govern, Meritxell Budó. Després ha intervingut Roldán, que no tenia límit de temps, per exposar el seu programa de govern. Ciutadans prova de convertir el parlament en un gran plató televisiu del 10-N Després d’una pausa, a les tres d’horabaixa s’ha reprès la sessió amb les intervencions dels grups –trenta minuts cadascun, excepte els subgrups de la CUP i el PP, que en tenien quinze. A l’hora de justificar l’abstenció del PSC, la portaveu, Eva Granados, ha dit que ‘Torra és el problema, però Ciutadans no és la solució’. Els comuns hi han votat en contra, perquè ho consideren un gest electoralista de Ciutadans a les portes de les eleccions espanyoles del 10-N. Una opinió compartida pels partits independentistes, que també votaran en contra.

Summary: Fracàs de la moció de censura de Ciutadans contra Torra


Fa dos anys del canvi de paradigma. Avui concretament. En un acte solemne al Palau de la Generalitat, Artur Mas cedia el testimoni, i la medalla presidencial, a Carles Puigdemont. Era l’acte de presa de possessió que es fa tradicionalment al Saló de Sant Jordi. Tan sols dos dies abans, s’havia fet el ple d’investidura al parlament i Puigdemont havia obtingut el suport de la majoria absoluta de la cambra. Fins aleshores, els presidents havien promès el càrrec amb fidelitat ‘al rei, a la constitució, a l’estatut d’autonomia i a les institucions nacionals de Catalunya’. Però el mandat democràtic del 27-S portava el 130è president a reformular la prometença. Començava la desconnexió, i tot el que passaria seguidament ja no estaria subjecte als pactes i les coaccions de la transició, sinó que la sobirania catalana es començaria a exercir també institucionalment. L’expectació era molt gran aquell vespre a la plaça de Sant Jaume. Després de dos mesos amb l’ai al cor, l’independentisme tenia nou president i la fase decisiva del procés podia desencallar-se. Puigdemont era encara força desconegut per a bona part del país. Al ple d’investidura s’havia posat a la butxaca molts espectadors amb les respostes iròniques i punxants als portaveus de l’oposició. Un periodista que feia de batlle de Girona esdevenia la figura principal de la política catalana. La formació de gala dels Mossos d’Esquadra es quadrava a l’entrada de Puigdemont (el president @KRLS) a les cotxeres del Palau, que aquell dia vestien una vistosa catifa vermella. Lluny de preveure la situació viscuda actualment, Puigdemont va prometre el càrrec de president de la Generalitat de Catalunya amb fidelitat al poble de Catalunya. Era una novetat històrica en la fórmula de prometença del càrrec, en què no es feia referència ni al rei ni a la constitució espanyols. La presidenta del parlament, Carme Forcadell, va llegir la fórmula: ‘Prometeu complir lleialment les obligacions del càrrec de president de la Generalitat amb fidelitat a la voluntat del poble de Catalunya representat pel seu parlament?’ El nou president responia ‘Sí, ho prometo’ i acompanyava la prometença amb algunes reflexions prou indicatives (vistes ara amb la distància). Ací podeu veure el vídeo d’aquell moment: Puigdemont va citar uns versos del poeta turc Nassim Hikmet: ‘El més bonic del mar/ és allò que no hem navegat.’ I va afegir: ‘Posarem les institucions a treballar en aquesta direcció, per atendre fonamentalment les esperances de la gent, que són les millors esperances de vida i de treball, dels drets bàsics garantits, dels serveis bàsics i el compromís amb la solidaritat internacional. Això no serà possible si no tenim les eines necessàries. Això no ho podem dir mirant als ulls de la gent si no canviem les eines de què disposem.’ El president, amb la medalla penjada al coll, va dir: ‘Estem humiliats financerament, desatesos per les institucions de l’estat, menystinguts en el reconeixement de la nostra identitat i la nostra llengua.’ I es va comprometre a assolir la fita d’atènyer la independència fent la feina ben feta. ‘Això no ho podem fer de qualsevol manera. No ho permetré. Ho farem molt bé. Em comprometo a treballar per asserenar i explicar; ens hem d’explicar a més gent, i implicar més gent.’ Les raons de la nova prometença El professor de dret constitucional Marcel Mateu va explicar les raons d’aquesta nova fórmula en un article el mateix dia. Mateu raonava: ‘Per certificar el final de l’etapa autonòmica i començar a fer visible que hem iniciat una legislatura fundacional, els primers actes institucionals tenen gran importància, perquè poden reforçar aquest missatge, tant cap a l’interior de Catalunya com cap a l’exterior.’ A més, explicava que l’acte de presa de possessió no tenia el contingut regulat per la llei, sinó que seguia un protocol que s’havia ‘anat consolidant amb petits canvis d’ençà que Josep Tarradellas el va establir per la via de fet’. ‘La llei 13/2008 (la que regula la presidència de la Generalitat) no exigeix cap promesa ni jurament perquè no formalitza el contingut de l’acte de presa de possessió’, explicava Mateu. I afegia que ‘les referències a la fidelitat al rei i a la constitució espanyols no tan sols han estat sempre jurídicament innecessàries (encara que s’interpretessin com un simple acatament) sinó que ara, d’acord amb la declaració solemne del parlament al començament de la legislatura, esdevenien incoherents’. Per això, fa dos anys era lògic i convenient d’evitar-les. Però, quina podia ser la nova fórmula? Hi havia algun precedent amb què inspirar-se? Aquesta vegada no n’hi havia prou d’afegir la crossa ‘per imperatiu legal’, ni tampoc fer allò que havia fet Mas el 2010 i el 2012 quan va respondre ‘sí, ho prometo i amb plena fidelitat al poble de Catalunya’. La nova fórmula  tenia l’encert que assenyalava Mateu en el seu article: ‘El qui actua fidelment no manca a allò a què s’ha compromès i el qui és lleial guarda escrupolosament la fidelitat deguda i no traeix. Considero que és exactament això que es pot exigir a una persona que vol tenir la més alta representació de la Generalitat en el moment històric actual (difícil i complex, però més o menys com d’altres n’hi ha hagut en la mil·lenària història de Catalunya).’ Vegeu ací el discurs que va fer el president Puigdemont aquell dia:

Summary: El dia que Puigdemont va canviar el paradigma de la presidència