El parlament britànic ha aprovat el projecte de llei –anomenada llei Benn– que obligarà el govern de Boris Johnson a demanar una segona pròrroga del Brexit a la Unió Europea si el 31 d’octubre no hi ha un acord per a la sortida del Regne Unit. Westminster també ha tombat l’intent del primer ministre britànic de convocar eleccions anticipades. Uns quants diputats del Partit Conservador s’han afegit a l’oposició i han deixat en minoria Johnson i els partidaris del Brexit sense acord. És la segona derrota de Johnson en poques hores. Diputats del seu partit s’han unit als laboristes, als liberals, als independentistes escocesos, als gal·lesos i als verds per frenar el Brexit dur. Abans, Johnson ha desafiat el cap de l’oposició, el dirigent laborista Jeremy Corbyn, a acceptar una convocatòria d’eleccions anticipades el 15 d’octubre, dues setmanes abans del termini de la pròrroga del Brexit. Johnson no pot convocar eleccions anticipades i necessita el suport de dos terços de Westminster, una majoria que no té. ‘És completament impossible pel govern funcionar si la cambra dels comuns s’oposa a tot’, ha dit Johnson en un breu discurs. ‘Calen unes eleccions el 15 d’octubre, i decidir quin primer ministre anirà a la crucial cimera del 17 d’octubre’, ha afegit, en referència a la reunió prevista del Consell Europeu. L’oposició laborista, però, no estava disposada a acceptar la convocatòria d’uns comicis fins que la llei Benn sigui ferma, i ara ha de passar per la Cambra dels Lords, on alguns amenacen amb retardar el procés fent filibusterisme. ‘Volem eleccions perquè tenim moltes ganes de fer caure aquest govern’, ha respost el líder de l’oposició, Jeremy Corbyn, afegint però que ho acceptarà només quan la llei tingui consentiment reial i sigui ferma. Corbyn ha dit que no cauran en una ‘trampa’ de Johnson, que considera que ha donat una ‘poma enverinada’ amb la proposta d’eleccions. En les votacions d’esmenes, els diputats han rebutjat una proposta per fer un debat el 21 d’octubre, pocs dies després d’una cimera clau a Brussel·les, i votar en un eventual nou acord amb la UE –si Johnson l’aconseguís negociar– o votar en l’antic acord assolit per Theresa May. La idea, però, no ha rebut gens de suport a la cambra, amb només 65 vots a favor i 495 en contra. En canvi, però, sí que s’ha aprovat una esmena que preveu que el govern britànic demani una extensió de l’article 50 –és a dir, de la data de sortida de la UE– amb l’objectiu d’aprovar l’acord que havia negociat May. Segons la premsa britànica, no està clar si l’esmena s’ha aprovat per error o no. En tot cas, ha tirat endavant de manera que la llei inclou l’opció que torni sobre la taula l’acord de retirada de May. Ahir el parlament britànic va aconseguir el control del calendari gràcies al suport d’uns quants diputats conservadors. Amb tot plegat, s’ha frustrat la maniobra del primer ministre, aprovada per la reina Elisabet II, de tancar el parlament a mitjan setembre fins el 14 d’octubre per deixar l’oposició pràcticament sense marge per a actuar.

Summary: El parlament britànic frena el Brexit dur de Johnson i tomba l’avançament de les eleccions


L’Assemblea Nacional Catalana ha convocat una concentració davant les seus d’ERC i el PDECat, situades al carrer de Calàbria de Barcelona, entre els carrers de València i d’Aragó. La manifestació serà demà a les 19.00 i servirà per a expressar el rebuig als pactes dels principals partits independentistes amb el PSC. L’entitat sobiranista també ha convocat dijous una concentració a la Diputació de Barcelona, coincidint amb el ple de constitució de l’ens. ⬛⬜ Ni pactes, ni facilitar cap investidura del 155!Comparteix a xarxes #STOP155 a través del web https://t.co/nP8PC0J3gv i surt a denunciar-ho:📍 Dimecres | 19 h | Carrer Calàbria entre Aragó i València, BCN.📍 Dijous | 11 h | Rambla Catalunya amb Provença, BCN. pic.twitter.com/CCbFC7Pyt1 — Assemblea Nacional 🧭 (@assemblea) July 8, 2019 En un comunicat, l’ANC diu: ‘La base social de l’independentisme no es mereix aquesta tornada accelerada a l’autonomisme i a la política partidista.’ En aquest sentit, assenyala que el pacte de JxCat amb el PSC a la Diputació de Barcelona exemplifica ‘amb més cruesa’ aquesta tornada a l’autonomisme que qualsevol acord municipal d’ERC. Per què és tan important la Diputació de Barcelona? L’Assemblea considera que l’independentisme ha de gestionar tots els espais de poder, per això, expressa preocupació per les cessions que JxCat i ERC han fet al PSC. També critica que pensin a investir Pedro Sánchez ‘sense que es respecti el dret d’autodeterminació ni s’aturi la repressió’. ⬛⬜ El 155 no té cap cara amable. El PSC en forma part i n'és igual de responsable que el Partit Popular i Ciutadans.🤔 Què ha canviat per poder pactar amb ell a la @diba? Per què es vol investir a Sánchez a canvi de res? Encara som a temps de revertir-ho#ObjectiuIndependència pic.twitter.com/AFgx179JBc — Assemblea Nacional 🧭 (@assemblea) July 8, 2019 ‘Els partits estan immersos en una lluita per l’hegemonia electoral i la prioritat és afeblir-se l’un a l’altre, fins i tot si això representa donar poder als qui exerceixen la violència repressiva. El 155 no té cap cara amable’, acaba dient.

Summary: L’ANC convoca una concentració davant les seus d’ERC i el PDECat pels pactes amb el PSC


Google s’ha adreçat al titular del jutjat número 13 de Barcelona, que instrueix una causa secreta contra l’independentisme, per a demanar que desbloqui l’accés a webs relacionades amb el referèndum del primer d’octubre, perquè diu que és una mesura ‘desproporcionada’. La companyia nord-americana, en un escrit signat el 29 de maig proppassat i entrat al registre del jutjat el 4 de juny, diu que és innecessari de mantenir el blocatge de cinc webs del referèndum, vuit mesos després, segons que informen El Punt Avui i ElDiario.es. ‘Google ILC considera respectuosament que el manteniment indefinit  pot resultar innecessari per a la consecució dels fins pretesos i pot haver afectat projectes i continguts allotjats a Google Cloud que no tenen res a veure amb la investigació’, diu l’escrit. El 26 de setembre la companyia va rebre el requeriment del jutjat d’anul·lar el servei de Google Cloud de servidors vinculats als dominis referendum.cat, ref1oct.cat, ref1oct.eu, referendum.es i garantiespelreferendum.com. Tot plegat formava part d’una gran desplegament de censura contra les webs que informaven del referèndum, fins al punt que tant el jutge Juan Antonio Ramírez com la jutgessa del TSJC Mercedes Armas van fer tancar desenes de dominis. Però fou debades, perquè la quantitat de rèpliques que se’n van fer va sobrepassar la capacitat de censura. Ara el jutge Ramírez trasllada a la fiscalia l’escrit de Google per a decidir què fan amb la censura d’aquestes webs. Vegeu també: Entrevista a Matthias Brugger: ‘Podria ser que l’atac de Forocoches de l’1-O fos una tapadora del CNI’ (11-6-2018)

Summary: Google qüestiona a la justícia espanyola la censura de webs de l’1-O


La manifestació del Nou d’Octubre d’enguany va estar marcada per la violència de grups ultres i la passivitat de la policia. Ara, el govern espanyol assegura que l’actuació de la policíaca es va dur a terme ‘en tot moment sota els principis de congruència, oportunitat i proporcionalitat’. ‘Prova d’això —considera— és el ràpid restabliment de l’ordre públic on va poder haver-hi conats d’alteració’ i que ‘no hi va haver ferits ni càrregues policials’. Així figura en una resposta de l’executiu central a una pregunta registrada per la diputada d’Esquerra Republicana Ester Capella. La manifestació havia estat convocada per la Comissió Nou d’Octubre, de la qual formen part entitats, sindicats i partits polítics. En la resposta, recollida per Europa Press, el govern espanyol manifesta que durant aquell dia es va desplegar i coordinar un operatiu prèviament planificat ‘per a garantir la seguretat i vetllar perquè tots els actes programats es desenvolupassen amb normalitat i de forma pacífica’. Així i tot, segons diversos testimonis la policia espanyola no va actuar per aturar les agressions i es va limitar a separar les dues mobilitzacions. Així, detalla que en el matí del 9 d’octubre van prestar servei cinc-cents trenta agents de la policia espanyola i, en la tarda del mateix dia, cinc-cents catorze, ‘gairebé el doble que l’any anterior’. S’indica, a més, que la policia local va augmentar el seu dispositiu amb vint efectius més i la unitat adscrita també va reforçar el seu dispositiu enfront d’anys anteriors. La manifestació havia de començar, com és habitual, a la plaça de Sant Agustí, però allà els esperava una concentració d’ultres —’on no hi havia cap convocant’, diu el govern espanyol— per a rebentar la marxa. A la resposta, l’executiu xifra en ‘unes cinc mil-set mil persones en defensa del valencianisme i evidenciant l’oposició al procés independentista català’ i afegeix que en un punt proper a la plaça de Sant Agustí, hi havia una concentració ‘no comunicada de defensa de la unitat d’Espanya a la qual es van unir grups ultra d’extrema dreta’. El govern espanyol recull els fets i diu que a les 17.15 hores ja hi havia concentrades a la plaça persones amb senyeres reials i banderes d’Espanya; a les 17.20 hores es van començar concentrar als voltants de la plaça diversos grups d’assistents a la manifestació i a les 17.30 hores ‘van aparèixer uns cinquanta o seixanta joves pertanyents a grups radicals que es van dispersar entre tots els assistents’. Cinc minuts després, continuen, ‘es van registrar conats d’enfrontaments i carreres entre grups antagònics, amb insults i càntics en carrers veïns a la plaça de Sant Agustí’. ‘A les 17.38 hores seguien els conats d’enfrontaments, tant verbals com físics, entre grups antagònics, que es resolien per la presència policial. A les 17.40 hores va augmentar la presència de persones amb ideologia contrària a la plaça, mantenint-se l’ordre per les unitats policials desplegades’, detalla el govern espanyol. La manifestació, com estava previst, va començar vora les 18 hores i les unitats policials —diu l’executiu espanyol— ‘es van desplegar a l’inici de la mateixa i en els laterals, per protegir el trànsit dels manifestants’. Més tard, el govern espanyol informa que els agents van formar un cordó policial per a la protecció dels manifestants que s’havien quedat endarrerits en el punt d’inici de la manifestació. Estava previst que la marxa acabés al jardí del Parterre, però la presència d’ultres violents va fer modificar el recorregut fins a la plaça d’Amèrica. Sobre això, el govern espanyol diu que ‘a les 18.43 hores es va tenir constància que un grup d’individus havia envoltat l’estàtua de Jaume I (lloc previst per a la finalització i lectura de manifestos polítics) i, per això, el responsable del dispositiu policial va acordar amb els concentrats variar l’itinerari, dirigint fins a la plaça d’Amèrica’. Durant la manifestació no es van practicar identificacions Molts manifestants van criticar que la policia no identifiqués cap responsable de la violència. Respecte a això, l’executiu espanyol argumenta que ‘donades les circumstàncies’, es va considerar que el prioritari ‘a més de protegir el lliure exercici de manifestació, era la protecció de les persones i dels béns’. A més, afegeix que el fet que no hi hagués identificacions físiques in situ no vol dir que la policia espanyola no ho fes. Així, d’acord a aquesta premissa, afirma que ‘es va actuar en tot moment sota els principis de congruència, oportunitat i proporcionalitat’. ‘Prova d’això és el ràpid restabliment de l’ordre públic on va poder haver-hi conats d’alteració d’aquest. Cal assenyalar, així mateix, que no hi va haver ferits durant els fets ressenyats. Tampoc es van produir danys en béns i no hi va haver càrregues policials’, recalquen. El periodista Miquel Ramos, que era a la manifestació, va documentar com va ser agredit en dues ocasions mentre filmava com l’actitud violenta i la intimidació dels ultres. ME ACABA DE AGREDIR UNA ULTRADERECHISTA. Me ha tirado un te caliente en la cara. Está todo en este vídeo. Otros me han amenazado de muerte. pic.twitter.com/7e7erLmx49 — Miquel Ramos (@Miquel_R) October 9, 2017 Segunda agresión que recibo hoy por parte de fascistas mientras cubro la manifestación de la izquierda valencianista en València. VIDEO👇🏽 pic.twitter.com/y4j7KiEg9y — Miquel Ramos (@Miquel_R) October 9, 2017 ‘Agilitat i rapidesa’ en les detencions D’altra banda, i pel que fa a les detencions, el govern espanyol emfatitza que des que van succeir les agressions va haver ‘agilitat, rapidesa i fermesa’. Així, ‘en tot just deu dies’, la policia espanyola ‘va detenir, va ressenyar i va prendre declaració a tretze presumptes agressors instant, a més, a les persones que van ser agredides i / o perjudicades que presentassen denúncies’. El jutjat d’instrucció número 15 de València investiga tretze ultres per presumptes delictes d’odi, lesions, danys i desordres públics. Més informació: I València va celebrar el 9 d’Octubre, malgrat tot

Summary: El govern espanyol qualifica de proporcionada l’actuació de la policia el Nou d’Octubre


El president de la Generalitat, Quim Torra, s’ha reunit aquesta tarda amb una quinzena de diputats d’esquerres de l’Assemblea Portuguesa per abordar el conflicte entre Catalunya i l’estat espanyol. Justament un any després que la cambra de Portugal aprovés una resolució a favor d’una solució política al procés que respectés la voluntat del poble català, diputats del Bloco de Esquerda, del Partit Socialista, un parlamentari socialdemòcrata i un d’independent han rebut Torra. A la sortida, la diputada Isabel Pires (Bloque de Esquerda) ha explicat que la seva formació demanarà al govern portuguès que pressioni perquè Madrid dialogui amb la Generalitat. Pires ha valorat positivament la reunió amb Torra -amb la majoria de parlamentaris que van aprovar la resolució del 2018-, i ha destacat que la Constitució portuguesa contempla el dret a l’autodeterminació, i que per això és natural que diputats siguin solidaris amb la causa catalana. La parlamentària d’esquerres ha afegit que la seva formació intentarà ajudar perquè la via pacífica i de diàleg sigui ‘real i realística’. En aquesta línia, Pires ha advertit que és impossible que hi hagi diàleg amb polítics a la presó. ‘No n’hi pot haver si empresones els actors que haurien d’estar al diàleg, i el judici no ajuda’, ha conclòs. Així mateix, la diputada del Bloque de Esquerda ha subratllat que els parlamentaris portuguesos poden fer noves resolucions i votacions a la cambra, com la de fa un any, per solidaritat amb Catalunya: ‘És sempre una possibilitat’. El viatge oficial de Torra a Lisboa -on ha arribat aquest migdia – continuarà amb una entrevista en directe a la cadena RTP, a partir de les 21:30 (hora local, a les 22:30 hora catalana). Demà a la tarda, el president oferirà una conferència sobre l’autodeterminació i la internacionalització del procés (18:00, hora local), sota el títol ‘Catalonia and the right to self-determination: an international perspective’, a l’ISCTE-Instituto Universitário de Lisboa. El president hi acudeix convidat pel departament de Doctorat i Màsters en Ciències Polítiques del centre. Just després de la conferència, Torra participarà en un debat amb l’historiador i ex-vice-president del Parlament Europeu José Pachecho Pereira, i amb l’investigador en política internacional de l’ISCTE i autor del llibre ‘Espanha e Catalunha. Choque de nacionalismos’, Felipe Vasconcelos Romão. L’acte estarà moderat pel professor i investigador de l’ISCTE-IUL André Freire.

Summary: Torra es reuneix amb diputats de l’Assemblea Portuguesa per abordar la situació catalana


Els observadors internacionals aplegats en la iniciativa International Trial Watch van seguir tot el judici contra el procés al Tribunal Suprem espanyol, i ho van fer en unes condicions amb què no s’havien trobat mai, negant-los la condició d’observadors. Van assistir a cadascuna de les més de cinquanta sessions que hi va haver durant els quatre mesos de judici, i setmana rere setmana van anar documentant totes aquelles vulneracions de drets dels acusats i de les seves defenses. En van ser moltes, i es van arribar a posar les mans al cap. Avui han fet públic l’informe amb les conclusions preliminars (pdf) sobre la seva observació, i quan hi hagi sentència faran públic l’informe definitivament. Constaten que hi ha hagut un judici fruit d’una causa general oberta de fa temps contra l’independentisme i que Manuel Marchena i el tribunal han causat nombrosos impediments i entrebancs a les defenses. Els portaveus de la plataforma International Trial Watch, Mercè Barceló i Iñaki Rivera, han exposat les conclusions de l’informe en una conferència de premsa al Col·legi de Periodistes de Catalunya. Hi ha hagut nombroses vulneracions de drets humans, en aquest judici, abans i tot que comencés. Perquè el tribunal que els ha jutjat no era pas competent per a fer-ho; es va vulnerar el dret del jutge predeterminat per llei, que en aquest cas hauria d’haver estat el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya. I els advocats dels acusats van arribar al judici sense haver pogut conèixer ni contrastar els altres tres procediments que hi havia oberts en aquesta causa general contra l’independentisme a l’Audiència espanyola, al TSJC i, sobretot, al jutjat 13 de Barcelona. Se’ls va limitar el dret de la defensa i de la igualtat d’armes en aquest cas i durant la vista oral, quan el tribunal va oferir un tractament diferent i esbiaixat envers els testimonis, en funció si eren proposats per l’acusació o per les defenses. Els observadors han detectat més abusos processals. Ja n’hi va haver en el moment en què van decidir de mantenir-los a la presó durant el judici, i per les llargues sessions, que perjudicaven els presos, amb trasllats constants inclosos. A més, hi va haver desordre en la pràctica de les proves, i per la limitació dels interrogatoris, en què el president del tribunal va protegir indegudament alguns testimonis de l’acusació. Més: hi va haver una vulneració del dret de la pràctica de la prova. No es va permetre que s’exhibissin els vídeos dels fets del 20-S i l’1-O a testimonis de l’acusació, cosa que va impedir de demostrar-ne les contradiccions. A més, es va vulnerar la LECrim quan es va permetre que molts testimonis de les acusacions veiessin abans les declaracions dels seus superiors jeràrquics: manca d’espontaneïtat, llenguatge estereotipat, repeticions de paraules clau com ‘violència’, ‘hostilitat’, ‘murs humans’, etc. L’actitud dels fiscals i la permissivitat de Marchena van cridar l’atenció dels observadors, des del començament fins al final. A les conclusions de l’informe, constaten que les acusacions van presentar els informes finals, de centenars de folis, només uns minuts després de l’exhibició del darrer vídeo, sense haver esperat, doncs, la conclusió ni l’avaluació de la prova videogràfica. ‘Va ser un menyspreu a una prova tan decisiva’, destaquen. ‘Un precedent perillós’ I al marge de totes aquestes qüestions formals, els observadors internacionals destaquen que durant tot el judici no s’ha pogut demostrar ni l’alçament ni la violència ni els tumults que els tipus penals de la rebel·lió i la sedició requereixen. Per tant, conclouen, ‘una condemna per aquests delictes trencaria el principi de legalitat penal reconegut com un dret fonamental en l’article 25.1 de la constitució espanyola’. A més, en el cas de Jordi Sànchez i Jordi Cuixart, se’ls ha processat per haver convocat reunions i manifestacions, i sempre van actuar per la llibertat ideològica, el dret de reunió i la llibertat d’expressió. ‘Ser independentista i reclamar la consecució d’un estat propi està protegit per la constitució espanyola, segons que ha sostingut el Tribunal Constitucional en moltes sentències sobre el concepte de “democràcia militant”.’ En el cas de Carme Forcadell, la seva actuació era emparada per la prerrogativa de la inviolabilitat parlamentària i pel dret fonamental reconegut en l’article 23 de la constitució espanyola al lliure exercici del càrrec públic. Forcadell va complir escrupolosament la seva funció de presidenta, no permetent que cap poder interferís en aquesta inviolabilitat. Interpretar que el Tribunal Constitucional li podia dir quines iniciatives es podien tramitar i quines no hauria implicat reconèixer un sistema de govern dels jutges. Finalment, els observadors s’exclamen pel menyspreu amb què els membres del tribunal es van referir, un cop acabat el judici, al grup de treball contra les detencions arbitràries de l’ONU. Un informe que deia que s’havia vulnerat el dret de la llibertat dels presos i el dret de tenir el temps necessari i els mitjans adequats per a preparar la defensa, la seva presumpció d’innocència i el dret d’un judici just amb un tribunal imparcial i mancat de competència. El Suprem no en va fer cabal, i va atacar la independència dels membres del grup. ‘La desobediència que el tribunal exhibeix amb aquesta última resolució constitueix un precedent perillós’, avisen els observadors. Informe ombra a l’ONU A banda d’aquest informe preliminar, ITW presentarà el 18 de juliol a l’Alt Comissionat de l’ONU pels drets humans l’anomenat ‘informe ombra’ sobre la vulneració de drets humans a l’estat espanyol, que passarà l’examen periòdic universal el gener de l’any que ve. L’informe, d’una dotzena de pàgines, tractarà sobre la violència policíaca el Primer d’Octubre, el procés judicial i l’amenaça per la llibertat d’expressió i manifestació. Aquest informe i altres d’organitzacions de drets humans es contrastaran amb l’informe elaborat per l’estat espanyol en un debat d’unes tres hores o quatre del qual sortiran recomanacions no vinculants. ITW ha rebut el suport de trenta organitzacions internacionals de drets humans, entre les quals, la més important d’Argentina, que va lluitar contra els crims de la dictadura militar, i la més antiga del món, la francesa Federació Internacional pels Drets Humans, a banda d’altres entitats estrangeres i de la resta de l’estat espanyol. L’entitat ha rebut aportacions econòmiques de quatre mil persones. Seixanta persones han fet d’observadors: quaranta experts estrangers de quatre continents, deu juristes i catedràtics de la resta de l’estat i deu d’entitats de drets humans. Han escrit més de nou-centes pàgines d’anotacions en la cinquantena de sessions del judici.

Summary: Els observadors internacionals detallen nombroses vulneracions de Marchena i diuen que és un precedent perillós


Quan arriben els dies més freds de l’any –entre la setmana dels barbuts i la patrona de Barcelona– la novel·la es converteix en més negra que mai. Els responsables de tanta negror són els editors que volen arribar amb novetats acabades de sortir del forn als dos festivals de novel·la negra més importants que es fan a casa nostra, el petit i modest Tiana Negra (que es fa per vuitè any i on es promocionen només llibres escrits en català) i el gegantí BCNegra, que amb quinze anys s’ha convertit en un dels esdeveniments culturals més importants d’Europa pel que fa a la promoció d’aquest gènere literari. És un bon moment, doncs, per a passar revista a les principals tendències de l’any, a allò que passa a casa nostra i també per a fer una selecció dels actes que creiem més interessants del BCNegra, les set recomanacions imprescindibles per a gaudir del festival a cor què vols enguany. Un dels fets que cal destacar té a veure purament amb la producció industrial. Aquest 2020 l’editorial Alrevés fa deu anys. Avui dia és una editorial de referència per a la novel·la negra en llengua castellana. Ha aconseguit mantenir en el catàleg Alexis Ravelo i ha consolidat la col·lecció dedicada als crims reals, Sin Ficción, però sobretot destaca el fet que arriben al cinquantè volum de la col·lecció Crims.cat. Dirigida per Àlex Martin Escribà, aquest volum recollirà precisament els seus escrits policíacs, una selecció dels nombrosos articles científics que el professor de la Universitat de Salamanca ha dedicat a la novel·la negra catalana. Si fa deu anys no teníem cap col·lecció específica de novel·la negra en català (i això que hi havia hagut l’èxit de la Cua de Palla i posteriorment la Negra de la Magrana), ara tenim, a més a més de Crims.cat, l’editorial Llibres del Delicte, dedicada a la novel·la negra, que acaba de publicar El mal pare, de Pep Prieto, i L’instant precís, d’Albert Gasull, com a novetats d’aquest gener. També continua en bona forma la Biblioteca Andreu Martín, a l’editorial Efados, on s’ha publicat Cal saber encaixar, d’Stanley Ellin, la novel·la que potser es troba a l’origen de la sèrie Flanagan que el mestre va escriure a quatre mans amb Jaume Ribera. Pagès Editors continua amb la col·lecció lo Marraco Negre, on els darrers títols publicats són Appletown, de David Marín, i Restaurant caníbal, del portuguès Gabriel Magalhães, que mostra com a la ciutat de Porto hi pot haver un restaurant especialitzat a servir carn humana. També cal destacar que el segell Univers comença aquests dies la seva col·lecció de novel·la negra. Per tant, tenim cinc col·leccions més les aportacions puntuals al gènere que fan editorials com Bromera, Proa, Columna i Gregal, entre més. I si bé sembla que la indústria indica que cada vegada hi ha més interès pel gènere, tot i que les tirades encara continuen essent minses, convindria veure quines són les tendències que es van imposant. Aquest darrer any s’ha detectat un augment de textos de gènere negre ambientats en altres èpoques històriques. Un dels exemples és el de l’escriptor francès Hervé Le Corre, una de les millors plomes franceses del moment, que a Sota les flames (Bromera) ha ambientat la seva història en els darrers dies de la Comuna de París. Quasi un segle més enrere, concretament el 1793, ha viatjat Niklas Natt och Dag en el seu El llop i el vigilant (Proa). També a casa nostra hi ha traces d’aquesta tendència internacional: Oriol Molas i Ferran Grau continuen escrivint a quatre mans la sèrie protagonitzada per Enric Cazeneuve, el primer detectiu de la ciutat. A Les clavegueres de la ciutat (Capital Books), segona part de la sèrie que es pot llegir independentment de la primera, la història se situa el 1913 a Barcelona, en plena obertura de la Via Laietana. Oriol Molas i Ferran Grau. Una altra tendència detectada és la recerca de personatges singulars, especialment en el cas dels autors de novel·la negra catalans que escriuen en castellà. Laura Gomara a En la sangre (Roca Editorial) ens explica la història d’una carterista de casa bona amb malaltia incorporada en la novel·la que és la consagració de Gomara en el gènere. També està malalt el policia asmàtic Cristobal Molina que José Luis Caballero col·loca a la Barcelona de 1972 a Los peces solo flotan muertos (Roca Editorial); i a una passa del fossar trobem el protagonista de El mañana sin mi (Versátil), d’Emili Bayo. Eduard Palomares no inclou cap personatge malalt, però sí un becari en una agència de detectiu privats que li serveix per fer escarni de la professió i per fer un retrat demolidor dels joves barcelonins d’avui a No cerramos en agosto (Libros del Asteroide). I si hi ha autors catalans que escriuen en castellà, cal destacar que hi ha dos autors bilingües que tornen a treure novel·la negra en català. El degà Andreu Martín torna als escenaris del seu singular harem del Tibidabo amb La favorita de l’harem (Crims.cat), mentre que Susanna Hernández recupera el barri de la Mina com a escenari i hi situa els narcopisos allunyats del Raval, els que deixen de ser notícia però que compliquen extraordinàriament la vida als veïns que els pateixen, al llibre Mai més (Crims.cat). De fet, la incorporació de Susana Hernández a la nòmina d’escriptores en català va ser molt celebrada quan va publicar Males decisions i ara reincideix. Joan Carles Ventura. La darrera gran tendència que hem de destacar és la incorporació de l’humor a la novel·la negra, un tret que beu de la tradició de Ferran Torrent i que a poc a poc s’havia anat perdent. La novel·la d’Andreu Martín en té, d’humor, però cal destacar dues obres molt singulars: d’una banda Em diuen fletxa, de Joan Carles Ventura (Crims.cat), que va guanyar el premi Memorial Agustí Vehí-Vila de Tiana el 2019 i que es va publicar al setembre. El llibre de l’autor de Sueca és una investigació delirant ambientada en els inicis de la Ruta del Bacalao, amb aquest punt faller que només dominen a la perfecció els autors valencians. Però també terriblement divertida és Appletown, de David Marín, cridada a ser una de les novel·les de l’any amb un plantejament ben singular: la presència d’un barri de lleidatans amb les seves màfies i els seus restaurants especialitzats en caragols a Nova York, un barri fruit de l’emigració que fructifica com el de qualsevol gran comunitat instal·lada a la ciutat que mai no dorm. I tot de la mà d’un dels escriptors més originals del panorama narratiu català actual. Així doncs, la barreja del gènere amb la història, l’aportació de l’humor, els personatges malalts i singulars i el retorn a espais clàssics negres com els barris marginals, a més de la no-ficció, són les principals tendències d’aquest darrer any en la novel·la negra. Ara tenim tot un any per a gaudir-la i pensar que aquest només és el tret de sortida d’un any que ens deixarà festivals per tot el país. Set cites imprescindibles de BCNegra —Dijous 30 de gener, a les 19.00. Biblioteca Jaume Fuster. Taula rodona: ‘La febre de llegir en groc i negre’. Taula rodona que complementa l’exposició sobre la Cua de Palla que es fa a la mateixa biblioteca i que s’inaugura una hora abans. Hi participen: Jordi Canal, director de la biblioteca la Bòbila de l’Hospitalet entre el 1999 i el 2018, i un dels comissaris de l’exposició; Joaquim Carbó, escriptor, amic de Manuel de Pedrolo, creador del detectiu Felip Marlot i reivindicador del gènere des del col·lectiu Ofèlia Dracs; Rafael Vallbona, escriptor, autor de novel·les de gènere negre com Dits enganxosos (2016) i Tros (premi Ferran Canyameres 2016). Moderador: Joaquim Noguero, comissari de l’exposició ‘Quan el groc era negre’. —Divendres 31 de gener, a les 18.30. Biblioteca Jaume Fuster. Taula rodona: ‘Estació de França’. La recomanem perquè la novel·la negra francesa té una gran implicació en la nostra tradició i sobretot per la presència d’Hervé Le Corre. Hi participen: Hervé Le Corre, un dels escriptors de novel·la negra més populars de l’estat francès, amb títols com Gossos i llops (2018). Acaba de publicar Sota les flames (2020). Marie Vindy, una escriptora de Dijon dedicada tant a la crònica judicial com a la novel·la negra. En català ha publicat Perdoneu les nostres culpes (2019). Jordi Llobregat no només és escriptor i articulista, sinó que també dirigeix el festival València Negra. La seva darrera ficció és No hi ha llum sota la neu (2019). Ho modera: Ada Castells, periodista i escriptora, autora de novel·les de misteri com Pura sang (2012) i de moltes altres ficcions, la darrera de les quals és Mare (2019). —Dimarts 4 de febrer, a les 16.00. Auditori del Conservatori del Liceu. Taula rodona dedicada a la figura de Georges Simenon i del seu personatge Maigret. Hi participen: Georges Tyras, catedràtic de Literatura Espanyola i traductor, és un expert en Manuel Vázquez Montalbán, i també en l’obra de Simenon. Joan de Sagarra, periodista i escriptor, un notable ambaixador de la cultura francesa i un dels millors coneixedors de la figura de Georges Simenon, a qui ha dedicat més d’una desena de valuosos articles periodístics. Pierre Assouline, periodista i novel·lista francès nascut a Casablanca que també ha escrit biografies, com la que va dedicar a Simenon: biographie (1992). L’any 2019 va publicar Regreso a Sefarad. Ho modera: Anna Guitart, periodista i guionista. Actualment, dirigeix i presenta el programa de llibres Tot el temps del món, al Canal 33. —Dimarts 4 de febrer, a les 17.15. Auditori del Conservatori del Liceu. Taula rodona: ‘Arc de Triomf. Taula rodona amb tres autors premiats.’ La recomanem perquè tots tres autors han fet llibres molt interessants i perquè David Marín acaba de publicar Appeltown, que considerem que serà un dels llibres imprescindibles de 2020. Hi participen: Carlos Bassas del Rey, periodista i escriptor català instal·lat a Pamplona, autor de novel·les com Justo (2018), que transcorre als carrers de Barcelona, i Soledad (2019). David Monthiel, poeta, autor de relats i novel·lista de Cadis, va publicar l’any passat Nuestra señora de la esperanza. David Marín, periodista i escriptor de la comarca de la Noguera que ha escrit contes de terror i fins i tot relats eròtics, a més de novel·les com Purgatori i Appeltown. Ho modera: Rosa Mora, periodista cultural, ha format part del jurat del premi Pepe Carvalho i és una de les autores del blog Recorridos Literarios. —Dimecres 5 de febrer, a les 16.00. Auditori del Conservatori del Liceu. Taula rodona dedicada a la figura de James Crumley. Hi participen: Benoît Tadié, catedràtic a la Universitat de Rennes II. És especialista en novel·la negra nord-americana, autor de Front criminel. Une histoire du polar américain (2018). Jordi Canal va ser director de la Biblioteca la Bòbila de l’Hospitalet i ha coescrit els assajos Trets per totes bandes (2019) i La Cua de Palla: Retrat en groc i negre (2011). Marta Bes Oliva és llicenciada en Filologia Romànica i diplomada en Traducció, ha traduït diversos autors, entre els quals James Crumley. Ho modera: Àlex Martín, professor de Llengua i Literatura Catalanes a la Universitat de Salamanca, on codirigeix el Congrés de Novel·la i Cinema Negre. És director de la col·lecció Crims.cat (Alrevés) i ha escrit assajos sobre el gènere negre. Juan Madrid —Divendres 7 de febrer, a les 19.45. Aribau Multicines. Conversa entre el guanyador del premi Carvalho d’enguany, Juan Madrid, i Javier Sánchez Zapatero. Hi participen: Juan Madrid, escriptor i guionista, un dels pares de la novel·la negra en castellà. El 2017 va publicar Perros que duermen i el 2019 es van reeditar diverses novel·les de la sèrie de Toni Romano. Javier Sánchez Zapatero és professor de Literatura a la Universitat de Salamanca, codirector del Congrés de Novel·la i Cinema Negre i autor d’assaigs i antologies. —Dissabte 8 de febrer, a les 12.00. Aribau Multicines. Taula rodona: ‘Reina Barriada’. Tres de les millors autores internacionals, en taula rodona. Hi participen: Dolores Reyes, autora argentina, ha posat l’accent en els feminicidis al seu país amb la seva primera novel·la Cometierra (2019). Bonnie Jo Campbell és una escriptora nord-americana, autora d’unes obres d’una especial cruesa. Els relats de Desguace americano (2018) la van convertir en finalista del National Book Award als Estats Units el 2009. Publica Érase un río (2019). Mónica Ojeda és una autora nascuda a l’Equador que actualment viu a Madrid, on fa un doctorat sobre literatura pornoeròtica. És l’autora, entre d’altres, de Mandíbula (2018). Ho modera: Ramon Vendrell, periodista cultural d’El Periódico de Catalunya.

Summary: Sang fresca per a renovar la novel·la negra


Els ex-diputats de la CUP Antonio Baños i Eulàlia Reguant no han declarat en el judici contra el procés al Tribunal Suprem espanyol. Havien estat cridats com a testimonis pel partit d’ultradreta Vox. Baños han dit que per dignitat democràtica i antifeixista no hi respondria. En la mateixa línia, Reguant ha dit que no volia respondre a un partit masclista i xenòfob. El jutge Manuel Marchena els ha amenaçats amb conseqüències penals. En el cas de Baños, ha interromput la sessió per a consultar-ho amb la resta de jutges. S’ha posat sobre la taula l’opció que Marchena repetís les preguntes de Vox i Baños respongués al jutge, opció que ha aplicat d’entrada, però que finalment ha descartat. Reguant ha estat directament expulsada de la sala sense haver començat a declarar, tot i que també havia estat proposada com a testimoni per la defensa de Jordi Cuixart. Els testimonis, a diferència dels acusats, tenen l’obligació de respondre a totes les preguntes que els facin, cosa a què s’han negat conscientment.

Summary: Incident al judici: Baños i Reguant refusen de respondre a Vox i Marchena els amenaça amb conseqüències penals


Els líders del PSPV, Compromís i Unides Podem-EU han aconseguit tancar un acord per conformar un nou govern del Botànic, en què Podem tindrà dues conselleries, una d’elles amb rang de vice-presidència amb competències en matèria de medi ambient. Així ho han acordat l’actual president de la Generalitat, Ximo Puig (PSPV), la vice-presidenta, Mónica Oltra (Compromís), i el líder de Unides Podem-EU, Rubén Martínez Dalmau, en una reunió mantinguda a primera hora d’aquest dimecres al Palau de la Generalitat, minuts abans de l’inici del debat d’investidura. Segons que han informat fonts de la negociació, Unides Podem assumirà les conselleries de Transparència i Habitatge, aquesta última amb rang de vice-presidència i des de la qual es coordinarà una comissió delegada encarregada de ‘les polítiques verdes’ del Consell, similar a les ja existents d’Hisenda i Assumptes Socials. D’aquesta manera, el nou Consell tindrà 12 conselleries (dues més que ara), de les que el PSPV tindrà sis (una més), Compromís a quatre (una menys), i Unides Podem-EU entrarà amb dos. La signatura de l’acord serà a les 18 hores a Alacant, al Castell de la Santa Bàrbara. És per això que la sessió d’investidura s’ha suspès després del discurs inicial de Ximo Puig i es reprendrà demà a les 10 del matí amb les intervencions dels grups parlamentaris i la votació, en què Puig tindrà garantits els 52 vots que sumen PSPV, Compromís i Unides Podem-EU. Lluita contra el masclisme i la crisi climàtica Puig ha començat el seu discurs d’investidura convocant a la ‘unitat davant la barbàrie’ que suposa la violència masclista, i amb paraules de record a Beatriz, l’última víctima al País Valencià. Puig ha assenyalat que aquesta violència ‘no és una qüestió domèstica’, sinó una qüestió de la societat davant la qual no es pot guardar equidistància’. Per això, ha anunciat que, si tira endavant la investidura, convocarà de forma immediata el Pacte valencià contra la violència masclista, que lidera la vice-presidència del Consell, amb la finalitat d”intensificar el combat comú’ contra aquesta xacra. De repetir en el càrrec, també ha anunciat que la setmana vinent convocarà una reunió per rellançar el diàleg social amb una estratègia de quatre anys en l’horitzó 2030. Aquesta serà la primera acció com a president de la Generalitat, ja que el diàleg social serà en aquest mandat ‘la clau’ del projecte del govern del PSPV, Compromís i Unides Podem-EU, ha manifestat. Puig ha dit que la taxa d’atur és avui deu punts menor que fa quatre anys i que el País Valencià s’ha situat per sota de la mitjana de l’estat espanyol, en un ‘clima de confiança’ que s’ha traduït en confiança empresarial ‘positiva’, creixement en un 108% de la inversió estrangera i un augment en el nombre de turistes que ha duplicat les dades de 2014, amb 9,2 milions de visitants. Fins al maig, s’han creat 271.053 llocs de treball al País Valencià. Per a Puig, aquestes millores han estat possibles gràcies a un escenari ‘d’estabilitat, honradesa i diàleg’, i ‘l’acció responsable’ d’empresaris i treballadors, representats pels sindicats i les organitzacions empresarials, que segons Puig han propiciat aquest entorn de confiança. L’acord social, ha dit, ha estat la condició necessària en la novena legislatura pel creixement de l’economia valenciana i que els beneficis d’aquest creixement beneficiïn al conjunt de la societat. Seguidament, Puig ha proposat a les Corts la declaració de l’emergència climàtica al País Valencià, ja que, segons ha advertit, ‘estem consumint i degradant’ aquest planeta, ‘que és la nostra vida’. Puig ha assegurat que no hi haurà creixement sostenible si no s’aborda ‘amb decisió la lluita contra el canvi climàtic i la transició energètica’. ‘La transició energètica ja no és només una qüestió de justícia o d’ecologia, sinó també una qüestió de supervivència i de seguretat per a la vida de les persones’, ha manifestat. Això no obstant, ha dit que declarar l’emergència climàtica no és suficient per a fer front a la crisi, i ha avançat que el nou Botànic té un eix específic amb mesures per impulsar la transició ecològica i lluitar contra l’emergència climàtica. Entre elles, ha anunciat una llei de Canvi Climàtic i Transició Ecològica, que incorporarà un fons específic d’adaptació, mesures de foment de les energies renovables i la integració de la política de sostenibilitat energètica en totes les àrees de gestió. També impulsaran una llei d’Economia Circular i una altra de Benestar Animal; crearan el Centre de Control de la Contaminació Atmosfèrica; signaran un Pacte pels Boscos Valencians; impulsaran una Estratègia Valenciana per a la Biodiversitat, i elaboraran l’Estratègia Valenciana de l’Aigua. Recupereu a continuació el desenvolupament de la primera part de la sessió d’investidura:

Summary: PSPV, Compromís i Podem es posen d’acord per governar al País Valencià


El comitè d’empresa de Trablisa, empresa concessionària del servei de vigilància als controls de seguretat de l’aeroport del Prat, convocarà una vaga indefinida el 9 d’agost. Fonts del comitè han avançat a l’ACN que registraran la vaga dilluns que ve i recuperaran així l’aturada que volien fer aquest juliol i que al final van anul·lar. En aquell moment el comitè reclamava que es complissin tots els punts del laude dictat fa dos anys, especialment amb relació al plus de productivitat de 150 euros i als descansos reglamentaris. Però la convocatòriano va prosperar perquè el sindicat USO havia denunciat el plus a l’Audiència espanyola, segons que va advertir Trablisa, i això la feia il·legal. Ara el comitè ha constatat que la denúncia no existeix. Com que no hi ha cap impediment legal per a convocar una aturada, segons que apunta el comitè d’empresa, els treballadors seran cridats a la vaga pel 9 d’agost per a exigir que es respectin els punts del laude. En paral·lel, el comitè d’empresa ha anunciat que denunciarà Trablisa per haver forçat la desconvocatòria de la protesta del juliol amb arguments falsos.

Summary: Els vigilants dels controls de seguretat de l’aeroport del Prat convocaran vaga indefinida el 9 d’agost


La secretària general d’ERC, Marta Rovira, comparteix que la taula de negociació entre governs ‘probablement és una enganyifa’, com va dir a Perpinyà la consellera Clara Ponsatí, però ha remarcat que ‘el diàleg és una via que s’ha d’explorar, i més quan al davant hi tens un govern que es fa dir progressista i diu a tota Europa que obrirà la via del diàleg’. N’ha parlat en una entrevista a ‘El suplement’ de Catalunya Ràdio, enregistrada dimecres a Ginebra. ‘Catalunya no ha de dialogar sobre un nou estatut d’autonomia o el pressupost general de l’estat, ha de posar al centre del diàleg el conflicte polític que fa vint anys que existeix entre l’estat espanyol i Catalunya’, ha dit. Podeu escoltar-la ací: Malgrat tot, s’ha mostrat escèptica respecte de les possibilitats d’èxit d’aquest diàleg entre governs: ‘Tenim esperances que aquest diàleg resoldrà el conflicte polític? Home, si us plau. Quan algú ens diu que és una enganyifa contestem que probablement ho serà, que som molt escèptics que un govern espanyol tindrà prou marge de maniobra per a canviar les seves posicions de la nit al dia. Som els primers escèptics, però no ens deixarem prendre la bandera del diàleg i la negociació.’ També ha reivindicat la decisió d’explorar la via del diàleg perquè, ‘si fracassa, els independentistes guanyem legitimitat‘. ‘ERC ha definit una via àmplia per a continuar el camí cap a la República Catalana, que inclou abanderar els grans consensos de la societat que ens fan guanyar molta legitimitat’, ha dit. Segons ella, si la taula fracassa, ‘ERC haurà d’acompanyar cap a un embat democràtic amb l’estat un munt de gent que encara creien que el diàleg amb un govern d’esquerres era possible’. Per aconseguir-ho, veu indispensable de reforçar les aliances internacionals i generar ‘relat internacional sobre què volem’. ‘Si el diàleg fracassa, la part catalana haurà de decidir què fa, però és evident que no podem viure en una negativa política contínua’, ha deixat clar. Amb tot, ha avançat que ERC ‘farà pivotar la legislatura espanyola i el suport al govern espanyol en funció d’aquesta taula de negociació al conflicte’. ‘I això ho implica tot, tot. El pressupost, tot’, ha dit. ‘Les eleccions no són una solució’ Marta Rovira també ha parlat de la pròxima convocatòria electoral al parlament, encara sense data, que el president de la Generalitat Quim Torra va anunciar arran de les diferències entre JxCat i ERC. Segons que ha dit, ‘les eleccions no són una solució al que passa a l’independentisme’ i ha assegurat que no s’haurien d’haver convocat de la manera que s’han convocat. ‘Els independentistes, quan no ens entenem prou bé, hem de seure, parlar, debatre i sortir-ne amb compromisos’, ha afegit. Finalment, ha demanat que l’independentisme treballi per superar el 50% dels vots. Tanmateix, ha deixat clar que després de les eleccions les forces independentistes han de tornar a pactar: ‘ERC treballarà perquè l’aliança política que en surti torni a posar damunt la taula política el dret d’autodeterminació, un referèndum i l’amnistia.’ Creu que ‘la repressió ens ha guanyat un cert terreny entre nosaltres’ i ha demanat de recordar que ‘l’adversari és l’estat espanyol, però no pot ser-ho mai l’independentista que tens al costat’. A més, s’ha posat a disposició del partit i s’ha ofert de presentar-se a les llistes d’ERC a les eleccions. ‘Si és útil i la militància considera que sí, ho faré encantadíssima de la vida.’ Segons que ha dit, ‘tot allò que sigui fer exercici dels meus drets polítics té tot el sentit del món, perquè lluito contra una repressió i una persecució política’. Relació amb Anna Gabriel Marta Rovira ha explicat que a Ginebra manté el contacte amb l’ex-diputada de la CUP Anna Gabriel, també exiliada a Suïssa. Ha dit que es veuen sovint, tot i que no tant com al principi: ‘Ara ens veiem cada setmana o cada quinze dies, en funció de les necessitats que tenim.’

Summary: Rovira accepta que el diàleg pot ser una ‘enganyifa’, però creu que explorar-lo fa ‘guanyar legitimitat’


El secretari general de Podem, Pablo Iglesias, ha definit aquest dilluns la candidatura Units Podem, la coalició que ha conformat amb IU, per a les eleccions del 26 de juny, com una força política ‘patriòtica i plurinacional’, cridada a ocupar ‘el nou espai socialdemòcrata’. —En aquest tuit podeu veure el vídeo on ho explica: Pablo Iglesias, en el Ritz: "Si hay una palabra que defina a nuestra candidatura es 'patriótica'. Somos patriotas". pic.twitter.com/CGNn5twLSk — Kasper Juul (@KasperJuul_0) June 6, 2016 ‘Diem que som patriotes i que Units Podem és una candidatura patriòtica i a un temps plurinacional’, ha assegurat en un esmorzar informatiu a l’Hotel Ritz de Madrid organitzat per Nova Economia Fòrum, en què ha estat presentat pel recent elegit coordinador federal d’Izquierda Unida, Albert Garzón. Iglesias, que ha assegurat no ‘tenir problemes’ amb posar ‘etiquetes’, ha erigit d’aquesta manera a la seva formació com els nous líders de la socialdemocràcia, front a la ‘vella socialdemocràcia’ que representa el PSOE, però amb la qual cal posar-se d’acord i conformar una aliança per governar Espanya, davant de l’absència de majories absolutes. Així, el líder del partit morat ha tornat a fer una crida al PSOE perquè digui com més aviat millor amb qui vol pactar després del 26 de juny i si permetrà que segueixi governant el PP o acceptarà formar un Executiu progressista de coalició amb Units Podem.

Summary: Pablo Iglesias defineix Units Podem com una ‘candidatura patriòtica’


‘No és cap consulta, sinó una imposició disfressada de consulta’, va etzibar Albano-Dante Fachin. Amb les eleccions imposades per Mariano Rajoy a l’horitzó –en virtut de l’article 155 de la constitució espanyola–, la direcció espanyola de Podem ha forçat una consulta perquè els inscrits de Podem es pronunciïn sobre la possibilitat de concórrer a les eleccions en coalició amb Catalunya en Comú. D’una banda, la consulta insisteix en una qüestió sobre la qual els inscrits a Podem ja es van pronunciar al setembre –aleshores la direcció espanyola va forçar que la votació es fes més tard a Podem que no a Catalunya en Comú, per mirar que els dos processos s’influïssin. D’una altra, és clar, que més enllà de validar internament una eventual aliança electoral amb els comuns, la consulta ha esdevingut en bona mesura un plebiscit a l’actual direcció de Podem, encapçalada per Fachin. La pregunta feta als inscrits no és precisament concisa: ‘Estàs d’acord que Podem es presenti a les eleccions del 21 de desembre a Catalunya en coalició amb Catalunya en Comú i les forces polítiques germanes que no donem suport ni a la declaració d’independència ni a l’aplicació de l’article 155, amb la paraula Podem en el nom de la coalició i a la papereta?’ La votació comença avui i s’allargarà fins al dimarts 7 de novembre, el mateix dia que s’acaba el termini per a presentar coalicions a les eleccions del desembre. El secretari general de Podem va assegurar ahir en una conferència de premsa que no participaria en la consulta ‘imposada’ per la direcció espanyola a les bases de la formació a Catalunya. Tanmateix, va evitar de fer una crida a l’abstenció. El 155 de Pablo Iglesias a Podem Per la direcció de Podem, la decisió d’Iglesias i companyia és una intervenció de Podem Catalunya en tota regla i una vulneració de la seva sobirania com a subjecte polític. ‘La pregunta no té sentit, surti què surti es farà allò que digui Pablo Iglesias’, va dir Fachin. Segons que va explicar Fachin, Pablo Iglesias ha fet amb Podem el mateix que Rajoy ha fet amb Catalunya per mitjà de l’article 155: apartar càrrecs escollits democràticament, teòricament per ‘donar la veu a la gent’. Ara, el líder de Podem va argumentar que la pregunta i les dates de la votació interna que avui comença són formulades de manera tendenciosa, amb una clara de voluntat que només sigui possible la sortida desitjada per la direcció espanyola. La consulta, segons Fachin, s’emmarca en un ‘dèficit democràtic’ i fa totalment impossible que es pugui respondre res més que sí a la coalició entre Podem i Catalunya en Comú. Qüestió de sobirania Aquest enfrontament entre les direccions catalana i espanyola de Podem –el darrer, no pas l’únic– presenta dues dimensions. Una, l’externa, entorn de la relació que la formació ha de tenir amb Catalunya en Comú, espai ‘germà’ en què ja participen alguns membres crítics de Podem, com ara l”errejonista’ Jèssica Albiach i l’ex-secretari general de Podem a Barcelona, Marc Bertomeu. També Laura Pérez, regidora a l’Ajuntament de Barcelona, i Vicenç Navarro, catedràtic de ciències polítiques i membre del Consell Ciutadà espanyol de Podem. L’altra, més important encara, és la qüestió de la sobirania. Segons que escrivia ahir al seu bloc Joan Giner, diputat de Catalunya Sí que es Pot i membre de la direcció de Podem, l’executiva catalana ‘sempre ha estat oberta a treballar conjuntament amb els i les companyes de Catalunya en Comú i les forces del canvi, i a reobrir el procés de confluència’. Al mateix text, Giner feia una crida a votar afirmativament a la consulta, però alhora es queixava que la consulta s’hagués convocat ‘sense diàleg’ i passant ‘per sobre de la sobirania de l’organització’. Coalició anti-155? Tot just l’endemà de la declaració d’independència aprovada pel Parlament de Catalunya i de la convocatòria d’eleccions per part de Mariano Rajoy, Albano-Dante Fachin ja va dir que participar en els comicis després d’haver-se oposat al 155 era ‘una enorme contradicció’. En tot cas, va explicar, no es podrien prendre com unes eleccions ‘normals’ en què els partits intentessin esgarrapar quatre escons. ‘Si no hi ha una estratègia conjunta, a l’altura del que ha fet la gent als carrers, seria una traïció a l’esperit de l’1 d’octubre’. La idea d’un ‘front democràtic’ en defensa de les institucions catalanes amb la voluntat de plantar cara a les mesures de l’article 155 ha pres cos aquests darrers dies. Fachin, de fet, encara defensa aquesta possibilitat tot i la intervenció duta a terme per l’equip de Pablo Iglesias. Però, qui hi hauria de participar, en aquesta candidatura? Malgrat que Catalunya en Comú encara ha de definir com concorrerà a les eleccions, la seva portaveu, Elisenda Alamany, va avançar que no pensaven pas formar part d’un bloc sobiranista ampli que inclogués els partits independentistes. Així doncs, malgrat les constants apel·lacions a teixir ‘aliances àmplies’ des de totes les formacions, la coalició anti-155 defensada per Fachin avui sembla difícil i té en la direcció espanyola de Podem un dels principals entrebancs.

Summary: El 155 de Pablo Iglesias a Fachin que dificulta un ‘front democràtic’ el 21-D


El govern de Síria va sorprendre ahir la comunitat internacional quan va reconèixer com a estats independents els territoris d’Abkhàsia i Ossètia del Sud, que la majoria de la comunitat internacional consideren part de Geòrgia. La decisió va ser anunciada per l’agència de notícies oficials Shana i confirmada pels governs d’Abkhàsia i Ossètia del Sud. El govern georgià s’ha indignat i acusa el govern sirià d’estar supeditat a Rússia, el principal valedor de la independència d’aquestes dues àrees. Ara Abkhàsia i Ossètia del Sud ja són reconegudes com a estats independents per cinc membres de l’ONU (Rússia, Nicaragua, Veneçuela, Nauru i Síria) i tres que no ho són (Transnístria, Artsakh i Abkhàsia en el cas d’Ossètia del Sud i Ossètia del Sud, en el cas d’Abkhàsia). Rússia va ser el primer estat de reconèixer la independència d’aquestes dues entitats. El 25 d’agost de 2008, arran de la situació creada pel conflicte d’Ossètia del Sud, el Consell de la Federació Russa, reunit en sessió extraordinària, va demanar al Kremlin que les reconegués. Abkhàsia és una república del Caucas autodeclarada independent, per bé que la comunitat internacional la reconeix com a part de Geòrgia. Se’n va separar el 1992, cosa que va originar una guerra que va acabar el 1993. Geòrgia tampoc no vol reconèixer Ossètia del Sud com a entitat diferent; el govern l’anomena per l’antic nom de ‘Samatxlabo’ o, més recentment, ‘regió de Tskhinvali’ (nom de la capital de la república). Ossètia del Sud va ser part de la regió georgiana de Xida Kartli. Ossètia del Nord és una república caucàsica, que forma part de la Federació Russa. Molts ossetins creuen que la independència és un pas transitori cap a la reunificació dins Rússia. .

Summary: Síria reconeix per sorpresa la independència d’Abkhàsia i Ossètia del Sud


Irantzu Varela (Portugalete, País Basc, 1974) és una de les cares més conegudes de l’activisme feminista a les xarxes. Presenta un microspai feminista dins el programa televisiu ‘La Tuerka‘ i col·labora en mitjans digitals, com ara Píkara Magazine i Faktoria Lila. És una de les veus que ha denunciat amb més contundència el tractament judicial i mediàtic del cas de ‘La Manada’. D’ençà que es va fer pública la violació fins avui, Varela ha criticat amb persistència l’estratègia de culpabilització de la víctima que s’ha fet al judici i que han alimentat nombrosos mitjans. Ahir, just després d’anunciar-se que els cinc acusats eren condemnats a nou anys de presó per abús sexual (i no pas per agressió sexual), Varela va reaccionar amb un vídeo a les xarxes: ‘La justícia espanyola, expressió que comença a semblar un oxímoron, considera que una dona envoltada per cinc homes desconeguts que la sotmeten a diverses penetracions en un espai petit ni té por ni s’exerceix la violència sobre seu. Això significa que la justícia espanyola no ens protegeix, a les dones. Ara és el moment que entenguin què vol dir que la por canviarà de bàndol. De manera que ja ho sabeu, és una guerra.’ Amb aquesta mateixa contundència, Varela valora i analitza la sentència i demana que serveixi per a fer un tomb en la lluita pels drets de les dones. Malgrat que aquesta sentència contradiu tot allò que el feminisme sempre ha defensat sobre el consentiment sexual, creu que no destrueix la feina feta i que ara és el moment d’impulsar una lluita col·lectiva. —Quina valoració en feu, de la sentència? —La sentència havia d’haver estat per agressió sexual, violació de la intimitat i robatori amb violència. Finalment, els han condemnat per abús sexual, no els han castigat per haver enregistrat el vídeo de la violació i el robatori s’ha considerat simplement un furt. —Per què penseu que no els han condemnat per agressió sexual? —Perquè els jutges consideren que una dona pot ser sotmesa a múltiples penetracions anals, vaginals i orals contra la seva voluntat sense violència ni intimidació. Tot i admetre la falta de consentiment, consideren, inexplicablement, que no es tracta d’una violació perquè no hi troben violència ni intimidació. Nosaltres sabem que sotmetre una dona a pràctiques sexuals contra la seva voluntat és violència i no tenim cap dubte que estava espantada, més ben dit, aterrida. Ella mateixa va dir que estava en estat de xoc. —El codi penal espanyol considera que la manca de consentiment no ha de ser, necessàriament, una forma de violència. —L’abús sexual és obligar algú a tenir una pràctica sexual sense consentiment, mentre que l’agressió sexual és obligar algú a tenir una pràctica sexual sense consentiment i amb violència o intimidació. Evidentment, s’ha de canviar el codi penal perquè és força difícil d’obligar algú a fer una pràctica sexual sense consentiment i que això no sigui violència ni que la persona no estigui intimidada. Ella no fa expressions actives de negar-s’hi, però em pregunto quantes de nosaltres ens hi hauríem negat obertament, davant cinc homes d’una mida que doblés la nostra. Com que cap d’ells no la va apuntar amb una arma, es considera que no hi va haver violència. Però, és clar, penetrar una persona entre cinc en contra de la seva voluntat és força violent, només cal imaginar-s’ho. —Un dels jutges fins i tot considera que va arribar a sentir plaer… —Sí, Ricardo González. Jo li recomanaria que provés que algú el sotmeti a múltiples penetracions orals i anals sense el seu consentiment, a veure si en gaudiria o sentiria dolor. —La manera de pensar d’aquest jutge és acceptada? —Ho normalitzes si tens mentalitat de violador: si creus que el teu desig està per sobre del d’una altra persona i si creus que una persona a qui obligues a tenir una relació sexual pot gaudir-ne. Això és un pensament de violador. Si algú pensa així, que es presenti al centre de salut que tingui més a la vora perquè acabarà violant algú. —Aquesta sentència pot liquidar la feina feta pel feminisme per a conscienciar de la importància del consentiment? —No ho crec, això demostra que nosaltres tenim raó en les nostres reivindicacions. Nosaltres sabem que ni la policia, ni el sistema judicial, ni la llei, ni cap de les estructures del sistema heteropatriarcal no ens tracta com a ciutadanes de primera. És per això que la nostra paraula no compta, el nostre desig no compta i la nostra llibertat no compta. Fa temps que ho diem: no pensàvem que això arreglaria el sistema heteropatriarcal. Això demostra que tenim raó i que hem d’eliminar el sistema heteropatriarcal i totes les estructures que en depenen. —Durant el judici, la víctima ha estat culpada, fins al punt que s’ha posat en qüestió que fos violada simplement pel fet de tenir una vida social activa després dels fets. Què en penseu? —El sistema ens vol o satisfactores dels desigs dels homes –és a dir, que fem allò que ells volen i fingim que ens agrada, que ens immolem en l’intent i defensem amb dents i ungles el nostre honor– o que ens acabem suïcidant perquè ens han embrutit. En comptes de fer lluites individuals, hem d’impulsar lluites col·lectives per a ser lliures, perquè això sigui un punt d’inflexió. —Aquest cas segueix el mateix patró que tots els casos de violació? —Sí, és sistemàtic: el fet de revictimitzar a la víctima, el fet de dubtar de la paraula de les dones, el fet de no reconèixer la por ni la violència i el fet de passar per alt que la violència sistemàtica i estructural contra les dones ens paralitza malgrat que no hi hagi cap arma pel mig.

Summary: Irantzu Varela, sobre la sentència a ‘La Manada’: ‘S’ha de canviar el codi penal’


El president de la Generalitat, Carles Puigdemont, plantejarà de nou a l’estat espanyol la celebració d’un referèndum acordat aprofitant el seu discurs amb motiu de la qüestió de confiança que plantejarà el pròxim 28 de setembre. Ho ha explicat en roda de premsa amb els corresponsals estrangers al Palau de la Generalitat, on també ha situat les pròximes eleccions, que segons el full de ruta serien constituents, després de la Diada del 2017. De fet, ha apuntat que espera que el proper Onze de Setembre ell ja estigui en funcions perquè els comicis ja estiguin convocats. També ha aprofitat per titllar de ‘desafortunades’ les declaracions del ministre d’Afers Exteriors, José Manuel García–Margallo, i ha constatat que són ‘feridores per a les víctimes del terrorisme’. Puigdemont ha avançat avui que el seu discurs de la qüestió de confiança inclourà una nova petició a l’estat espanyol perquè autoritzi un referèndum a Catalunya. El president realitzarà aquest plantejament tot i que la situació política a l’estat espanyol continua bloquejada. No ha volgut parlar, però, de referèndum unilateral, i ha insistit que el full de ruta pactat de moment només preveu eleccions constituents un cop aprovades les lleis de desconnexió. En aquest sentit, ha remarcat que el Parlament haurà d’haver aprovat les lleis de desconnexió a finals del pròxim mes de juliol. Serà llavors quan convoqui eleccions constituents, que ha situat després de la Diada del 2017. ‘Espero que siguem capaços de fer les coses tan bé que jo ja estigui en funcions’, ha dit en preguntar-li sobre l’Onze de Setembre de l’any que ve. Segons ha dit, si els independentistes guanyen per davant dels que volen mantenir-se com a comunitat autònoma, llavors el resultat ‘estarà clar’ i el nou Parlament treballarà per elaborar una Constitució, que haurà de ser validada en referèndum. Pel que fa a la seva assistència a la manifestació des de Salt, Puigdemont ha explicat que només hauria descartat la seva participació si no tingués garantit el suport de la CUP en la qüestió de confiança, perquè la seva presència no fos interpretada com una ‘maniobra’. Sobre les declaracions de García–Margallo, que va comparar un atemptat terrorista amb la independència de Catalunya, Puigdemont ha considerat que aquestes afirmacions estan ‘fora de lloc’ i són ‘feridores’ per a les víctimes del terrorisme. ‘Ho lamento, perquè el terrorisme és un dels pitjors malsons’, ha dit.

Summary: Puigdemont farà una última oferta de referèndum a l’estat espanyol


El govern de Sabadell ha canviat el nom de les places que recordaven els batlles de l’època franquista, Josep M. Marcet i Antoni Llonch, que ha substituït per Dones del Tèxtil i Clara Campoamor. El canvi materialitza els acords d’una moció aprovada el 28 de febrer a proposta de Sabadell per la República. L’executiu, en un comunicat municipal, ha defensat la substitució dels noms argumentant que Marcet i Llonch ‘no van ser elegits democràticament, sinó designats directament pels responsables del règim autoritari i dictatorial que va governar l’estat espanyol entre 1939 i 1975’. D’altra banda, l’acord del govern municipal per modificar el nomenclàtor també ha incoporat a la via pública els noms de l’activista veïnal Patricio Peñalver, del sindicalista Cipriano Martos i de la plaça del Pi-pi, oficialitzant un nom que ja és d’ús popular entre els sabadellencs.

Summary: Sabadell elimina els noms de batlles franquistes de dues places de la ciutat


En la segona entrega de ‘La motxilla de la ciència’, Eva Comas ens presenta el llibre En movimiento. Una vida, del neuròleg Oliver Sacks, «una autobiografia brillant, valenta, plena de ciència i plena de vida». Pots veure la primera entrega a Mètode TV. Què és Mètode?

Summary: ‘En movimiento. Una vida’, d’Oliver Sacks


Els grups municipals de Ciutadans i PP a l’Ajuntament de Barcelona han demanat la retirada del llaç groc que presideix la façana de l’Ajuntament de Barcelona. Els partits espanyolistes s’acullen a la sentència del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) que prohibeix l’exhibició d’estelades i elements ‘que representin una opció política’ a la via pública o edificis de l’administració. Dos dies després que es fes pública la decisió judicial, la líder de Ciutadans Carina Mejías ha insistit en la necessitat de ‘mantenir la neutralitat ideològica de les institucions’ en una carta que ha enviat a alcaldia, al secretari del consistori i als serveis jurídics del govern municipal. En la mateixa línia s’ha expressat el president del PP al consistori, Alberto Fernández Díaz en un piulet en què ha recordat a la batllessa Ada Colau que ‘no pot convertir la Casa Gran, l’Ajuntament en un casal independentista’. 🔵 @AdaColau debe retirar el lazo amarillo independentista del Ayuntamiento, y más tras la sentencia de @tsj_cat por respeto a la neutralidad política de las instituciones públicas. Colau no puede convertir la Casa Gran, el Ayuntamiento, en un casal independentista. pic.twitter.com/vgr7yVgQbQ — Alberto Fernández (@albertofdezxbcn) July 25, 2018

Summary: Ciutadans i PP demanen als funcionaris de l’Ajuntament de Barcelona que retirin el llaç groc de la façana


El raper Josep Miquel Arenas, Valtònyc, exiliat a Bèlgica des del mes de maig, s’ha trobat avui amb Lluís Llach en terres belgues. Ho ha explicat el mateix Valtònyc a través de Twitter, on ha piulat una foto de tots dos: ‘Un gust parlar amb ell. Va patir la repressió als anys 70 i va haver d’exiliar-se. No han canviat les coses’, diu en el missatge. Llach va ser perseguit per franquisme, als anys setanta, i va haver d’exiliar-se durant quatre anys a París. Avui he dinat amb en @lluis_llach. Un gust parlar amb ell. Va patir la repressió als anys 70 i va haver d’exiliar-se. No han canviat molt les coses. Gràcies pel teu suport Lluis. pic.twitter.com/q1qKplwAgc — Josep Valtònyc🎗 (@valtonyc) July 10, 2018

Summary: Lluís Llach visita Valtònyc a Bèlgica


El parlament basc ha reiterat avui la seva proposta per una nova relació entre el País Basc i l’estat espanyol, basada en el pacte i la bilateralitat, i que ‘doni curs al dret de decidir’. El text ha rebut el suport del PNB i EH Bildu, mentre que ha rebut el vot en contra del PSE, que ha avisat que no permetrà propostes que ‘se saltin la llei’ ni el PP, que ha alertat d’un intent d’imposar la ‘independència de facto‘. Elkarrekin Podem s’ha mostrat partidari d’articular el dret de decidir, però ha lamentat que la política continuï ‘atrapada en aquest debat’, així que la majoria del grup s’ha abstingut, menys la cap de llista, Pili Zabala, que ha votat a favor. Encara que s’ha aprovat amb els vots favorables del PNB i EH Bildu, les dues formacions han mantingut discrepàncies a l’hora de canalitzar el procés de reforma de l’estatut i l’exercici del dret de decidir. Els abertzales han qüestionat al PNB si estarà disposat a fer passes cap a un estat basc o si es dedicarà a actuar com una ‘peça essencial’ de l’estat per a ‘neutralitzar el dret de decidir’. La proposició no de llei ha estat aprovada quan falten pocs dies perquè es presenti l’esborrany sobre el nou Estatut basc, fet per un grup de juristes experts, i que serà presentat el dilluns a la cambra.

Summary: El parlament basc aprova una proposició a favor del dret de decidir


La portaveu del secretariat nacional de la CUP ha assegurat que la formació independentista avala totes les convocatòries de mobilització que s’estan fent públiques des de CDR, entitats o grups d’esquerra independentista per al pròxim 21-D. Per Mireia Boya, totes les manifestacions contribueixen a la idea que cal ‘alçar-se’ i ‘aturar-ho tot’ des del primer dia del judici contra el procés. Per això fixa que el 21-D és ‘l’avançada, el pròleg’ aquesta idea que cal posar-se ‘dempeus’ per ‘aturar-ho tot’. De fet, Boya ha recordat que des de la CUP s’ha decidit de ‘concentrar les energies’ en la mobilització popular perquè consideren que la ‘via unilateral’ és l’únic que pot permetre crear les condicions que facin possible ‘la ruptura’. Per Boya, que ha recordat que la CUP presentarà dimecres l’estratègia política i de mobilització, el 21-D és l’única oportunitat ‘des de la desobediència’ per crear un nou moment de ruptura per aconseguir la república catalana independent ‘que tots anhelem’.

Summary: La CUP fa una crida perquè el 21-D sigui el ‘pròleg’ de les mobilitzacions contra el judici del procés


Els onze nous consellers del govern de les Illes han pres possessió dels seus càrrecs. Els dos membres designats per Més per Mallorca, Fina Santiago i Miquel Mir, han afegit la fórmula ‘per imperatiu legal’ a l’hora de prometre lleialtat al rei espanyol. L’acte s’ha fet al pati del Consolat de Mar. En acabant, la presidenta del govern, Francina Armengol, ha intervingut assegurant que deixarien la pell per treballar per les Illes, i que el centre de les seves polítiques serien les persones. Una de les imatges més esperades ha estat la de Bel Busquets i Fina Santiago. Han aparegut juntes després de la crisi oberta a Més per Mallorca que les ha enfrontades per la configuració del nou govern. Totes dues han dit que el conflicte dins la coalició ja s’havia resolt. Busquets, que s’acomiada del càrrec de vice-presidenta, ha dit que havia assistit a l’acte com a coordinadora de la coalició, per donar suport. Fina Santiago, que torna a ser titular d’Afers Socials, ha confirmat que deixaria l’acta de diputada per centrar-se en la tasca de consellera, tal com marquen els estatuts del seu partit, i ha desmentit que ahir hagués sospesat de mantenir l’acta de diputada. El conseller de Medi Ambient, Miquel Mir, que substitueix Vicenç Vidal, ha defensat que havia estat part de la solució del conflicte que Més ha viscut aquests darrers dies. Precisament, Vidal ha demanat consell al seu predecessor, Xisco Antich, per a exercir de senador autonòmic.

Summary: Els consellers de Més per Mallorca prometen lleialtat al rei d’Espanya per imperatiu legal


Els Comitès de Defensa de la República (CDR) han emès un comunicat en què critiquen el diàleg entre la Generalitat i el govern espanyol i expressen la solidaritat amb totes les víctimes de represàlies de la justícia espanyola, arran del procés i de les protestes contra la sentència. ‘No creiem en les solucions pactades per les institucions espanyoles i catalanes ni en l’escenografia de les trobades sense continguts reals’, diuen. Al comunicat diuen que es viuen unes ‘setmanes molt intenses quant a solidaritat amb persones represaliades’ i reivindiquen les concentracions de suport que s’han fet. També diuen que la repressió ‘no té aturador’, però que la resiliència, el suport a les víctimes de la repressió i les conviccions tampoc no en tenen. Els CDR també critiquen el Tsunami Democràtic sense esmentar-lo: ‘Hem constatat el silenci de moviments que han canalitzat, en el curt termini, la protesta contra la sentència del Suprem amb lemes autonomistes, que han deixat sense cobertura persones encausades per les protestes i que han provocat el desencís i la desmobilització de tantes i tantes persones.’ Finalment, insisteixen que el camí cap a la independència exigeix de ‘desenvolupar el poder popular de base i l’autoorganització’. ‘Creiem en la força i en les conviccions de les persones, que supera tota limitació imposada pels partits polítics i que crea espais republicans sense òrgans directius’, afegeixen.

Summary: Comunicat dels CDR: ‘No creiem en les solucions pactades’


L’advocat d’Oriol Junqueras i Raül Romeva, Andreu Van den Eynde, ha presentat un recurs al Tribunal Constitucional espanyol perquè suspengui les penes de presó per l’emergència sanitària de la Covid-19. El president d’Òmnium, Jordi Cuixart, també va demanar la setmana passada de passar el confinament a casa. A l’escrit, el lletrat diu que l’Organització Mundial de la Salut (OMS) i el Consell d’Europa han demanat als estats que cerquin alternatives per evitar la propagació de la malaltia a les presons i que mantenir Junqueras i Romeva a la presó posaria en risc els seus drets de vida, d’integritat física i moral, de dignitat i de vida familiar. A més, s’hi demana al tribunal que tracti el recurs amb la urgència que requereix el moment. D’una altra banda, Van den Eynde explica novament que no existeix cap risc de fuga perquè ambdós presos polítics tenen un fort arrelament al Principat: hi tenen la família i les feines a què els ha permès optar el 100.2. Afegeix que l’actual situació de confinament ‘fa impossible la sostracció de la justícia’ i que existeixen mesures com les polseres telemàtiques per a mantenir-los controlats.

Summary: Junqueras i Romeva demanen al TC que suspengui la pena de presó per l’emergència de la Covid-19


La Conselleria de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques ha iniciat les convocatòries de proves selectives de l’Oferta d’Ocupació Pública de 2016, que suposarà la cobertura de 863 llocs de treball de l’administració valenciana. Entre elles, s’obre l’accés a les primeres proves selectives per a quatre places del cos superior de promoció lingüística. Entre les places a cobrir per mitjà del sistema d’oposició lliure figuren alguns perfils professionals dels quals l’Administració valenciana té ‘una important manca’, com enginyers de camins, agrònoms, arquitectes, psicòlegs, enginyers tècnics, treballadors socials o tècnics agrícoles. L’oferta tractarà de reforçar un vessant més social i assistencial amb places de medicina del treball, psicòlegs, treballadors socials, al costat d’uns altres de torn lliure reservats per a persones amb diversitat funcional i intel·lectual.

Summary: La Generalitat inicia la convocatòria de 863 places de l’Oferta d’Ocupació Pública de 2016


Després del no clar en el referèndum grec, la Unió Europea, que anhelava la victòria del sí, tremola. Literalment. La situació és extrema, amb una tensió mai vista. Grècia s’ha armat de valor polític i ha apujat l’aposta, però el marge de maniobra d’Europa és mínim. El govern grec veu en la victòria del no una decisió a favor d’Europa, però la Unió no. D’alguna manera, hi ha un debat entre la democràcia i els procediments. Grècia ha posat en relleu el pes de la democràcia, mentre que Brussel·les insisteix en la necessitat de complir els procediments. Un xoc total que no sé sap com es resoldrà. La data clau, tal com explicava en aquesta entrevista de VilaWeb el professor Joan Tugores, és el dia 20 d’aquest mes. Aquell dia Grècia haurà de tornar al Banc Central Europeu més de 3.000 milions d’euros que no té. Si no els torna, la paràlisi econòmica del país serà efectiva i Grècia no tindrà cap més remei que pensar a sortir de l’euro o reintroduir la dracma, paral·lelament a la moneda europea. Grècia i la troica, de fet, eren molt a prop d’un acord, abans del trencament de les converses i la convocatòria del referèndum. El govern grec havia acceptat la majoria de les condicions, però insistia en la impossibilitat de retornar el deute i reclamava una quitança i una reestructuració dels terminis. La setmana del referèndum, però, ha esquerdat la confiança, fins i tot la confiança personal, entre Grècia i la Unió Europea. Quan el ministre de Finances grec, Ianis Varoufakis, per exemple, va qualificar la troica de ‘terrorista’ molts polítics europeus van reaccionar amb indignació. Ahir, quan es va saber el resultat, Tsipras va dir que un acord podria ser possible avui mateix, en 24 hores, però costa de creure que els altres membres de l’eurozona puguin passar per alt el qualificatiu sense més ni més. Fins dimecres, el primer símptoma del que passarà Les primeres hores seran clau, en aquesta crisi. Avui l’atenció és fixada en el Banc Central Europeu. El problema més immediat és que els bancs grecs es troben al límit pel que fa a les reserves de moneda. No els queden diners i si el BCE no els n’aporta podria passar que els caixers deixessin de funcionar abans de dimecres. Simplement, que no quedessin diners al país, amb totes les conseqüències. El BCE és molt conscient de la situació, però no sembla disposat a cedir si no hi ha acord polític. I el marge de negociació no pot ser més curt, car parlem d’hores només. Demà a Brussel·les hi haurà una cimera extraordinària dels estats membres de l’eurozona. Això, afegit a l’actitud que prengui avui mateix el Banc Central, indicarà com estan les coses. El govern grec insisteix que d’aquesta cimera caldria sortir-ne amb un acord. Un acord basat en el pacte que ja s’havia embastat abans de convocar el referèndum. Però ningú no pot garantir què passarà a la reunió. A la reclamació de respectar la democràcia que expressava Tsipras ahir, des d’Alemanya li van respondre dient que si el poble alemany votés en referèndum si la població vol aportar diners a Grècia el resultat seria probablement que no. I tan vàlida seria una democràcia com una altra. Al final la gran qüestió és quin càlcul faran els ministres europeus. Poden deixar caure Grècia, simplement. El president del Parlament Europeu ja va parlar públicament ahir a la nit de preparar l’ajut humanitari, amb què assumia que la catàstrofe era imminent. Però això seria un desastre també per a la Unió Europea i la seva credibilitat global. S’atreviran a ‘castigar’ Grècia per haver-los envidat o les amenaces eren una fanfarronada negociadora? Aquesta és la gran pregunta que ningú no sap respondre. Un pont fins el dia vint? Una solució factible i raonable seria improvisar una mena de pont que permetés una negociació sense tanta pressió de calendari. En primera instància, entre avui i dimecres caldria decidir què es fa, però tothom entén que hi ha massa poc temps. La pressió del calendari es podria rebaixar, però tampoc no gaire, perquè el pagament al BCE del dia 20 sembla un termini definitiu. Aquest impagament deixaria sense marge de maniobra la Unió Europea, que aleshores sí que hauria de prendre decisions dràstiques. Decisions que podrien tenir repercussions de tota mena, també geopolítiques, amb Rússia sempre a l’aguait. En resum durant les hores vinents, i sempre abans del dia 20, caldrà respondre tres preguntes: 1) El Banc Central Europeu ajudarà els bancs grecs? 2) La troica reprendrà les negociacions amb Grècia o optarà per deixar-la caure? 3) Hi ha la possibilitat d’un acord, després del clar no enviat per la població grega? Durant quinze dies tots els europeus viurem pendents d’això, i assistirem en directe a la crisi més gran de la Unió Europea d’ençà que es va fundar. Una crisi que fins i tot podria significar el final de la Unió, tal com l’hem coneguda fins ara.

Summary: Els quinze dies vinents faran tremolar la Unió Europea


Els Karsiyaka i el Goztepe són dos clubs de futbol de la ciutat d’Esmirna que juguen a la segona divisió turca. Els seus estadis són a tan sols un quilòmetre de distància l’un de l’altre i aquest veïnatge fa que els partits entre tots dos equips siguin veritables derbis a la tercera ciutat de Turquia. Avui a la tarda, prescisament, se’n disputa un i les grades s’ompliran de banderes… basques i espanyoles. Sí, tal com explica un bloc del diari Naiz, el fet que els colors del Karsiyaka siguin el blanc, el verd i el vermell i els del Goztepe, el groc i el vermell, fa que els derbis adoptin, sense voler-ho, un curiós significat a milers de quilòmetres de distància. En el del cas del Karsiyaka, hi ha una raó per a explicar la presència habitual d’ikurriñes al seu camp: un afeccionat del club, Volkan Derya Ozsokmen, va passar el 1996 per Bilbao i es va adonar de la coincidència dels colors de la bandera basca amb els del seu equip d’Esmirna.

Summary: Banderes basques i espanyoles en un derbi de segona divisió a Turquia?


VilaWeb va estrenar ahir una nova secció diària, un report que cada vespre recull les dades del coronavirus 2019 i la informació més destacada del dia, així com una selecció de les notícies i enllaços més interessants per a estar més informat. Si voleu rebre aquest nou report cada vespre a les 22.00, heu de subscriure-us-hi. Ahir vam publicar el primer report diari, en una jornada marcada per dues morts al país, la caiguda de les borses arreu del món i noves mesures dràstiques per a intentar prevenir l’expansió del Covid-19, com ara la suspensió del dia de Sant Patrici a Irlanda, el tancament de les escoles a la Comunitat de Madrid, Vitòria i Labastida i l’ampliació de la prohibició de circular i el confinament de la població a Itàlia.

Summary: El report diari de VilaWeb sobre el coronavirus 2019: subscriviu-vos-hi


El Museu Picasso explorarà l’univers gastronòmic de l’artista amb l’exposició ‘La cuina de Picasso’ que es podrà veure del 25 de maig al 30 de setembre de 2018. A través de 200 obres procedents de diversos museus, institucions i col·leccions privades presentaran l’artista des d’una nova perspectiva. Així es repassaran els restaurants que van marcar la seva trajectòria o els estris i els ingredients culinaris que són la base de moltes de les seves natures mortes. D’aquesta manera, la cuina i el menjar se situen al nucli de l’univers iconogràfic i sensible de Picasso i s’analitza quin efecte van tenir en el seu procés creatiu. El cuiner Ferran Adrià col·laborarà amb l’exposició amb un diàleg entre el procés creatiu del pintor i la creació culinària contemporània. El museu també ha presentat la resta d’exposicions d’aquest 2018 amb ‘Picasso descobreix París’, ‘Pablo Picasso i els editors Gustavo Gili’ i ‘Sabartés per Picasso per Sabartés’.

Summary: El Museu Picasso descobrirà una nova perspectiva de l’artista amb una exposició sobre el seu vincle amb la gastronomia


La banda Sopa de Cabra publicarà un nou disc, que presentarà en el primer trimestre del 2020, en un concert el 14 de març al Poble Espanyol de Barcelona, en el Cruïlla de Primavera. El grup, que es troba immers en el procés de gravació del nou àlbum que succeirà ‘Cercles’, el seu disc de retorn el 2015. Les entrades per al concert es posaran a la venda demà a les 9.00.

Summary: Sopa de Cabra publicarà un nou disc i el presentarà en el Cruïlla de Primavera


Feia deu dies que corria per mig Anglaterra, ja havia recorregut set-cents quilòmetres i anava al capdavant d’una de les curses més llargues del món, la Monarchs Way, que en tres anys ningú no havia pogut completar. I Oriol Antolí (Terrassa, 1983) ho tenia a l’abast; fora dels focus dels mitjans de les grans estrelles de l’skyrunning. Ho tenia a tocar, però els peus li feien un mal terrible i era la primera vegada que es demanava a si mateix si seria capaç d’acabar. Sílvia Pou, la seva companya inseparable, li servia de fil de connexió amb el món del qual feia una setmana i mitja que s’havia aïllat, i li transmetia els missatges de suport de la seva família i els seus amics, i l’entusiasme de la gent de Prodis, l’organització terrassenca que ajuda la gent amb discapacitat, a la qual donava suport amb la seva cursa. Era l’empenta que li calia per a enfilar els darrers dos-cents quilòmetres d’un envit descomunal, a càrrec d’un corredor afeccionat que ha estat capaç de vèncer en aquesta cursa, de ser el primer també en la Wiesbaden-Bonn d’Alemanya d’ara fa un any –de 555 quilòmetres– i d’acabar quart en la temible Goldsteig Ultra Race, de 660 quilòmetres, també a Alemanya. I tot plegat gràcies, d’una banda, a la constància i autodisciplina que el fa ser capaç d’entrenar-se durant molts mesos fent més de cent quilòmetres la setmana, i això compaginat amb la feina; i, d’una altra, gràcies a l’amor inesgotable a la muntanya i a la capacitat de trobar-se amb si mateix. És així que va començar a córrer, ara fa deu anys, per les costes verdoses del Cadí, i no ha parat fins que no ha estat capaç de recórrer mil quilòmetres en dotze dies, deu hores i trenta-dos minuts. —Per què mil quilòmetres? Per anar sempre una mica més lluny? —Sí. I la distància dels mil va venir una mica per casualitat. Quan, l’agost passat, vaig acabar una cursa de 660, vaig veure que l’havia acabada bé. I vaig pensar que potser podia anar més enllà. Vaig cercar algun desafiament més gran i vaig trobar aquesta que, a part la distància tan llarga, hi havia la circumstància afegida que no l’havia acabada mai ningú. I vaig pensar: crec que ho puc fer, tot i que no n’estic segur. Aquesta és la gràcia; saber que és possible, si t’hi esforces més. —Com era el terreny per on havíeu d’avançar? Dèieu que fins i tot havíeu d’obrir camins. —No era gaire agradable. Potser tenia un 15% o un 20% d’asfalt, que no hi estic acostumat, i molts camins eren camps a través, tant de conreu com de pastura, de manera que era com caminar per camps de patates. No s’hi podia córrer; moltes vegades em trobava enmig d’esbarzers, havent-los d’apartar, amb ortigues, plantes entortolligades… Era una ruta de camins força amagats, molt tancats, estrets i poc concorreguts. En un camí per on no ha passat ningú durant potser quatre o cinc mesos, i amb tanta pluja, tot era en molt mal estat. Havia de caminar i fer força havent d’empènyer moltes vegades. —Durant la cursa devíeu passar moments de tota mena. —Sí, però em vaig forçar molt a ser positiu, i això em va ajudar bastant; a partir del novembre, en els entrenaments, em vaig forçar a gaudir de totes les sortides. Perquè així acabes creant positivitat general que és allò que has de tenir a la cursa. Perquè si tens moments baixos, et pot passar pel cap de plegar. I el fet d’anar entre els tres primers de bon començament, l’emoció que tenia, i després posar-me al capdavant, era una cosa extra que fa que no et passi pel cap d’aturar-te. Penses: tant com he fet i al lloc on sóc, no ho deixem perdre. Cert que els moments més complicats van arribar cap al final, pel mal que em feien les butllofes dels peus. I aleshores sí que em vaig demanar si podia continuar, si calia arribar fins al final. —Quan us demanàveu això, quants quilòmetres havíeu fet? —Uns set-cents o vuit-cents. Per sort, ja no faltava gaire. Tampoc no va ser un pensament gaire fort, de ser a punt d’abandonar, però van ser els moments en què vaig tenir alguns dubtes. Al començament de la cursa em va començar a fer mal el tibial, i em va durar uns quants dies. No em va fer proposar-me de plegar, però sí pensar que si la cosa continuava igual no podria resistir els set-cents quilòmetres que faltaven. —De pensar d’abandonar, mai? —No. En cap moment. —I a què us aferràveu per evitar aquest pensament? —Per començar ja em proposava fites molt petites, d’arribar a un punt de control, o a un poble que havia de travessar. Els primers dies recordo que pensava a veure si arribava a cap poble que tingués un forn per a comprar-m’hi una pasteta. Eren fites molt petites. I els ànims que m’arribaven de casa, que eren impressionants, d’amics, de familiars, de gent que no conec i de Prodis, em donaven una energia que em feia que ni hi pensés, que si era allà havia d’avançar. No va ser fins al final que vaig començar a pensar més en el final, quan ja havia fet sis-cents o set-cents quilòmetres i m’emocionava. —Però també devíeu sentir la solitud, durant tants quilòmetres. —Això sí. Perquè sobretot la primera setmana, en què no hi havia la Sílvia, i passava vint-i-quatre hores entre un control de pas i un altre, per camins en què no hi havia ningú, que, a més, eren tancats i els havies d’obrir tu i avançaves molt a poc a poc, sí que pensava això, que em trobava allà, sense que hi hagués absolutament ningú. I acabava parlant amb mi mateix. —En veu alta? Què us dèieu? —Sí, em deia com ho havia de fer, com havia de continuar. ‘Vols dir que has d’anar per aquí? No és millor l’altre camí?’ I el cap se me n’anava una mica. —Durant totes aquestes hores de solitud només pensàveu en com gestionar la cursa? O era també una manera de parlar interiorment? —Una de les coses que enganxa d’aquestes curses és que són com una medicació, com un tractament. Perquè al principi sí que estàs molt més pendent de la cursa i de com la gestiones, però arriba un moment que estàs cansat, que has dormit poc i el cervell se te’n va a llocs que ni t’imagines; reflexions que fas, records que et vénen de quan eres petit… La Sílvia ho sap; sempre penso en els meus avis, és com si hi fossin. Penso molt en ells. Això enganxa molt, perquè t’acabes coneixent molt a tu mateix. Oriol Antolí, durant la Monarchs Way. —En grans curses que havíem fet abans, havíeu arribat a tenir al·lucinacions. En aquesta no? —Aquí la veritat és que no he arribat a tenir visions estranyes. Sí que hi va haver molts dies que em va semblar sentir com si hi hagués un concert a la llunyania, i l’anava sentint. Com un concert de Sopa de Cabra o dels Catarres…  Ja sabia que no era veritat, però n’hi havia per a pensar que era real. —En què va consistir l’entrenament que vau fer? —Em dividia l’entrenament per setmanes, activitats per setmanes. Mirava de seguir sis dies d’entrenament cada setmana amb un nombre de quilòmetres o d’hores per fer i que havia de complir. Si alguna setmana descansava el dilluns, tots els altres dies havia de complir tota la planificació. —Quants quilòmetres fèieu cada setmana? —Va anar variant, però de mitjana uns cent deu. I, a més, feia tres dies de gimnàs per a mantenir bé la part de dalt del cos, que és important, amb tants dies i tantes hores dret amb la motxilla. Els abdominals i els dorsals també eren molt importants. —I per on els corríeu, aquests cent quilòmetres setmanals? —Entre setmana intentava fer-los per la serra de l’Obac, o anant a la feina corrent, de Terrassa a Sant Cugat i tornar, pel camí dels Monjos. I el cap de setmana feia sortides llargues, en llocs més variats. Ara, normalment sortia de casa de nit i me n’anava cap a l’Obac; això era motivador: veure com al cap d’unes quantes hores sortia el sol… Les sortides més curtes, de trenta-cinc o quaranta quilòmetres; i les més llargues, de setanta o vuitanta. —Tot això, tenint en compte que treballeu, implica un sacrifici personal. —El sacrifici personal és molt bèstia, i encara que ja vagi corrent a la feina és clar que és més estona de trasllat. I també tinc menys hores lliures. Per a mi és una afecció, sí, però cada dissabte m’he llevat a les quatre de la matinada per fer una sortida llarga i encara tenir la resta del dia per a estar amb la família i els amics. Tinc sort de la flexibilitat que tinc a la feina, i si algun dia no puc sortir al matí o a la tarda, doncs al migdia també ho puc fer una estona. —La motivació és sentir-se feliç? —Sí. En aquestes curses, si no et sents feliç, no ho pots fer. Perquè t’has de poder llevar molt d’hora durant molt de temps per entrenar-te, i resistir més de cinquanta quilòmetres sense demanar-te què fas aquí. I si quan ets a la muntanya no ets capaç de gaudir veient com surt el sol doncs no té sentit. —Quan ja heu corregut cinc-cents quilòmetres de cursa, sou capaç de gaudir veient la sortida del sol i les flors del camí? —Sí, i tant. És clar que hi ha moments, però en aquesta cursa, cap al quilòmetre quatre-cents, passàvem per un parc nacional que és a prop del poble de Shakespeare, per un indret que deien que l’havia inspirat. I realment seies allà un moment, admiraves aquell paratge de turons verds i arrodonits, els camps de colors… Era espectacular. I algun tram de platja amb penya-segats que valia molt la pena. S’ha d’intentar gaudir-ne. —En tots aquests anys, quin ha estat el moment més difícil en una cursa de llarga distància en què hàgiu participat? —El 2013 a l’Spine Race , quan al quilòmetre cent cinquanta vaig tenir un principi d’hipotèrmia i em van haver de rescatar. En aquell moment penses si realment val la pena tot això que fas, o si realment estaves preparat. Ho passes malament i és aleshores que passes un temps d’aturada, sense ganes de córrer. —Després d’aquesta cursa, quin desafiament ve? —És que just he acabat aquesta cursa, i ara he de veure què és allò que tinc ganes de fer. Com que he acabat bé, sí que vaig començant a pensar-hi. I en la llista, des de fa molt temps, hi tinc apuntada l’Ultra del Desert del Gobi; una altra a Sud-àfrica que es diu The Munga Trail; tornar a la Spine Race; fer la Transpirinenca, o bé en cursa o bé pel meu compte… —De totes les felicitacions que heu rebut, quina és la que us ha agradat més especialment? —Tot el que m’han fet a Prodis ha estat molt fort; tant els ànims que m’anaven enviant durant la cursa com la rebuda de felicitació que em van fer. Se’m posa la pell de gallina. Rebuda a Oriol Antolí a la seu de Prodis.

Summary: Oriol Antolí: ‘En els mil quilòmetres no em va passar mai pel cap d’abandonar’


Les paraules del president dels EUA, Barack Obama, dient ahir al rei espanyol Felipe VI que estava compromès ‘amb una Espanya forta i unida’ han estat utilitzades per pràcticament tots els partits unionistes per a reforçar el seu discurs de campanya. El president de Ciutadans, Albert Rivera, ha recomanat a Artur Mas, que ‘prengui nota’ de les paraules del president nord-americà. Per Rivera, el pronunciament d’Obama posa de manifest que Mas ‘va en direcció contrària al món occidental’ i li ha retret que vulgui ‘perdre mercat, aixecar fronteres i perdre aliats tan importants’ com els Estats Units. En un esmorzar informatiu, la candidata Inés Arrimadas ha preguntat a Mas ‘què més necessita’ per entendre que no compta amb cap suport internacional. Tot i que dóna per fet que ‘no recapacitarà’, confia que els votants sabran que la independència comportaria la sortida de Catalunya de la UE. Per la seva banda, el ministre de l’Interior, Jorge Fernández Díaz, ha celebrat les declaracions d’Obama. ‘El missatge està més que clar’, ha dit, perquè ‘Merkel, Cameron, Obama, el que diuen és que volen que es garanteixi la integritat territorial dels estats i volen una Espanya forta i unida’. Segons Fernández Díaz ‘quan abans sortim d’aquest debat de política ficció que tant mal ens fa a tots i de manera molt especial a la convivència entre els catalans, millor per a tots’. ‘Els líders internacionals un darrere l’altre els ho estan dien d’una manera diplomàtica però creixentment clara’, ha afegit. També el PSC hi ha dit la seva. ‘Algú esperava que Obama digués una altra cosa?’, ha dit el cap de llista, Miquel Iceta. També ha afegit que als Estats Units ‘estan prohibits els referèndums de secessió i ha recordat que es van rebutjar els d’Alaska i Texas. El Suprem diu que és una unió perpetua que no es posa en qüestió’, ha afegit.

Summary: L’unionisme s’aferra a les paraules d’Obama amb Felipe VI


La Universitat d’Alacant (UA) participa en un projecte de l’Agència Espacial Europea (ESA) i la NASA per determinar si la tecnologia actual seria capaç de desviar un asteroide amb possibilitat de xocar contra la Terra. El grup de Ciències Planetàries, que forma part del grup de recerca en Astronomia i Astrofísica de la UA, és un dels implicats en el projecte Hera de l’Agència Espacial Europea (ESA). Hera s’enquadra en l’àmbit de la col·laboració AIDA (Asteroid Impact and Deflection Assessment) amb la NASA i té com a objectiu l’estudi d’un peculiar sistema doble d’asteroides, 65803 Didymos, i, a més, comprendre els efectes que tindrà la col·lisió de la sonda DART (NASA) sobre el més petit dels dos asteroides, ha informat la UA. Es tracta d’una missió de demostració, en què a més de comprovar la tecnologia capaç de desviar un asteroide, determinarà com d’eficient és el resultat, és a dir, si les coses que passaran en l’asteroide són les previstes. El repte d’Hera serà mesurar la massa, cohesió interna i òrbita desviada. Les seves dades permetran validar o perfeccionar els models numèrics, deixant a punt la tècnica per si mai fos necessària. Hi milions d’asteroides volant per l’espai i la comunitat científica ha aconseguit catalogar prop de 680.000 de diferents mides. N’hi ha de centímetres, de metres i fins a quilòmetres, i més o menys perillosos. D’aquesta llista de gairebé 680.000 asteroides, uns 21.500 estan catalogats com NEOs -objectes propers a la Terra-, el que implica que les seves òrbites passen a prop, en termes astronòmics, de l’òrbita terrestre.

Summary: La Universitat d’Alacant participa en un projecte espacial per a desviar asteroides perillosos


Els manifestants que s’apleguen a l’avinguda Diagonal de Barcelona han aconseguit de blocar els accessos al Palau de Congressos de Catalunya, on es fa l’acte de lliurament dels premis Princesa de Girona amb l’assistència del rei espanyol, Felipe VI. A mesura que ha anat avançant la tarda, el nombre de manifestants ha anat augmentant, i han blocat l’accés dels assistents a l’acte. En directe: El minut a minut de les protestes contra la visita de Felipe VI Porta Club de Polo #AnonymousCatalonia pic.twitter.com/rpi43MJJE6 — Xarnego indepe (@kikucule) November 4, 2019 Un dels qui no ha pogut accedir al Palau de Congressos per veure el rei espanyol ha estat el regidor del PP a Barcelona Josep Bou: Tampoc l’ex-president de Societat Civil Catalana Joan Ramon Bosch: .@josepramonbosch frenado por #CDR en premios Princesa Girona #Barcelona #SentenciaProces https://t.co/n3qUtose9n pic.twitter.com/Fpn1aqfPpw — Alfonso Congostrina (@alfcongostrina) November 4, 2019 La gentada aplegada a la Diagonal ha fet una gran xiulada contra Felipe VI: Xiulada dels manifestants en la protesta contra la presència de Felipe VI a la Diagonal #NiReiNiPor https://t.co/VmSuqq7XlN pic.twitter.com/seA3T9cj7V — VilaWeb (@VilaWeb) November 4, 2019 Tsunami Democràtic: Totes les mobilitzacions

Summary: Visita de Felipe VI Barcelona: Els manifestants bloquen els accessos al Palau de Congressos


L’Agència de Salut Pública de Catalunya ha informat que l’home de trenta-tres anys procedent de la zona xinesa de Wuhan no és un cas de coronavirus. Avui mateix, l’Hospital de Torrevella (Baix Segura) també havia descartat que una turista islandesa de seixanta-sis anys ingressada en aquest centre fos un cas de coronavirus. L’home va tenir símptomes ahir i ha estat traslladat avui al Centre Hospitalari de Referència per a malalties d’Alt Risc, que és l’Hospital Clínic. Després de les proves fetes, s’ha descartat finalment el cas. Aquest procediment segueix l’establert en el protocol d’actuació a Catalunya davant de casos sospitosos de coronavirus. #Salut descarta el cas de #coronavirus 👇https://t.co/Siu2CTx8SK — Salut (@salutcat) January 28, 2020

Summary: Salut descarta que l’home traslladat a l’Hospital Clínic de Barcelona tingui coronavirus